Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/621/18
Провадження № 2/499/372/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"20" вересня 2018 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібровій О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Іванівського району Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину та аліменти на її утримання

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду в вищевказаним позовом, посилаючись на наступне.

Позивач проживала однією сімєю з відповідачем без реєстрації шлюбу з листопада 2010 року до грудня 2015 року, від спільного проживання у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає разом з позивачем.

На підставі судового наказу, який видано Іванівським районним судом Одеської області від 27.04.2018 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача.

Дитина ОСОБА_3 страждає на тяжку хворобу легку розумову відсталість резідуального органічного ґенезу, гіперкинетичний розлад поведінки, системне недорозвинення мови 1 рівня, симптоматичну епілепсію. В результаті чого дитині необхідно постійно приймати ліки, загальна сума вартості яких на місяць складає 2080,00 грн., тому позивач просить суд стягувати з відповідача додаткові витрати на дитину у розмірі 1040,00 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до одужання дитини чи суттєвого покращення стану її здоровя.

Також, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача, починаючи з дня подачі позовної заяви та до закінчення трьох років з дня фактичного припинення відносин між нею та відповідачем, тобто до 31.12.2018 року, оскільки вона у звязку з вихованням дитини не змогла здобути освіту, працевлаштуватися та отримати спеціальність, що в даний момент ставить її в скрутне становище.

Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, проте надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягали, проти винесення заочного рішення не заперечували.

Відповідач у судове засідання не зявився, відзиву до суду не надіслав, інших заяв та клопотань не надав. Так, на адресу суду повернувся конверт, в якому йому направлялася судова повістка, ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, з відміткою, «за закінченням терміну зберігання», отже відповідач не зявляється до поштового відділення для отримання судових документів, таким чином, враховуючи, що судові документи були направленні відповідачу за зареєстрованим місцем його проживання, тому відповідно до положень ст.128 ЦПК України є таким, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у звязку з чим суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе провести судове засідання без його участі, та розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, про що 20.09.2018 року постановлено ухвалу суду.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, відповідно до копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Іванівської селищної ради, дитина ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_1, тобто з позивачем.

Згідно виданого Іванівським районним судом Одеської області судового наказу від 27.04.2018 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку ОСОБА_2, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, тобто з 20.04.2018 року до досягнення дитиною повноліття 15.03.2029 року.

Відповідно до копії медичного висновку №14 від 23.03.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 має захворювання легку розумову відсталість резідуального органічного ґенезу, гіперкинетичний розлад поведінки, системне недорозвинення мови 1 рівня, висновок дійсний до 23.03.2020 року.

Відповідно до висновку районної лікарсько-консультаційної комісії від 04.05.2018 року, ОСОБА_3 поставлено діагноз: раннє ураження ЦНС, фокальна симптоматична епілепсія з клінічними порціональними приступами. Легка розумова відсталість, гіперкінетичний розлад поведінки.

Відповідно до копії висновку від 21.10.2016 року, 23.01.2017 року, 07.02.2017 року, 23.01.2017 року, від 21.02.2018 року, епікризу від 07.03.2018 року дитині ОСОБА_3 рекомендовано вживати перелік ліків для покращення стану здоровя.

Відповідно до копій наданих квитанцій, витрати на лікування для дитини в середньому на місяць складають 2080,00 грн.

Суд вирішуючи справу по суті, застосовуючи норми матеріального права виходить з такого.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України».

Батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний , духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст.150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, зазначено, що дитина, в наслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Статтею 18 Конвенції зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Виходячи з наведено, суд вважає за доцільне стягувати з відповідача додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 1040,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до закінчення дійсності медичного висновку №14 від 23.03.2018 року, а саме до 23.03.2020 року.

На підставі п.1 ч.1ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.4 ст.76 СК України якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з постановою Верховного суду України від 13.04.2016 року № 6-3066цс15 аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, в даному конкретному випадку право на утримання (аліменти) позивач має за умови наявності зареєстрованого шлюбу, або фактичних шлюбних відносин після розірвання шлюбу з відповідачем та потребу в матеріальній допомозі, нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення, та надання доказів можливості відповідачем сплачувати такі аліменти.

У свої позовній заяві позивач посилається на ту обставину, що вони з відповідачем проживали однією сімєю до грудня 2015 року, однак доказів цього суду надано не було, факт народження у 2011 році спільної дитини не є підтвердженням проживання однією сімєю до кінця 2015 року. Також суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем не надано суду довідки про доходи, або інших доказів на підтвердження низького рівня матеріального забезпечення та потреби в отриманні аліментів від відповідача. У своїй позовній заяві позивач посилається на ту обставину, що відповідач є засновником, директором та кінцевим бенефіціарієм ФГ «Олена», зареєстрований як ФОП, що здійснює діяльність у сфері інформатизації, та зареєстрований як ФОП у сфері інжинирінгу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування у цих сферах, тому має змогу надавати матеріальну допомогу позивачу. Разом з тим, позивачем суду не надано доказів, які б свідчили про матеріальний стан відповідача, не заявлено клопотання про витребування таких доказів.

Отже, суд констатує ту обставину, що позивачем у судовому засіданні не доведено наявність у неї права на отримання від відповідача матеріальної допомоги після розірвання шлюбу (припинення фактичних шлюбних відносин).

На виконання вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи ту обставину, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. за позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину.

Керуючись ст.ст.4, 76, 81, 89, 141, 206, 247, 264, 265, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) до ОСОБА_2 (04.08.1977 народження, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2) про стягнення додаткових витрат на дитину та аліменти на її утримання задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1040,00 грн.(одна тисяча сорок гривень 00 коп.) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 26.07.2018 року та до закінчення дійсності медичного висновку №14 від 23.03.2018 року, а саме до 23.03.2020 року.

Допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 704,80 грн.(сімсот чотири гривні 80 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

СуддяОСОБА_4