Справа № 171/436/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2018 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Семенової Н.М.

за участю секретаря - Ровної Н.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа - Продченко Наталія Леонтіївна про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просить суд визнати недійсним заповіт від 30.06.2011 року, який посвідчено державним нотаріусом Зеленодольської державної нотаріального округу Продченко Н.Л. 27.03.2017 року позивач надав суду заяву, в якій уточнив свої позовні вимоги, та просить суд надати додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини та визнати заповіт недійсним, інші позовні вимоги залишити без розгляду.12.01.2018 року позивач уточнив позовні вимоги щодо змін підстав позову та зменшив свої позовні вимоги, та просить визнати недійсним внаслідок нікчемності заповіт, складений 30.06.2011 року на ім'я ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Зеленодольської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №1013, як такий, що складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Свій позов обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6. На його майно відрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги за законом є він, його мати ОСОБА_7 та його сестра ОСОБА_3. Батько за життя стверджував, що до спадкування будинку спору бути не може, будинок залишиться йому, так як даний будинок зводився за його активної фізичної та матеріальної допомоги. Технічний стан будинку підтримувався за його особисті кошти. Сестра після одруження в 1992 році виїхала на постійне місце проживання до Херсонської області, а повернулась до села приблизно в 2008 році, на його пропозицію поселилась до будинку батьків, при цьому використовувала його виключно для проживання, не несучи жодних власних витрат на підтримання та покращення технічного стану вказаного будинку. Протягом більше 33 років він всі свою кошти вкладав у ремонт будівель домоволодіння батьків, зведення нових господарських будівель, будучи переконаним, що з часом цей будинок перейде у його власність. Після смерті батька він і дотепер продовжує вкладати власні кошти в утримання та облаштування батьківського будинку. Випадково, в серпні 2016 року він дізнався, що батьківський будинок зареєстрований на ім'я сестри. Матір та сестра пояснили, що будинок за згоди матері перейшов у власність сестри відповідно до заповіту, складеного батьком. Він вважає, що його свідомо, неприпустимо та неправомірно обманним шляхом усунули від спадкування батьківського майна. Заповіт дійсно був посвідчений нотаріусом Продченко Н.Л. ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто за три місяці до смерті ОСОБА_6 Його підпис на заповіті відсутній, натомість зазначено, що за станом здоров'я (по старості) ОСОБА_6 заповіт підписано сторонньою особою у присутності свідків. Але батько не був паралізований, тобто фізично при наявності бажання він міг самостійно підписати заповіт. Він вважає, що заповіт на ім'я ОСОБА_3 складений від імені ОСОБА_6 є таким, що не відповідає його вільному волевиявленню, складений з порушенням правил посвідчення даного документу, а отже не має юридичної сили, він має бути визнаний нікчемним. Майно батька має спадкуватись за законом. На підставі цього, просить суд визнати недійсним внаслідок нікчемності заповіт, складений 30.06.2011 року від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Зеленодольської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №1013, як такий, що складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Позивач зазначив про те, що в даному будинку він проводив воду, газ, закладав труби та всіляко дбав про будинок. Він вважав, що після смерті батька будинок автоматично перейде до матері як спадкоємця. Він майже щодня приходив до батьківського будинку порався по господарству, бачив батька в доброму здоров'ї майже до його смерті, він міг самостійно їсти навіть інколи вживав горілку, займався господарством, їздив до магазину за продуктами харчування. Читав книги оскільки був грамотним чоловіком, руки в нього не тремтіли, а отже він міг самостійно підписати заповіт. Якщо б на заповіті була підпис саме батька, то претензій щодо даного заповіту в нього б не було.

Відповідач позов не визнала з підстав викладених в запереченнях та пояснила суду, що складання заповіту на її ім'я відповідало дійсній волі нині покійного ОСОБА_6 Позивач до батьківської хати майже не заходив, а лише порався по господарству яке утримував на території домоволодіння, батька коли той захворів не провідував, не приймав участі щодо догляду за батьком. ЇЇ батько особисто попросив привести нотаріуса, щоб скласти заповіт на її користь, так як брат пив та лаявся на нього та на матір. Неодноразово викликали поліцію з приводу того, що брат дебоширив. На прохання батька, вона погукала свідків, які і були присутні під час складання та підписання заповіту, вона не знає як це відбувалося оскільки в той момент в кімнаті присутньою не була, нотаріус лише запросив її на проголошення заповіту. Брату про заповіт ні чого не сказали, оскільки боялися його реакції, а повідомили лише у 2014 році. Пенсію за батька отримувала вона, оскільки батько останній час вже не міг самостійно розписатись оскільки тремтіли руки. Крім того зазначила, що вона подала заяву про прийняття спадщини на підставі заповіту ще в 2014 році, отже вважає його дійсним.

Третя особа приватний нотаріус Зеленодольської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Продченко Н.Л. до суду не з'явилась, але надала заяву про слухання справи у її відсутність. Надала суду пояснення в яких зазначила, про те, що 30 червня 2011 року за зареєстрованим №1013 нею було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_6, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та проживав в АДРЕСА_1. Текст заповіту записаний нею, нотаріусом зі слів ОСОБА_6 Заповідачем текст заповіту прочитано особисто вголос. На бажання заповідача, заповіт посвідчений у присутності свідків - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які прочитали в голос заповіт до його підписання. У зв'язку зі станом здоров'я заповідача (по старості, загальна слабкість, не працюють руки, великий текст не може написати, а одного тільки підпису на заповіті не достатньо) на його прохання, за його дорученням, у його та нотаріуса присутності заповіт підписала ОСОБА_10. 16 березня 2012 року за заявою спадкоємця за заповітом ОСОБА_3 Зеленодольською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №30/2012 на майно ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Іншим спадкоємцем за законом є дружина спадкодавця - ОСОБА_11, яка відмовилась від прийняття спадщини на майно чоловіка та від отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Інші спадкоємці із заявами до нотаріальної контори не зверталися. 22 січня 2014 року за реєстровим №43 спадкоємцю ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 та проведено державну реєстрація права власності на житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 16 вересня 2016 року до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно батька звернувся ОСОБА_1, якому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим що ним було пропущено строк для прийняття спадщини який встановлюється строком у шість місяців, якщо спадкоємець протягом цього строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не приймав її. Відповідно до матеріалів спадкової справи №30/2012 спадкодавець - ОСОБА_6 зробив заповіт 30.06.2011 року, яким заповів все своє майно ОСОБА_3, яка спадщину прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину. Також загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Суд заслухавши сторони та свідків, дослідивши всі матеріали справи встановив наступне.

30.06.2011 року ОСОБА_6 склав заповіт на випадок своєї смерті згідно якого все своє майно заповів ОСОБА_3 (а.с.15).

Даний заповіт був підписаний ОСОБА_10 за дорученням та на прохання ОСОБА_6 та прочитаний вголос нотаріусом в присутності двох свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Заповіт посвідчений державним нотаріусом Зеленодольської державної нотаріальної конторою реєстрі №1013. З тексту заповіту вбачається, що ОСОБА_6 за станом здоров'я (по старості) не може підписати заповіт (а.с.15).

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 17 жовтня 2011 року (а.с.16).

Після його смерті державним нотаріусом Зеленодольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Продченко Н.Л. відкрита спадкова справа за заявою ОСОБА_3 (а.с.48).

В своїй заяві ОСОБА_3 зазначила, що приймає спадщину на підставі заповіту від 13.06.2011 року (а.с.49).

В своїй заяві ОСОБА_11 відмовилась від прийняття спадщини за законом та за заповітом після померлого ОСОБА_6 (а.с.50)

Судом також встановлено, що 22.01.2014 року державним нотаріусом Зеленодольської державної нотаріальної контори Продченко Н.Л. спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6 - ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.57).

16.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Зеленодольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Продченко Н.Л. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.58).

16.09.2016 року державним нотаріусом Зеленодольської державної нотаріальної контори Продченко Н.Л. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, про те, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк який встановлюється у шість місяців, та починається з часу відкриття спадщини (а.с.59).

Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на житловий будинок, з господарськими та побутовими будівлями і спорудами який розташований за адресою: АДРЕСА_1, право власності зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.12)

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. У разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність. Діти (внуки) цієї особи мають право на спадкування на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.

2. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

3. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю.

4. Свідками не можуть бути:

1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт;

2) спадкоємці за заповітом;

3) члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом;

4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.

5. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

6. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

3. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

4. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

5. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни.

6. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто.

7. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 (яка є дружиною позивача) повідомила суду, що ОСОБА_6, батько позивача завжди говорив, що «розпорядиться своїм майном так, щоб сина не образити». Вона неодноразово казала чоловікові, що потрібно купити свою хату, але батько казав, що навіщо купувати, працюйте тут, землі вистачить. Батько був завжди справедливий, стосунки були доброзичливі. Позивач допомагав батькам по господарству. Позивач привозив до дому корм тваринам. Він провів газ, воду в дім, зробив паркан, відремонтував дах будинку. Допомагав сестрі. Всі свята вони свідкували разом. 17 травня 2011 року вони разом відзначали день народження батька, де зібрались тільки близькі люди. Батько сам їв, випивав, сам ходив без сторонньої допомоги, з ложки його ні хто не годував, руки в нього не тремтіли. Під час сварок батько ні коли не казав, що залишить позивача без спадщини. В червні місяці 2011 року батько сам ходив, сам їв. Розмов про спадщину не було. Біля будинку був город, який вони посадили з позивачем. На город приходила кожен день, інколи заходила в будинок до батьків. Бачила як він сам тримав ложку та їв. Коли мама лежала в лікарні, ОСОБА_3 була біля неї. Чоловік до неї їздив, провідував.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13, повідомив суду, що він з батьком позивача проживав по сусідству, на одній вулиці. Бачились дуже часто, ходили один до одного в гості, допомагали один одному. Спілкувалися як добрі сусіди. Розмов про заповіт та про те, кому залишить батько хату між ними не було. Вважає, що про це нікому не розповідають. До останнього батько позивача був в повному здравіі. До останнього часу коли він його бачив, ОСОБА_6 сам ходив. Коли повернувся з відпустки, йому повідомили, що сусід захворів. До нього в той час не заходив. Спілкувалися до серпня місяця 2011 року. Не бачив, щоб його водили або кормили. Він був грамотною людиною і міг сам підписувати документи. Проте, що хата перейшла до сестри позивача, дізнався півроку тому. До того часу з моменту смерті ОСОБА_14, розмов про спадщину не було. Позивач був обурений, що батько заповідав будинок сестрі. Наташа після розлучення з чоловіком повернулася жити до батьків. У ОСОБА_1 була квартира. У ОСОБА_15 іншого житла не було. Вона в село повернулася десь в 2005 році. І з того часу мешкала з батьками.

Допитаний свідок ОСОБА_10, суду повідомила, що вона, її чоловік, ОСОБА_9 були свідками при складанні та підписанні заповіту. ОСОБА_6, сам прийшов до них і попросив бути присутніми при складанні заповіту, на що вони погодились. В нього дома була нотаріус, яка і складала заповіт. ОСОБА_9 та її чоловік підписали заповіт як свідки. Після чого заповіт повинен був підписати ОСОБА_6. Але в нього сильно тряслась рука і він попросив, щоб вона взяла його руку і підписала заповіт. На що нотаріус повідомила, що вона сама може підписати заповіт замість нього, що вона і зробила. Через декілька днів після цього ОСОБА_6 сам до них приходив, та дякував за те, що вони погодились бути свідками при складанні заповіту. Говорив, що ні чого не має проти сина ОСОБА_16, але хоче все залишити ОСОБА_15. У ОСОБА_15 з батьками стосунки були дуже добрі, з ОСОБА_19 батьки сварилися. Наташа доглядала батьків, купала, годувала, прала. ОСОБА_19 цього не робив, але інколи заходив до батьків у будинок, провідає і все. ОСОБА_19 міг і погане слово сказати на матір. Після підписання нотаріус зачитала заповіт у голос. Потім її чоловік теж уголос зачитав заповіт. Чи читав заповіт ОСОБА_14 сказати не може, не пам'ятає. Коли погіршився стан здоров'я ОСОБА_14 сказати не може. ОСОБА_14 розумів і відповідав за свої вчинки. Він був при своєму розумі. Після того, як зачитали заповіт вона пішла з будинку, кому відділи заповіт вона не бачила, мабуть ОСОБА_15, тому що він був складений на неї. Більше ні чого з цього приводу пояснити не може.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17, суду повідомив, що він позивача знає з 1980 року. Знав і його батька і сестру. З батьками позивача спілкувався постійно. Батько позивача помер в ІНФОРМАЦІЯ_1. До самої своєї смерті він був здоровий, ні психічних ні фізичних вад у нього не було, до останнього працював на городі, все сам робив. Спілкувався з ним, за руку здоровались. Руки в нього не тремтіли. Стосунки у позивача з батьками були добрі. При сварках не був присутній. Він допомагав ОСОБА_1 строїти гараж, бетонувати підлогу, строїли корівник. ОСОБА_18 завжди казав, що це все буде синові. ОСОБА_14 був здоровий і сам міг підписати заповіт. Вважає, що це воля померлого. Про заповіт дізнався, коли почали викликати до суду. Не міг навіть уявити, що все перепишуть ОСОБА_15. Був дуже здивований. Між померлим і дітьми завжди були добрі стосунки. ОСОБА_14 ні коли не скаржився на своє здоров'я. В останнє бачив ОСОБА_14 в серпні-вересні місяці 2011 р., спілкувався з ним. Розмов про те, що він залишить свою частку ОСОБА_15 не було. Позивач кожен день приїжджав до батьків, бо в нього там були собаки. Він їх кормив вранці і ввечері. Йому не відомо чи хворів ОСОБА_14 і які в нього були хвороби. Бачив завжди його в доброму стані. Позивач все робив в будинку і на подвір'ї, як для себе. Він завжди допомагав батькам.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Обставини, з якими закон пов'язує застосування ч.1 ст.225 ЦК не знайшли свого підтвердження, оскільки підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи у момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій і керувати ними. Така правова позиція міститься у постанові ВС від 29.02.2012 у справі №6-9цс12.

Оскільки позивачем не надано доказів того, що на момент складання заповіту заповідач не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, підстав для визнання заповіту недійсним не має.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.60, 212-215, ЦПК України, ст. 225, 1233-1235, Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 третя особа - Продченко Наталія Леонтіївна про визнання заповіту недійсним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25.09.2018 року.

Суддя:Н. М. Семенова