Справа № 364/889/18
провадження № 2/694/681/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05.11.2018 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області

в складі: головуючої судді Гончаренко Т.В.

за участю секретаря судового засідання Блискавки А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Звенигородки у порядку загального позовного провадження цивільну справу провадження в якій відкрито за позовом ОСОБА_1 Ділоромхон Абдунабієвни до ОСОБА_2 Хуснітдіна Хусанбаєвича про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 2 жовтня 2001 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем та проживала з ним в м. Асака, Узбекистан до червня 2006 року. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 Ісмоїлжон Хуснітдін-огли, ІНФОРМАЦІЯ_2, які народилися на території Узбекистану, ОСОБА_2 Іброхімжон Хуснітдінович, ІНФОРМАЦІЯ_3, який народився на території України. Приблизно на початку літа 2006 року вони сімєю переїхали на постійне місце проживання в Україну, близько року проживали в м.Шепетівка, в м.Біла Церква, а з 2008 року стали проживати в м.Звенигородка. В 2014 році вона з відповідачем отримали посвідку на постійне місце проживання в Україні та в даний час зареєстровані за вищевказаною адресою в с. Руде Село, Володарського району, Київської області. На протязі всього спільного проживання між ними виникали сварки в зв'язку з несумісними поглядами на подружні відносини, відповідач постійно має відносини з іншими жінками, постійно обіцяє з цим покінчити, але свого слова не дотримує, часто зникає з дому і прогулює гроші. Сварки негативно впливають на психологічний та фізичний розвиток дітей, а так як сімейні відносини вони не підтримують, на ґрунті діаметрально протилежних поглядів на подружнє життя між ними виникли неприязні відносини один до одного, повністю втрачено почуття любові, підстави для примирення відсутні і є всі підстави для розірвання шлюбу. Питання щодо спору про поділ майна немає, питання утримання неповнолітній дітей ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_2, які проживають з нею та знаходяться на її утриманні буде вирішуватись в окремому порядку.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи сторони в судове засідання не зявились. Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю і просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище шлюбне ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи за адресою місця реєстрації, про що в матеріалах справи наявне підтвердження про вручення судової повістки. Крім того, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, наявний виклик відповідача на офіційному веб-сайті Звенигородського районного суду Черкаської області від 26.10.2018 року.

Зі згоди позивачки, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що даний позов обґрунтований і підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.10.2001 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС м.Асака, Узбекистан, актовий запис №226 (а.с.11).

Від шлюбу мають неповнолітніх дітей, синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 Ісмоїлжон Хуснітдін-огли, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 Іброхімжон Хуснітдінович, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком яких в свідоцтві про народження записаний відповідач (а.с. 12-14).

Згідно ст. 2 Закону «Про правовий статус іноземців, а також осіб без громадянства» виходить, що іноземцям на території країни надаються такі права, свободи, а також обов'язки, які є і у громадян України. Винятком є норми, зазначені в Конституції, інших законах країни.

Відповідно до ст.4 96 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.4 97 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. З ОСОБА_5 спеціалізованого суду України зх. З розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» № 24-754/0/4-13 від 16.05.2013 року підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається у попередньому засіданні відповідно до статті 7 6 Закону України "Про міжнародне приватне право", відповідно до якої суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи-відповідача.

Також відповідно до ч.1 ст.20 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах визначено, що якщо в частинах ІІ-У цього розділу не встановлено інше, позови до осіб, які мають місце проживання на території однієї з Договірних Сторін, подаються, незалежно від їх громадянства, в суди цієї Договірної Сторони.

Частина 1 ст.2 9 Конвенції визначає, що по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо на момент подачі заяви подружжя проживає на території іншої Договірної Сторони, то компетентні також установи цієї Договірної Сторони.

Згідно посвідок на постійне проживання, сторони зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. На даний час проживають в ІНФОРМАЦІЯ_5, пр.-кт.Шевченка 28/20. (а.с.5-9, 21)

Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Ч. 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається.

Як встановлено ст.56 СК України - кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню через те, що сім'ю зберегти неможливо, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні стосунки, більше їх не відновлювали і відновлювати не бажають.

Пунктом 13 вищевказаного ОСОБА_5 ВССУ роз'яснено, що вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, слід керуватися положеннями Конвенції ООН про права дитини від 2 0 листопада 198 9 року, ратифікованої Постановою Верховною Радою УРСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року, до якої Україна приєдналась із заявами та застереженнями відповідно до Закону України від 14 вересня 2006 року № 136-V, Конвенції про контакт з дітьми від 15 травня 2003 року, ратифікованої Законом від 20 вересня 2006 року № 166-V, Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 198 0 року, до якої Україна приєдналась із заявою відповідно до Закону України від 11 січня 2006 року № 3303-IV, Європейської конвенції про визнання та виконання рішень стосовно опіки над дітьми та про поновлення опіки над дітьми від 20 травня 1980 року, ратифікованої із заявами та застереженнями Законом від 6 березня 2008 року № 135-VI, а також міждержавними договорами України та остаточними рішеннями Європейського суду з прав людини.

В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю».

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР № 78 9-ХІІ від 27.02.1991 року, ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Судом не встановлено наявності спору щодо виховання і проживання дитини. Після розірвання шлюбу неповнолітні діти сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 Ісмоїлжон Хуснітдін-огли, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 Іброхімжон Хуснітдінович, ІНФОРМАЦІЯ_3, будуть проживати разом з матірю ОСОБА_1 Ділоромхон Абдунабієвною.

Питання щодо спору про поділ спільного майна подружжя та утримання неповнолітніх дітей сторонами в даному позові не зазначено.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачки слід залишити шлюбне ОСОБА_1.

Позивачка не просить суд стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, тому всі витрати покладені на неї.

На підставі ст. 104, 105, 110, 112, 115 СК України, Закону України «Про правовий статус іноземців, а також осіб без громадянства», Закону України "Про міжнародне приватне право", Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, Конвенції про права дитини, «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН, керуючись ст. ст.12,13,141,259,263-265,268, 280, 284-285, 287-289 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 Ділоромхон Абдунабієвни до ОСОБА_4 Хуснітдіна Хусанбаєвича про розірвання шлюбу про розірвання шлюбу -задовольнити повністю.

Шлюб між гр. ОСОБА_1 Ділоромхон Абдунабієвною та ОСОБА_4 Хуснітдіном Хусанбаєвичем, зареєстрований 02.10.2001 року у відділі РАЦС м.Асака, Узбекистан, актовий запис №226 - розірвати.

Після розірвання шлюбу неповнолітні діти сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 Ісмоїлжон Хуснітдін-огли, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 Іброхімжон Хуснітдінович, ІНФОРМАЦІЯ_3, будуть проживати разом з матірю ОСОБА_1 Ділоромхон Абдунабієвною..

Після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити шлюбне ОСОБА_1.

Судові витрати покладені на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочну рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Т.В.Гончаренко