МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Пр. №2/521/1438/18
30 жовтня 2018 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:
головуючого - судді Сегеди О.М.,
при секретарі - Романюк О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки,
У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, уточненим в подальшому, до ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, посилаючись на те, що 28 вересня 2016 року о 7 годині 45 хвилин, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись у м. Одесі, по вул. Центральний Аеропорт, не врахував дорожню обстановку, безпечну швидкість руху та не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з моїм автомобілем марки «Ford Kuga», державний номер НОМЕР_2, чим порушив п.п. 13.1 ПДД. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2016 року ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні ДТП, та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України у вигляді штрафу.
Зазначила, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ СК «Скайд».
09 грудня 2016 року позивачка звернулась із заявою до ПАТ «СК» Скайд» про відшкодування їй матеріального збитку, отриманого в результаті ДТП згідно полісу страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів.
Вказала, що не отримавши відповідь від ПАТ «СК» Скайд», вона звернулась за розясненням до МТСБУ, де їй повідомили, що з 31 травня 2016 року ПАТ «СК «Скайд» втратило статус асоційованого члена МТСБУ. Підставою припинення членства ПАТ «СК «Скайд» стала заборгованість по сплаті відрахувань до фондів МТСБУ понад два місяці. В теперішній час страхова компанія знаходиться в стадії банкрутства. В звязку з цим їй було рекомендовано надіслати документи з приводу настання страхового випадку щодо врегулювання вимоги на отримання регламентної виплати з централізованого страхового резервного фонду МТСБУ.
Крім цього, позивачка зазначила, що неправомірними діями відповідача їй була завдана моральна шкода яка полягає у тому, що в момент дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала сильних душевних хвилювань і відчула сильне занепокоєння, у звязку з ушкодженням автомобіля вона не могла експлуатувати його протягом шести місяців, крім того, змушена була витрачати свій особистий час на проведення експертного дослідження, листування з спеціалістами страхових компаній та МТСБУ, звернення за правовою допомогою, звернення до суду тощо.
Представник позивачки, яка діє на підставі ордеру від 16 січня 2018 року в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити у повному обсязі (т. 1 а.с. 85).
Представник третьої особи МТСБУ, який діє на підставі довіреності від 28 грудня 2017 року, в судове засідання не зявився, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності (т. 2 а.с. 2).
Представник третьої особи ПАТ СК «Скайд» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги пятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що 28 вересня 2016 року о 7 годині 45 хвилин, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_7, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись у м. Одесі, по вул. Центральний Аеропорт, не врахував дорожню обстановку, безпечну швидкість руху та не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з моїм автомобілем марки «Ford Kuga», державний номер НОМЕР_2, чим порушив п.п. 13.1 ПДД.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_7 п. 13.1 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_7, підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2016 року, відповідно до якої останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (т.1 а.с. 18).
Відповідно до ч.ч. 4,6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Тому суд при винесенні рішення не зясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю марки «Ford Kuga», державний номер НОМЕР_2.
Встановлено, що автомобіль марки «Ford Kuga», державний номер НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 05 грудня 2015 року (т. 1 а.с. 190).
Вказаний висновок сторонами не оскаржувався. Клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи відповідач не заявляв.
Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ СК «Скайд», що підтверджується полісом №АЕ/4058937 (т. 1 а.с. 16).
З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2016 року позивачка звернулась до ПАТ СК «Скайд» із повідомленням про ДТП та 09 грудня 2016 року звернулась із заявою про відшкодування матеріального збитку, отриманого в результаті ДТП (т. 1 а.с. 20-22).
Встановлено, що у звязку з неотриманням від ПАТ СК «Скайд» відповіді, позивачка 03 травня 2017 року звернулась до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП (т. 1 а.с. 120).
Представник позивачки в процесі розгляду справи надала до суду додаткові пояснення, згідно яких зазначила, що 23 червня 2016 року Нацкомфінпослуг анулював ліцензію ПАТ СК «Скайд» (а.с. 3-8).
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із частинами другою, пятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 із змінами (далі Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.
Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Отже, за змістом указаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Зі змісту правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі 6-2808 цс 15 від 20 січня 2016 року вбачається, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, або якщо цивільно-правова відповідальність не застрахована до МТСБУ.
Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов'язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.
Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.
Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц.
Отже, позивачка правомірно звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, оскільки з вини останнього сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачці була спричинена матеріальна та моральна шкода.
Судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від відповідальності за завдану ним шкоду.
Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
З урахуванням характеру скоєного адміністративного правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивачки, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди та враховуючи, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вимоги розумності і справедливості, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, і з відповідача слід стягнути на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 4000,00 грн.
Оскільки позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, то таке відшкодування відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Що стосується вимог позивачки щодо стягнення вартості трьох телеграм у розмірі 123,12 грн., то суд вважає. що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не відносяться до судових витрат в розуміння ст. 133 ЦПК України.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача.
Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України дані витрати підлягають стягненню з відповідача.
Судовий збір у справі складає 640,00 грн. за вимоги майнового характеру про відшкодування матеріальної шкоди, 640,00 грн. за вимоги про відшкодування моральної шкоди, 320,00 грн. за заяву про забезпечення позову, які сплачені позивачкою у повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями, які слід стягнути з відповідача на користь позивачки (а.с. 75-77).
Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 23, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СО №419298, виданий 22 серпня 2000 року Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СО №419298, виданий 22 серпня 2000 року Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 суму витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 870 (вісімсот сімдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СО №419298, виданий 22 серпня 2000 року Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, судовий збір за відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СО №419298, виданий 22 серпня 2000 року Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, судовий збір за відшкодування моральної шкоди в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СО №419298, виданий 22 серпня 2000 року Радянським РУ ГУ МВС України в м. Києві, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, судовий збір за забезпечення позову в розмірі 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок.
В інший частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 02 листопада 2018 року.

Суддя О.М. Сегеда