КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача МірошниченкоО.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ДП «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України», в якому просив визнати незаконним та скасувати виданий відповідачем наказ від 01.09.2017 № 246 про притягнення його до матеріальної відповідальності за порушення вимог техніки безпеки та охорони праці при виконанні будівельно-монтажних робіт, стягнути з відповідача на його користь 1 062,00 грн. незаконно утриманих з його заробітної плати та 5 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що наказом ДП «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» № 246 від 01.09.2017 його притягнуто до матеріальної відповідальності за порушення вимог техніки безпеки та охорони праці при виконанні будівельно-монтажних робіт.

Відповідно до п. 1 цього наказу за невиконання вимог нормативно-правових актів з охорони праці при виконанні будівельно-монтажних робіт йому зменшено приробіток за серпень 2017 року на 20%.

Відповідно до змісту наказу він перебував без будівельної каски під стрілою баштового крану «Либхер - 91ЕС» під час вантажно-розвантажувальних робіт на об'єкті з будівництва «Торговельно-офісного комплексу з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом на перетині вул. Набережно-Хрещатицька та вул. Нижній Вал у Подільському районі м. Києва».

На підставі даного наказу з його заробітної плати за серпень 2017 року було утримано 1 062,00 грн.

З виданим наказом він не згоден, оскільки дбає про свою особисту безпеку і здоров'я, завжди дотримується нормативно-правових актів з техніки безпеки та охорони праці, а тому вважає, що в разі виявлення таких дій його повинні були повідомити про це, зробити зауваження або попередження, отримати від нього пояснення, однак такі дії вчинені не були.

Виданий наказ суперечить ст. 130 КЗпП, якою визначено підстави матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків, оскільки будь-якої шкоди він своїми діями підприємству не заподіював.

Крім того, Законом України «Про оплату праці» не передбачено матеріальної відповідальності працівників з підстав, зазначених у наказі.

Зазначав, що такими діями відповідача було принижено його гідність, оскільки притягнуто до відповідальності за діяння, яке він не вчиняв, не у порядок і не у спосіб встановлений законом, а також до відповідальності, яка не передбачена за такі дії.

Оскаржуваним наказом йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у моральних переживаннях, душевних стражданнях та матеріальних втратах, приниженні його гідності та авторитету серед працівників. У зв'язку з викладеним, просив задовольнити позов (а.с.1-4).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13.06.2018 позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ ДП «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» № 246 від 01.09.2017 «Про притягнення до матеріальної відповідальності за порушення вимог техніки безпеки та хорони праці при виконанні будівельно-монтажних робіт».

Стягнуто з ДП «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» на користь ОСОБА_3 1 062,00 грн. заробітної плати, 300,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та 1 280,00 грн. судового збору.

У задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовлено.

Стягнуто з ДП «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» на користь держави 640,00 грн. судового збору (а.с. 78-81).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого та безпідставного висновку про незаконність наказу про притягнення позивача до матеріальної відповідальності за порушення вимог техніки безпеки та охорони праці при виконанні будівельно-монтажних робіт. Суд належним чином не дослідив ту обставину, що з позивача було знято 20 % не з заробітної плати, а з приробітку, про що було відомо позивачу, оскільки питання визначення КТУ обговорювалося на раді бригади. Також суд, залишив поза увагою вимоги Закону України «Про охорону праці», стаття 44 якого визначає, що за порушення законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці, створення перешкод у діяльності посадових осіб органів державного нагляду за охороною праці, а також представників профспілок, їх організацій та об'єднань винні особи притягаються до дисциплінарної, адміністративної, матеріальної, кримінальної відповідальності згідно із законом. Оскільки відповідач на законних підставах зняв з позивача 20% приробітку, то і вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягали задоволенню (а.с.84-89).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.08.2018 поновлено строк на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу залишено без руху для усунення виявлених недоліків (а.с.99,100).

Ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 11.09.2018 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 08.10.2018 (а.с.107,108).

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 № 297/2018 переведено суддів апеляційного суду міста Києва на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 № 3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03.10.2018 визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Оніщук М.І., судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А. (а.с.111).

У зв'язку із зазначеним вищевказана справа ухвалою Київського апеляційного суду від 09.10.2018 прийнята до провадження новоутвореного суду та призначена до розгляду на 31.10.2018 (а.с.112,113).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Визнаючи незаконним наказ про притягнення позивача до матеріальної відповідальності за порушення вимог техніки безпеки та охорони праці при виконанні будівельно-монтажних робіт, стягуючи частину утриманої заробітної плати та відшкодовуючи моральну шкоду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно було притягнуто позивача до матеріальної відповідальності, у той час як за порушення правил охорони праці такий вид відповідальності може застосовуватися лише при заподіянні шкоди підприємству.

Суд апеляційної інстанції вважає ухвалене судом рішення законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що позивач працює в ДП «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» з 11.06.1993 токарем п'ятого розряду механічного цеху (а.с.28).

29.08.2017 у складі бригади виконував роботи на об'єкті з будівництва «Торговельно-офісного комплексу з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом на перетині вул. Набережно-Хрещатицької та вул. Нижній Вал у Подільському районі м. Києва», що не заперечується сторонами.

Згідно Акту від 29.08.2017, складеного та підписаного головним інженером ОСОБА_7, завідувачем виробництвом ОСОБА_8 та начальником дільниці ОСОБА_9 позивач, перебуваючи на об'єкті, у порушення правил техніки безпеки та вимог законодавства з охорони праці при виконанні монтажних робіт по огородженню парапету покрівлі на об'єкті під стрілою баштового крану «Либхер - 91 ЕС» працював без будівельної каски (а.с.51).

На підставі даного акту наказом № 246 від 01.09.2017 за невиконання вимог нормативно-правових актів з охорони праці при виконанні будівельно-монтажних робіт позивач був притягнутий до матеріальної відповідальності шляхом зменшення приробітку за серпень місяць 2017 року на 20% (а.с.5).

Відповідно до розрахункового листа за серпень 2017 року дана сума складає 1 062,00 грн. і була утримана з його заробітку (а.с.6).

Відповідно до частини 1 статті 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил.

Відповідно до розділу 7 Колективного договору на 2015 - 2017 року Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної ради України адміністрація зобов'язується забезпечити суворе дотримання посадовими особами та інженерно - технічними працівниками статей Закону України «Про охорону праці» та нормативних актів про охорону праці.

За порушення законодавчих та нормативних актів «Про охорону праці» винні працівники притягуються до дисциплінарної, адміністративної, матеріальної, судової відповідальності згідно зі статтею 49 Закону України «Про охорону праці» та іншими актами законодавства.

Трудовий колектив зобов'язується чітко виконувати Правила внутрішнього розпорядку, належно дотримуватись трудової дисципліни, а також положень колективного договору щодо охорони праці та здоров'я, утримувати у порядку робоче місце, виконувати норми, правила, стандарти та інструкції з охорони праці.

Положенням про оплату праці працівників Державного будівельного комбінату Управління справами Верховної Ради України визначено критерії оцінки трудової участі, де зазначено, що за порушення вимог охорони праці та техніки безпеки, протипожежної безпеки КТУ понижується до 20 %.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про охорону праці» працівник зобов'язаний: дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.

Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Закон України «Про охорону праці» за порушення законодавчих і інших нормативних актів про охорону праці передбачає дисциплінарну, адміністративну матеріальну та кримінальну відповідальність.

Матеріальна відповідальність у вигляді грошової компенсації накладається на працівників і посадових осіб за шкоду, заподіяну підприємству та роботодавців за порушення вимог щодо охорони праці.

Загальними підставами покладення матеріальної відповідальності на працівника є: наявність прямої шкоди; вина працівника (у формі умислу або недбалості); протиправні дії (бездіяльність) працівника; наявність причинного зв'язку між винними і протиправними діями (бездіяльністю) працівника та завданою шкодою.

На працівника може бути покладена матеріальна відповідальність за наявності одночасно всіх перелічених умов, і відсутність хоча б однієї з них виключає матеріальну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 3, статті 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

За змістом статті 13 КЗпП України зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції.

У колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій трудящих.

Як зазначено вище, Положенням про оплату праці працівників, яке є додатком до Колективного договору, встановлені критерії для обрахування коефіцієнтів трудової участі працівників, одним з яких для пониження КТУ є порушення вимог охорони праці та техніки безпеки, протипожежної безпеки.

Відповідно до ст. 252-1 КЗпП України трудовий колектив підприємства утворюють усі громадяни, які своєю працею беруть участь у його діяльності на основі трудового договору (контракту, угоди), а також інших форм, що регулюють трудові відносини працівника з підприємством.

Повноваження трудового колективу визначаються законодавством.

Згідно зі ст.252-7 КЗпП України колектив бригади може розподіляти колективний заробіток із застосуванням коефіцієнта трудової участі.

Коефіцієнти членам бригади затверджуються колективом бригади за поданням бригадира (ради бригади).

При застосуванні коефіцієнта трудової участі заробітна плата працівника не може бути нижчою від встановленого державою мінімального розміру.

З консультативного висновку Міністерства соціальної політики України « Про коефіцієнт трудової участі» від 19 грудня 2012 року коефіцієнт трудової участі - це узагальнений показник, який відображає реальний вклад кожного члена бригади в загальні результати роботи з обліком індивідуальної продуктивності, якості праці та ставлення до неї.

До умов колективного договору належать умови, якими встановлюються форми, системи, розміри заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій тощо); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; умови регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці тощо (ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Якщо застосовується колективна організація праці, на підприємстві розробляється та затверджується як додаток до колективного договору положення про бригадну організацію та оплату праці, в якому, зокрема, визначається, як саме розподіляється заробітна плата між членами бригади.

За колективної оплати праці заробіток підраховується на основі загальних результатів праці бригади. Питання забезпечення відповідності оплати праці робітників їхньому особистому внеску вирішує трудовий колектив бригади.

Розподіл колективного заробітку між членами бригади провадиться відповідно до присвоєних тарифних розрядів та фактично відпрацьованого часу. З метою більш чіткого обліку індивідуального внеску кожного робітника в результати колективної праці бригади за рішенням її загальних зборів під час розподілу заробітної плати застосовується коефіцієнт трудової участі (КТУ).

З огляду на викладене судом обґрунтовано встановлено, що рішення про пониження КТУ позивача мало місце саме за наказом керівника підприємства згідно з Актом, складеним тими ж керівними працівниками відповідача. Будь-яких доказів про участь трудового колективу в цьому, як того вимагає закон, відповідач суду не надав.

Отже, виходячи з обставин пониження КТУ позивача та змісту наказу, в даному випадку мало місце не пониження КТУ відповідно до Положення, а притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

Проте, відповідно до статті 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

За змістом статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Тобто, для притягнення працівника до матеріальної відповідальності за порушення вимог техніки безпеки та охорони праці повинна бути доведеною пряма дійсна шкода, завдана підприємству його протиправними діями чи бездіяльністю.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (ч. 2 ст. 130 КЗпП).

Згідно із ч. 2 ст. 130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов'язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій.

Матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди, проте наявність вини в діях позивача і заподіяння підприємству майнової шкоди не було доведено відповідачем.

Вищенаведені встановлені судом фактичні обставини справи та застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права, повністю спростовують заперечення та доводи відповідача наведені в апеляційній скарзі.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на захист порушених трудових прав позивача.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано керувався положеннями ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом даної норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди є встановлення факту порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши порушення трудових прав позивача та виходячи з засад розумності та справедливості, а також співрозмірності, суд правомірно дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 300,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв'язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені відповідачем судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Водночас слід вказати, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 274 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 13 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Державний будівельний комбінат Управління справами Апарату Верховної Ради України» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 01 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва