Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 554/7927/15-ц

провадження № 61-4700св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго»,

треті особи: комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація АДРЕСА_3» Полтавської міської ради, управління житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, виконавчий комітет Полтавської міської ради, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2016 року у складі судді Шевської О. І. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 20 жовтня 2016 року у складі суддів: Чумак О. В., Кривчун Т. О., Пилипчук Л. І.,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»), треті особи: комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація АДРЕСА_3» Полтавської міської ради (далі - КП «ЖЕО №2»), управління житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації, виконавчий комітет Полтавської міської ради, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, про розірвання договорів про надання послуг, зобов'язання припинити надання послуг та закрити особові рахунки.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_2 є власником ? частини квартири АДРЕСА_1. 01 вересня 2008 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідачами, з кожним окремо, укладено договори про надання послуг з теплопостачання. Вказували, що загальними зборами власників та мешканців квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 було прийнято рішення про розірвання договорів про надання послуг теплопостачання, оскільки, на їхню думку, надання послуг здійснюється відповідачем неякісно. Заявами від 17 березня 2015 року позивачі повідомили ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про розірвання договорів у зв'язку з відмовою отримувати послуги з центрального опалення. За результатами розгляду звернення позивачі отримали 14 квітня 2015 року лист від ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» від 10 квітня 2015 року, в якому вказано, що у підприємства відсутні правові підстави для задоволення заяв про розірвання договорів про надання послуг з теплопостачання.

Позивачі зазначали, що не погоджуються з такими діями (бездіяльністю) відповідача, оскільки система опалення ? частини одноповерхового будинку АДРЕСА_1 не залежить від решти будинку. Будинок має два окремих незалежних один від одного вводи центрального опалення в кожну половину будинку, тобто один забезпечує опалення квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 другий - АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 що дає можливість не впливати на безперебійність інженерного обладнання у другій половині будинку та не порушує санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку. Загальна внутрішньобудинкова система централізованого опалення (стояки, розподільчі мережі опалення), єдині вентиляційні канали, центральний розподільчий щит електропостачання та місця загального користування у будинку відсутні. Тому, припинення надання послуг з опалення до однієї із половин будинку не призведе до порушення цілісної системи опалення у зв'язку з її відсутністю. При будівництві вказаного будинку, кожна квартира мала індивідуальне пічне опалення і при його проектуванні централізоване теплопостачання взагалі не передбачалось. При підключенні централізованого опалення технічні зміни щодо перебудови суміжних стін з іншими квартирами не здійснювались і до технічних паспортів такі зміни не вносились.

Посилаючись на викладені обставини просили розірвати договори про надання послуг з теплопостачання від 01 вересня 2008 року укладені з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»; зобов'язати відповідача припинити надання власникам квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 послуг з централізованого опалення з дня подання позовної заяви та зобов'язати закрити особові рахунки, на які вносилася плата за централізоване опалення; стягнути з відповідача витрати пов'язані зі сплатою судового збору.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що умовами укладеного між сторонами договору та нормами чинного законодавства встановлено спеціальний порядок відмови від послуг централізованого опалення. Позивачами не надано доказів, що умови договору сторонами порушувалися, тому правові підстави для його розірвання встановлені статтями 651, 652 ЦК України, відсутні. Крім того, відключення квартир позивачів від централізованої системи опалення призведе до порушення прав мешканців квартир іншої частини будинку.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 20 жовтня 2016 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції вірно виходив з відсутності доказів порушення відповідачем умов договорів, укладених з позивачами, а відключення їх квартир від централізованої системи теплопостачання порушує права інших мешканців та вимоги чинного законодавства.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з'ясовано всі обставини, що мають значення для справи, висновки судів не відповідають обставинам справи. При вирішенні справи судами безпідставно не взято до уваги висновки судової будівельно-технічної експертизи № 119 від 02 грудня 2015 року. У вказаному висновку експерта зазначено, що підключення центрального опалення до будинку було проведено незалежно кожної половини будинку, тобто кожна половина будинку має окрему внутрішню систему опалення. Таким чином, відключення частини будинку від системи централізованого опалення не призведе до порушення прав інших співвласників будинку. Також суди безпідставно послались на Державні будівельні норми, які не регулюють спірні правовідносини.

У запереченні на касаційну скаргу Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України зазначило про те, що відповідно до вимог статті 651 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Позивачі не посилались на наявність істотного порушення договору відповідачем. Також, згідно Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами, при цьому будь-яке втручання в систему опалення шляхом зміни гідравлічного опору (від'єднання від системи централізованого опалення) порушує права інших мешканців.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року вказану справу призначено до судового розгляду.

31 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди установили, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1, власником ? частини квартири АДРЕСА_1 у вказаному будинку є ОСОБА_2

01 вересня 2008 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2, з кожним окремо, укладено договори про надання послуг теплопостачання.

Відповідно до пункту 1.1 договорів про надання послуг теплопостачання теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві та членам його сім'ї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі, послуги з теплопостачання, а споживач зобов'язується своєчасно здійснювати оплату за спожиті послуги на умовах даного договору.

Згідно пункту 6.2.1 договору теплопостачальна організація зобов'язана забезпечити вчасне та відповідної якості надання послуг згідно із законодавством та умовами договору на межі балансового розмежування.

17 березня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до відповідача з письмовими заявами про розірвання договорів про надання послуг з теплопостачання у квартирах АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та закриття особових рахунків. Заява мотивована тим, що, на їх думку, відповідачем надаються неякісно послуги, у зв'язку з чим було складено протокол зборів власників та мешканців квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 від 17 березня 2015 року та акт перевірки систем теплопостачання.

Згідно листа від 10 квітня 2015 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відмовило позивачам у розірванні договорів та відключення від мереж централізованого опалення.

Частина перша статті 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з частиною шостою статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У відповідності до пункту 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року АДРЕСА_1).

При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року АДРЕСА_1).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком від 22 листопада 2005 року АДРЕСА_1 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169було внесено зміни до порядку від 22 листопада 2005 року АДРЕСА_1 які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком від 22 листопада 2005 року АДРЕСА_1 процедури.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 119 від 02 грудня 2015 року квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 мають індивідуальну систему постачання гарячої води та ізольований від решти будинку контур системи централізованого опалення. Провести відключення вказаних квартир від мережі централізованого опалення технічно можливо за умови влаштування альтернативної системи електричного індивідуального опалення вищевказаних квартир і надання дозволу електропостачальною організацією. Відключення квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 житлового будинку від мережі централізованого опалення не впливає на забезпечення безперебійної роботи централізованого опалення квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 у вказаному будинку.

Разом із тим, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що висновок судової будівельно-технічної експертизи № 119 від 02 грудня 2015 року не може бути прийнятий до уваги та не має правового значення для вирішення спору, оскільки відключення від мереж централізованого опалення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з дотриманням відповідного порядку.

Згідно листа від 19 травня 2015 року Управління житлово-комунального господарства виконавчогокомітету Полтавської міської ради не заперечує проти відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку АДРЕСА_1 та переходу на індивідуальне опалення за умови дотримання вимог чинного законодавства. Також вказаним листом роз'яснено позивачам порядок вирішення питання відключення житлового будинку від мереж централізованого опалення, зокрема, порядок звернення до постійно діючої міжвідомчої комісію для розгляду питань відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води та отримання відповідного рішення.

Установлено, що відсутня згода всіх власників житлового будинку АДРЕСА_1 на відключення вказаного будинку від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води в цілому, як і не приймалося рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком від 22 листопада 2005 року № 4 процедури. Рішення або дозвіл на встановлення індивідуального електричного опалення у квартирах позивачів відсутні.

Також, суди установили, що сторони не порушували умови укладених договорів про надання послуг теплопостачання, позивачі своєчасно та в повному обсязі здійснювали оплату за спожиті послуги з теплопостачання, зі скаргами про надання неякісних послуг з централізованого опалення, зниження температури повітря у житлових приміщеннях до відповідача не зверталися.

Відповідно частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для розірвання договорів про надання послуг з теплопостачання від 01 вересня 2008 року та припинення надання позивачам послуг з централізованого опалення, оскільки позивачами не доведено порушення відповідачем умов договорів.

Посилання у касаційній скарзі на те, що відключення частини будинку від системи централізованого опалення права не призведе до порушення прав інших співвласників будинку є безпідставними, оскільки рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року N 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року N 4»). Проте таке рішення власників АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 спірного будинку в матеріалах справи відсутнє.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Відповідно до статті 410 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик