Єдиний унікальний номер: 448/1167/18
Провадження № 2/448/831/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

31.10.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Торської І.В.,

за участю секретаря - Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Управління державної казначейської служби України у Мостиському районі Львівської області, треті особи - Головне управління Пенсійного фонду України Львівської області, Мостиський відділ обслуговування громадян (Сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про стягнення шкоди, завданої законом, що визнаний незаконним,

учасники процесу:

-представник відповідача ОСОБА_2,

-прокурор Білозір О.М.,

-представник третьої особи ОСОБА_3,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення шкоди у виді утриманого податку з доходів фізичних осіб за період з 22 вересня 2016 року по лютий 2018 року включно в розмірі 39972 грн. 83 коп. внаслідок визнання неконституційними положень абзацу першого підпункту 169.2.19. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування пенсій і щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, які ним наведено у відзиві на позовну заяву. Так, у поданому відзиві на позов відповідач зазначив, що не є неналежним відповідачем по даній справі, яким на його думку мають бути державна казначейська служба України, а співвідповідачами органи Пенсійного фонду України з огляду на положення Бюджетного кодексу України. Крім того, просять у задоволенні позову відмовити у повному обсязі за безпідставністю, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018р. припинено обмеження права власності позивача у виді стягнення з його щомісячного довічного грошового утримання податків і зборів, так як зазначене рішення Конституційного Сулу України набрало чинності з моменту його ухвалення, а до цього часу стягнення податків і зборів із такого було правомірним. Також відповідач вказує, що в даній ситуації закон не має зворотної дії в часі та робить покликання на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.05.2018р.

Представник третьої особи - Мостиського відділу обслуговування громадян (Сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в судовому засіданні поклала вирішення спору на розсуд суду.

Представник третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України Львівської області про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не зявився, про причину неявки не повідомив.

Прокурор в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечила та повністю підтримала позицію відповідача.

Заслухавши думку сторін, прокурора та проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити в своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону(ч.2.ст.5 ЦПК).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.4,5ст.12 ЦПК). Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування(ч.3 ст.82 ЦПК).

Статтею 152 Конституції України визначено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Частиною 3 цієї статті фізичним або юридичним особам гарантоване право на відшкодування державою у встановленому законом порядку матеріальної чи моральної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними.

У п. 1 і п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі коли правовідносини, що розглядаються судом, законом України не врегульовано.

Порядком виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності (п.п. 3 п. 35).

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

В судовому засіданні встановлено, що позивач згідно постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 року №1515-VІІІ звільнений з посади судді Мостиського районного суду Львівської області у звязку з поданням заяви про відставку та 22.09.2016р. перебуває на обліку в органі пенсійного фонду, де йому здійснюють нарахування щомісячного довічного грошового утримання. Відповідно до положення абзацу першого підпункту 169.2.19. пункту 164.2.статті 164 Податкового кодексу України УПФ в Мостиському районі Львівської області, Городоцьке обєднане УПФ в Львівській області, Головне УПФ України в Львівській області, як податкові агенти, щомісячно утримували з його позивача щомісячного довічного грошового утримання податок з доходів фізичних осіб. За період з 22 вересня 2016 року по лютий 2018 року включно стягнуто податку - 39972грн.83коп. та військового збору 3331,07грн., що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області №260/02.22-11 від 17.05.2018року.

Статтею 22 ЦК України гарантовано право особі на відшкодування збитків, завданих у результаті порушення її цивільного права.

Частиною 2 цієї статті визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права, про що зазначив Верховний Суд України у постанові №6-237цс16 від 18 травня 2016 року.

Згідно ч.3 ст.22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх службових повноважень.

Відповідно до ст. 22, 1166, 1173,1175 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Держава України в особі Управління державної казначейської служби України у Мостиському районі Львівської області правильно визначена відповідачем у справі, враховуючи Положення про Державну казначейську службу України, та правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 10.01.2018 року (справа № 454/1642/16-ц).

Згідно з ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Вищезазначена норма є спеціальною по відношенню до положення ст. 1173 ЦК України, оскільки для її застосування необхідні певні особливі умови, а саме: завдання шкоди в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта та визнання такого нормативно-правового акту незаконним та його скасування.

Під невідповідністю нормативно-правового акту актам вищої юридичної сили слід розуміти суперечність між нормами оскаржуваного нормативно-правового акту та нормами встановленими актами вищої юридичної сили.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII (далі - Закон № 1166) пункт 164.2 статті 164 Кодексу доповнено новим підпунктом 164.2.19, яким передбачено включення до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять тисяч гривень на місяць, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Суд підтвердив неконституційність норми Податкового кодексу, що існувала з 2014 року, тобто мав місце факт триваючого порушення прав позивача, що припинено після 27.02.2018 року, з березня 2018 зупинено здійснення відрахувань з пенсійних виплат позивача, що підтверджується довідкою Головного управління ПФУ в Львівській області від 17.05.2018.

Внаслідок відрахувань із щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі Закону, який визнаний неконституційним, останній недоотримав дохід у вигляді утриманого податку з пенсійних виплат, що, зокрема, підтверджується діями третіх осіб, які перестали здійснювати відрахування податкових зобовязань з пенсійних виплат позивача після визнання вищезазначеного акту неконституційним.

Діями відповідача, третьої особи було порушено конкретно право позивача на майно, яке розглядається як автономне поняття в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та полягає в правомірному очікуванні. Мається на увазі, що набувши право на відставку, позивач мав право очікувати отримання пенсійних виплат (щомісячного довічного грошового утримання) у розмірі визначеному законодавством на дату виникнення такого права. Зміни в законодавстві нівелюють право позивача на майно, можливість правомірного очікування доходу.

Суб'єктом відшкодування завданої шкоди є держава і шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету. Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Держава Україна в особі управління Державної казначейської служби у Мостиському районі правильно визначена відповідачем у справі, враховуючи Положення про Державну казначейську службу України, та правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10.01.2018 року справа № 454/1642/16-ц.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що внаслідок прийняття Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII , який визнаний неконституційним, третя особа здійснила відрахування з грошового утримання позивача за період з 22 вересня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно, чим позивачу завдано шкоду, що оцінюється в грошовому виразі, виходячи із сукупної суми відрахувань в розмірі 39372 грн. 83 коп. Таким чином в даному випадку наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, а саме : факт наявності незаконного рішення, незаконної дії , шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою, тому недоотриманий розмір грошового утримання підлягає стягненню в примусовому порядку .

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263 -265, 274 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до держави України в особі Управління державної казначейської служби України у Мостиському районі Львівської області, треті особи - Головне управління Пенсійного фонду України Львівської області, Мостиський відділ обслуговування громадян (Сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про стягнення шкоди, завданої законом, що визнаний незаконним - задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідного рахунку державної казначейської служби України 39972 грн. 83 коп. матеріальної шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.11.2018р.

Суддя І.В.Торська

Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя І.В.Торська

Позивач ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, житель та зареєстрований за адресою: 81300, м.Мостиська, вул.В.Стуса, 5, Львівської області, РНРОКПП:НОМЕР_1.

Відповідач держава України в особі Управління державної казначейської служби України у Мостиському районі Львівської області, місцезнаходження: 81300, м.Мостиська, вул.Грушевського,5, Львівської області, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України Львівської області, місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея,10.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мостиський відділ обслуговування громадян (Сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, місцезнаходження: 81300, м.Мостиська, вул. Грушевського,2, код ЄДРПОУ