Справа № 647/2060/18
№ провадження 2/647/690/2018
06.11.2018 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого - судді: Корсаненкової О.О.
за участю секретаря: Бондаренко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Бериславі Херсонської області цивільну справу №647/2060/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування,
учасники справи:
представник позивача-адвокат ОСОБА_3,
У серпні 2018 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_8 року померла ОСОБА_4, після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Після її смерті спадкова справа не заводилась, за відсутності заяв від спадкоємців. Спадкоємцем майна померлої, який фактично прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, є її син ОСОБА_5, котрий на час смерті проживав із спадкодавцем, проте за життя не оформив своїх спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_5 помер. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину після померлого двоюрідного дідуся ОСОБА_5 ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса, але отримала відмову через те, що неможливо на підставі наданих документів встановити факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після померлої матері ОСОБА_4 та відсутністю документу, що посвідчує право власності померлого на житловий будинок. В зв'язку з чим, позивач просить суд встановити факт прийняття ОСОБА_5 спадщини, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_1 право власності на вищевказаний будинок, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_5
Ухвалою суду від 04.09.2018 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 28.09.2018 року справу було призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач та її представник на позовних вимогах наполягали, проти винесення заочного рішення не заперечували. Позивач зазначила, що ОСОБА_5 є її двоюрідним дідусем. Бабуся ОСОБА_1 та батько померли. У ОСОБА_4 було троє дітей, котрі, окрім ОСОБА_5, проживали окремо. Останній не мав родини, до своєї смерті проживав один в будинку по АДРЕСА_1. ОСОБА_2 є племінницею ОСОБА_5, прав на спадщину не заявляла, оскільки також не має родини.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, причину своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача та її представника, свідка, дослідивши матеріали справи та матеріали інвентаризаційної справи № 431, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 26.09.1953 року, матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4 (а.с.9).
Згідно із поновленим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 16.12.1950 року, матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_4 (а.с.10).
З копії свідоцтва про право приватної власності на домогосподарство в 1946/47 роках №312 вбачається, що будинок, який знаходиться в АДРЕСА_7 котрий згідно із рішенням Бериславської міської ради від 27.12.1968 року перенумеровано у будинок АДРЕСА_8 дійсно належить ОСОБА_4 на праві приватної власності і значиться по реєстраційній книзі. Свідоцтво видане на підставі акту показів свідків від 19.03.1947 року (а.с.14).
Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 від 02.12.1953 року, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_10 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 (а.с.21).
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 24.05.1974 року вбачається, що батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, є ОСОБА_7 (а.с.11).
Згідно із повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 від 05.07.2018 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року, про що складено відповідний актовий запис №73 (а.с.5).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 від 19.09.1995 року, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 року, про що складено відповідний актовий запис №186 (а.с.7).
Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 від 05.01.2004 року вбачається, що ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_12 року, про що складено відповідний актовий запис №5 (а.с.6).
Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_10 від 26.02.2015 року, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року, про що складено відповідний актовий запис №43 (а.с.8).
За адресною карткою в АДРЕСА_9, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, був зареєстрований з 08.06.1980 року по 17.06.2015 року (а.с.15).
Відповідно до довідки №284 від 13.07.2015 року КП Херсонське бюро технічної інвентаризації ХОР, право власності на нерухоме майно розташоване за адресою АДРЕСА_10, зареєстровано за ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності на домобудівлю (а.с.17).
Згідно із свідоцтвом про шлюб ОСОБА_11 18.06.2016 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_9 (а.с.20).
З відповіді нотаріуса від 31.05.2018 року вбачається, що за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом була заведена спадкова справа №150/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_5, що на час смерті проживав за адресою АДРЕСА_6. Інші заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 не надходили. У зв'язку з неможливістю за наданими документами встановити факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 року матері ОСОБА_4, якій належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в АДРЕСА_6, та відсутністю правовстановлюючого документу на даний будинок, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування (а.с.16).
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що проживає неподалік від будинку по АДРЕСА_1 та знайома із ОСОБА_5 з дитинства. Після війни вони навчалися в одному класі. ОСОБА_5 усе життя проживав у даному будинку із матір'ю, його батько помер дуже давно. На час смерті матері ОСОБА_4, ОСОБА_5 проживав із нею один, інші діти жили окремо. ОСОБА_5 займався її похованням та залишився проживати в будинку до своєї смерті. Він не мав ані жінки, ані дітей, деякий час співмешкав із якоюсь жінкою, проте через кілька місяців та пішла. На даний час будинок вже рунується, оскільки там ніхто не живе.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
В ході судового розгляду встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 є сином ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року.
ОСОБА_4 належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6.
Відповідно до п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, даний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Оскільки, згідно із п.1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_8 року, спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР.
Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.
За статтею 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Відповідно до статті 527 ЦК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.
Згідно із ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
За нормами ч.1 ст. 561 ЦК УРСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв'язку зі смертю.
Згідно із п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року.
Судом встановлено, що ОСОБА_5, як син померлої ОСОБА_4, є спадкоємцем першої черги за законом, у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини із заявою до нотаріальної контори не звернувся, проте прийняв спадщину, що відкрилась після смерті матері шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном - житловим будинком із господарськими будівлями та спорудами, оскільки на час відкриття спадщини та до своєї смерті проживав в АДРЕСА_9, що підтвердила допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12, а згодом був зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується відповідної адресною карткою.
ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_5 помер, за життя не здійснивши оформлення прийнятого ним у спадщину після померлої матері майна та не склавши заповіту.
За нормами ст. 1216 ЦК України, ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України.
Відповідно до ст. 1262 ЦК України, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Нормами статті 1266 ЦК України визначено спадкування за правом представлення, що передбачає успадкування онуками, правнуками спадкодавця тієї частки спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_6 та, відповідно, двоюрідною онукою ОСОБА_5, отже має право на спадкування після останнього за правом представлення в порядку ст.1266 ЦК України та заявила про прийняття нею спадщини шляхом звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою.
Відповідач по справі ОСОБА_2 є племінницею померлого ОСОБА_5, та відповідно, також має право на спадкування за законом, проте із відповідною заявою до нотаріальної контори не звернулася, отже не заявила своїх спадкових прав.
Інші спадкоємці після померлого ОСОБА_5 відсутні.
Зважаючи на відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а також не оформлення померлим ОСОБА_5 за життя своїх спадкових прав на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6, видача свідоцтва про право на спадщину є неможливим, у зв'язку з чим позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрала спосіб захисту порушеного права.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.
Європейський суд з прав людини в своїх рішенням вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Новоселецький проти України» від 11.03. 2003 року, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року).
За встановлених обставин, зважаючи на те, що судом встановлено факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року матері ОСОБА_4, внаслідок чого ОСОБА_5 у передбачений законом спосіб набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_6, проте за життя не встиг оформити своє право власності, враховуючи, що ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_5, у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через відсутність правовстановлюючого документа, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.2, 5, 12, 13, 81, 89, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Встановити факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року матері ОСОБА_4, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_6.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_6, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_5.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги із врахуванням п. 15.5 розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне заочне рішення складено 06.11.2018 року.
Суддя О.О.Корсаненкова