Дата документу 30.10.2018 Справа № 333/3429/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№333/3429/17 Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
№ 22-ц/807/2/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

Секретар Ващенко З.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Запорізька міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання права на приватизацію земельної ділянки шляхом надання дозволу на оформлення документів на приватизацію земельної ділянки без згоди суміжного землекористувача,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сланцева, 25. Сусідка ОСОБА_4, яка мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сланцева, б. 25-а, відмовилась підписати Акт про погодження з нею меж. Позивач вказує, що реалізації нею права на приватизацію земельної ділянки за вищезазначеною адресою перешкоджає відсутність згоди ОСОБА_4, оскільки її згода є необхідною для оформлення відповідних документів. Позивач вважає, що усунення порушення цього права можливе лише шляхом надання в судовому порядку дозволу на оформлення документів та виготовленої технічної документації без згоди ОСОБА_4 08.06.2017 р. ОСОБА_3 зверталася до Районної адміністрації Запорізька ради по Коммунарському району щодо неможливості узгодити межі відведення земельної ділянки з суміжним землекористувачем, а саме з заявою про вирішення спору щодо надання ОСОБА_4 згоди на погодження меж земельної ділянки по вул. м. Запоріжжя, вул. Сланцева, 25. За результатами розгляду вищезазначеної заяви листом за № Д-0531 від 08.06.2017 р. позивачу було рекомендовано звернутися за вирішенням вказаного питання до суду.

Згодом уточнивши позовні вимоги та посилаючись на зазначені обставини просила суд, визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сланцева, 25, шляхом надання дозволу на оформлення документів на приватизацію земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Запоріжжя, вул. Сланцева, 25, без згоди суміжного землекористувача - ОСОБА_4.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що між позивачем та відповідачем відсутні добросусідські відносини, відповідач є землекористувачем суміжної ділянки, зареєстрована як така, що мешкає за сусідньою адресою, та вона відмовилася підписати акт погодження меж, а відтак перешкоджає здійсненню приватизації.

Заслухавши у засіданні Запорізького апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сланцева, буд. 25, загальною площею 37,5 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 964 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.06.2008 р. (а.с. 11, 12-13).

Згідно довідки ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 11.01.2008 р. (а.с. 10), загальна площа земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя. вул. Сланцева, б. 25, складає 964 кв.м. Рішенням виконкому Комунарської райради від 09.03.1989 р. №75/9 за житловим будинком за даною адресою закріплена площа землекористування в розмірі 600 кв.м.

Позивач посилалася на те, що вона зверталась до Районної адміністрації Запорізької міської ради від 08.06.2017 р. з приводу вирішення питання відмови у наданні згоди на приватизацію її земельної ділянки сусідкою гр.. ОСОБА_4, їй було розяснено, що дане питання виходить за межі повноважень вищезазначеної організації.

Позивачем не надано відомостей про те, що відповідач є власником суміжної земельної ділянки. Позивач не надав жодних відомостей ані про те, хто є власником суміжної земельної ділянки ані про те, що залучена до участі в справі відповідач є особою, повноважною надавати згоду на погодження меж та навіть про її справжнє прізвище.

Лише з інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг від 27.02.2018 р. (а.с. 83-84) вбачається, що за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сланцева, б. 25-а, зареєстрована ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Суд першої інстанції правильно послався на положення ЦПК щодо обовязку сторін надавати докази на підтвердження власних доводів.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції враховано, що на підтвердження того, що позивач зверталась до сусідки ОСОБА_4, власниці суміжної земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сланцева, б. 25-а, з метою погодити межі їх земельних ділянок, а остання відмовилась підписати Акт погодження меж земельної ділянки, позивачем не надано жодного належного доказу.

За правилами статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до п.б ч.2 ст.198 ЗК України погодження меж із суміжними власниками та землекористувачами здійснюється при проведенні кадастрових зйомок, для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді справ» роз'яснено, що згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування влади з питань земельних ресурсів.

Суд першої інстанції врахував зазначені положення закону та звернув увагу на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що вона зверталася до відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок та ними приймалося будь-яке рішення, в тому числі про відмову у приватизації з причин ненадання згоди на погодження меж суміжними землекористувачами.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що вона зверталася до відповідних органів є безпідставним.

Так, з наданого позивачем листа заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 8.6. 2017 року, на який вона посилається як на підтвердження відмови у приватизації, вбачається лише те, що позивач зверталася до цього органу та її звернення виходило за межі повноважень районної адміністрації.

Жодних доказів на підтвердження того, що уповноваженим органом приймалося рішення про відмову у приватизації з причин, заявлених у позові, - не надано.

За таких обставин суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 2 листопада 2018 року.

Головуючий: О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

ОСОБА_2