Постанова

Іменем України

22 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 524/7104/16-ц

провадження № 61-38065св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 березня 2017 року у складі судді Андрієць Д. Д. та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2018 рокуу складі колегії суддів: Хіль Л. М., Карпушина Г. Л., Лобова О. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (далі - ПАТ «Укртатнафта») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 31 березня 2008 року по 22 серпня 2016 року він працював у ПАТ «Укртатнафта» на посаді майстра з ремонту устаткування ремонтної дільниці виробництва № 2.

На підставі наказу ПАТ «Укртатнафта»від 22 серпня 2016 року № 4/1330 його було звільнено у зв'язку із виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню виконання ним своїх посадових обов'язків (пункт 2 частини першої статті 40 КЗпП України).

Своє звільнення вважав незаконним та безпідставним, оскільки медичний висновок лікарів медико-санітарної частини «Нафтохімік» (далі - МСЧ «Нафтохімік») не відповідає виписці від 04 травня 2016 року № 2823 лікаря першої міської лікарні ім. О. Т. Богаєвського і не є підставою для звільнення.

Вказував, що посада майстра, яку він займав, виключена зі списку посад із шкідливими і важкими умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461«Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

Зазначав, що діями відповідача йому була завдана моральна шкода, що полягала у втраті душевного спокою, нормальних життєвих зв'язків, порушенні сталого укладу життя.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Укртатнафта»від 22 серпня 2016 року № 4/1330 та поновити його на посаді майстра з ремонту устаткування ремонтної дільниці виробництва № 2; стягнути з ПАТ «Укртатнафта» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з ПАТ «Укртатнафта» на його користь моральну шкоду у сумі 30 000 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач повинен проходити медичні огляди, МСЧ «Нафтохімік» має право проводити профогляди працівників ПАТ «Укртатнафта» та надавати свої висновки за результатами огляду, ОСОБА_4 правомірно був звільнений відповідачем з роботи на підставі висновку МСЧ «Нафтохімік» від 02 червня 2016 року № 13/317 згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України, так як має протипоказання для роботи майстром з ремонту устаткування на підприємстві. Звільнення було проведене з дотриманням процедури щодо погодження із профспілковою організацією та йому запропоновано інше місце роботи. Висновок комісії, на підставі якого позивача було звільнено, ним оскаржено не було, тому він є чинним.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 березня 2017 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності. Оцінка доказів судом проведена відповідно до норм статті 212 ЦПК України2004 року.

Апеляційний суд вказав, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що в картці працівника, який підлягає попередньому медичному огляду, відсутній у комісії лікарів лікар пульмонологічного відділення Кременчуцької першої міської лікарні ОСОБА_5 та вона не підтвердила своїм підписом та печаткою поставлений діагноз.

Вважає, що у доказах, на підставі яких суди ухвалили оскаржувані судові рішення, не зазначено причин його непридатності до роботи та у чому саме стан його здоров'я перешкоджає продовженню роботи майстром з ремонту обладнання.

Звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» посаду, яку він займав, було виключено зі списку посад з шкідливими і важкими умовами праці.

У липні 2018 року ПАТ «Укртатнафта» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує про безпідставність доводів ОСОБА_4, оскільки вони не спростовують висновків судів попередніх інстанцій. Вказує, що судами було забезпечено повний та всебічний розгляд справи та була надана належна оцінка усім наявним у матеріалах справи доказам. Вважає, що посилання особи, що подала касаційну скаргу, на відсутність займаної ним посади у списках посад з шкідливими і важкими умовами праці не мало значення при його звільненні, оскільки у разі протипоказань у роботі з тим чи іншим шкідливим фактором, навіть за відсутності цієї професії у вказаних ним списках, робітник не може виконувати роботу, де присутній цей фактор.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судам трудових спорів» судам роз'яснено, що при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі.

Встановивши, що ОСОБА_4 має протипоказання для роботи майстром з ремонту устаткування на підприємстві, його звільнення було проведене ПАТ «Укртатнафта» з дотриманням процедури щодо погодження із профспілковою організацією та щодо запропонування йому іншої посади, а медичний висновок, на підставі якого позивача було звільнено, є обґрунтований та чинний, суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» посаду, яку він займав, було виключено зі списку посад з шкідливими і важкими умовами праці не впливає на законність його звільнення з ПАТ «Укртатнафта», оскільки його було звільнено не на підставі того, що посада відносилася до посад з шкідливими і важкими умовами праці, а через те, що за своїм станом здоров'я йому було протипоказано виконувати роботу на посаді майстра з ремонту устаткування ремонтної дільниці виробництва № 2 ПАТ «Укртатнафта», що було підтверджено відповідачем під час судового розгляду належними та допустимими доказами.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Отже, вирішуючи спір, суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи, об'єктивно та безпосередньо дослідили наявні у матеріалах справи доказ, вірно встановили правовідносини, що склалися, й, оцінивши усі наявні у матеріалах справи докази, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4, оскільки при його звільненні ПАТ «Укртатнафта» було дотримано норми чинного трудового законодавства України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 березня 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк