Ухвала

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 308/6581/15-ц

провадження № 61-41313ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В.С., Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2017 року

та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 16 квітня

2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») про визнання недійсним кредитного договору.

Позовна заява мотивована тим, що 08 жовтня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кошти у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,95 % річних, з кінцевим терміном погашення - 07 жовтня 2036 року.

При укладенні кредитного договору ОСОБА_4 не була ознайомлена з усіма умовами кредитування, що пропонуються банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативно-правовими актами Національного банку України (далі - НБУ). Позивач була ознайомлена лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо у змісті самого договору, який був розроблений відповідачем.

Посилаючись на те, що умови договору є несправедливими, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, ОСОБА_4 просила суд визнати недійсним кредитний договір від 08 жовтня 2007 року з моменту укладення.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 24 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 16 квітня

2018 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв будь-яких додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови. Тому, відсутні правові підстави для визнання недійсним оспорюваного договору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Також у касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин. ОСОБА_4 вказує, що вона не брала участі під час апеляційного провадження та не отримувала постанову суду апеляційної інстанції, що підтверджується копією довідки ПАТ «Укрпошта» від 05 жовтня 2018 року № А-33730/1 про те, що за результатами пошуку в автоматизовані системі товариства відсутні дані про рекомендовані листи, вручені ОСОБА_4, що були відправлені з Апеляційного суду Закарпатської області за період з 16 квітня по 23 липня 2018 року.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, наявні підстави для його поновлення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що 08 жовтня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кошти у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,95 % річних, з кінцевим терміном погашення - 07 жовтня 2036 року.

Підставою для укладення зазначеного договору була заява ОСОБА_4 про надання кредиту, яка містить відомості про те, що вона перед укладенням договору з умовами надання кредиту, особою та місцезнаходженням кредитодавця ознайомлена у письмовій формі. Також позивач власноручно заповнила анкету-заяву позичальника (подружжя) на отримання іпотечного кредиту.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої, другої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати

у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Проте, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Встановивши, що позивач на момент укладення договору не заявляла

будь-яких додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала, та врахувавши, що на час укладення і підписання договору ОСОБА_4 була повідомлена про істотні умови кредитування, у тому числі про орієнтовну сукупну вартість кредиту, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав про визнання кредитного договору недійсним.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2017 року та постанови Апеляційного суду Закарпатської області

від 16 квітня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 16 квітня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк