УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2643/18

14 листопада 2018 року

Костопільський районний суд Рівненської області

в особі головуючого судді Олійника П.В.

з участю секретаря Рубельського О.С.

скаржника ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Костопіль справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання бездіяльності головного державного виконавця Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 неправомірною,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою в якій просить визнати бездіяльність головного державного виконавця Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 неправомірною.

В обґрунтування зазначеної скарги посилається на те, що державний виконавець не вжив достатніх, ефективних заходів для своєчасного примусового виконання виконавчих документів, виданих Костопільським районним судом про стягнення на її користь витрат повязаних з ушкодженням здоровя, проявивши неправомірну бездіяльність всупереч вимогам ЗУ «Про виконавче провадження», які регламентують здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення з використанням можливостей, передбачених статтею 48 вказаного Закону, внаслідок чого судові рішення фактично не виконуються.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 скаргу підтримали з підстав викладених у ній, просять її задовольнити.

Державний виконавець Сягровець В.М. в судовому засіданні 23.10.2018 року заперечив проти задоволення скарги, пояснив, що ним було накладено арешт на майно боржника та виставлено майно на продаж. Вважає скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, встановив наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього законута інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконання

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як передбачено у ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, з приводу яких тривалий час знаходилась на стаціонарному лікуванні. Була визнана інвалідом 2 групи. На даний час визнана інвалідом 3 групи. Враховуючи вищевикладене, були постановлені судові рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь заявниці коштів в рахунок відшкодування шкоди. Станом на 14.06.2018 року сума заборгованості по виконавчих листах, виданих Костопільським районним судом про стягнення з ОСОБА_4 коштів становить:

- згідно виконавчого листа №2-528/11 від 31.05.2011 року - 3811,2 грн.;

- згідно виконавчого листа №564/1096/14-ц від 14.07.2014 року 338400 грн.;

- згідно виконавчого листа№1710/2-292/12 від 11.06.2012 року 150220 грн.;

- згідно виконавчого листа №2-151/2011 від 24.02.2011 року 43995 грн.;

- згідно виконавчого листа №2-834/11 від 08.02.2012 року 172800 грн.;

- згідно виконавчого листа №2-50/09 від 03.08.2009 року 28875 грн.;

- згідно виконавчого листа № 2-220 34432 грн.;

- згідно виконавчого листа №2-75/09 31500 грн.;

- згідно виконавчого листа №564/369/18 від 31.05.2011 року 64525 грн.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції чинній на час відкриття виконавчого провадження, передбачено, що державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру у двомісячний строк. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Однак, дослідивши матеріали скарги, вбачається, що рішення суду не виконуються вже більше 9 років.

Статтею 10 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції чинній на час прийняття оскаржуваної постанови, виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-тиденний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про виконаче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Державний виконавець на вимогу суду не надав для огляду матеріалів виконавчого провадження, не спростував доводів скаржника та її представника з приводу своєї неправомірної бездіяльності по здійсненню заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення з використанням можливостей, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищенаведене судом встановлено, що державний виконавець не вжив достатніх заходів для своєчасного виконання рішення суду: так виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-тиденний строк з дня відкриття виконавчого провадження, у подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника; виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника; має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобовязань, однак державним виконавцем в судовому засіданні не надано підтверджуючих доказів здійснення вищезазначених дій.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність предявленої скарги.

Керуючись ст.ст. 450-451 ЦПК України, ст.ст. 11, 10, 30, 48 Закону України «Про виконавче провадження» -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності головного державного виконавця Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 неправомірною задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_3 при здійсненні:

- виконавчого провадження №27647231 за виконавчим листом №2-528/11, виданим 31.05.2011 року про стягнення 3811,2 грн.;

- виконавчого провадження №31223479 за виконавчим листом № 564/1096/14-ц від 14.07.2014 року про стягнення 338400 грн.;

- виконавчого провадження №33081867 за виконавчим листом №1710/2-292/12 від 11.06.2012 року про стягнення 150220 грн.;

- виконавчого провадження № 21708594 за виконавчим листом 151/2011 від 24.02.201 року про стягнення 43995 грн.;

- виконавчого провадження №31223786 за виконавчим листом №2-834/11 від 08.02.2012 року про стягнення 172800 грн.;

- виконавчого провадження №25224985 за виконавчим листом №2-50/09 від 03.08.2009 року про стягнення 28875 грн.;

- виконавчого провадження №25225481 за виконавчим листом №2-50/09 ві 03.06.2009 року про стягнення 18225 грн.;

- виконавчого провадження №25298 за виконавчим листом №2-220 про стягнення 34432 грн.;

- виконавчого провадження №25224598 за виконавчим листом №2-75/09 про стягнення 31500 грн.;

- виконавчого провадження №56513169 за виконавчим листом №564/369/18 від 31.05.2011 року про стягнення 64525 грн.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_5