Головуючий у І інстанції П»ятничук І.В.
Провадження № 22-ц/824/509/2018 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2018 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Шуляку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У серпні2017року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з неї заборгованість за договором в розмірі 80 236 грн. 71 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 4700 грн. 00коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 67289грн. 72 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3950 грн. 00 коп.,штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 3796грн. 99 коп., та понесені по справі судові витрати, посилаючись на те, що 06.12.2010року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 4 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3Умов та Правил надання банківських послуг, тобто відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом в заяві.

Позивач свої зобов'язання виконав належним чином, натомість відповідач ОСОБА_2не надавала банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого за договором утворилась заборгованість в розмірі 80236 грн. 71 коп., яку і просив стягнути позивач з відповідача на свою користь.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк»подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явилась, однак її неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.12.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 4 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http:/privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку.

Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору.

Овердрафт - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування (п. 1.1.1.52 Договору).

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Згідно п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, відповідно п. 2.1.1.12.6 Договору.

З наявного в справі розрахунку заборгованості вбачається, що за договором №б/н від 06.12.2010 року існує заборгованість в розмірі 80 236 грн. 71коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 4 700грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 67 289грн. 72 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 950 грн. 00 коп.,штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 3 796грн. 99 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з недоведеності факту ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Правилами користування карткою та недоведеності факту перерахування кредитних коштів відповідачу та наявності права грошової вимоги до боржника, якими є оригінал заяви на видачу готівки або меморіальний ордер, критично оцінивши при цьому надані позивачем на підтвердження факту існування між ним та відповідачем договірних відносин письмові докази.

Звищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно вимог ст.ст.77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» 06 грудня 2010 року було складено Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та Правил користування платіжною карткою, та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.5-6). В даній Анкеті-Заяві відповідач висловила згоду та особистим підписом засвідчила, що вона згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг; відповідач ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписавши 06грудня2010 року Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ОСОБА_2 приєдналася до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, при цьому доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач ОСОБА_2 суду не надала.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами, що підтверджується розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_2 користувалася карткою і до травня 2014 року вносила кошти на погашення кредиту та відсотків за користування ним. Вимоги про визнання цього договору недійсним в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав ОСОБА_2 не заявляла, в зв'язку з чим, виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, апеляційний суд вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі укладеного між ними 06 грудня 2010 року договору приєднання, а висновок суду першої інстанції про недоведеність факту наявності між сторонами договірних відносин є необґрунтованим, оскільки спростовується матеріалами справи.

Згідно із ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відсутність підпису відповідача на Умовах та Правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними, не означає відсутності договірних правовідносин між сторонами та відсутності заборгованості. Підпис відповідач ОСОБА_2 поставила в Анкеті-Заяві, засвідчивши тим самим, що вона повністю згодна з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду про відмову в позові не відповідають обставинам справи та порушують норми матеріального і процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав до задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами, неспростованими відповідачем, підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за ним заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків згідно умов договору, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 4 700грн. 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 67 289грн. 72 коп.,заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3 950 грн. 00 коп., відповідають умовам укладеного між сторонами договору надання банківських послуг, не суперечать діючому цивільному законодавству, та є такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, вимога банку про стягнення з відповідача штрафів за порушення умов договору у вигляді штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 3 796грн. 99 коп. задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що за порушення грошових зобов'язань за один і той самий період позивачем нараховано як пеню, так і штрафи (а.с.3-4), внаслідок чого відповідача ОСОБА_2 може бути двічі притягнуто до одного і того ж виду відповідальності.

Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення -порушеннястроків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.Відповідна правова позиція Верховного суду України викладена в постанові №6-2003цс15 від 23 жовтня 2015 року.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням по справі нового рішення про задоволення вимог банку в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, заборгованості по процентам за користування кредитом та заборгованості за пенею та комісією. В задоволенні вимоги банку про стягнення з відповідача суми штрафів апеляційний суд вважає за необхідне відмовити за її безпідставністю та невідповідністю положенням діючого цивільного законодавства.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнитичастково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 квітня 2018 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 4 700грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 67 289 грн. 72коп. та заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3 950 грн. 00 коп., а всього 75 939 грн. 72 коп.

В задоволенні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення штрафів - відмовити.

Стягнути зОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 4 243грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: