КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1295/2018 Доповідач Рубан С.М.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Болотов Є.В.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - Сухої Марини Василівни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилається на те, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 17.06.2006 року. В період шлюбу ними було придбано майно, а саме садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій він розташований, площею 0,0509 га. Вказане майно було придбане ними на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2007 року. Оскільки між подружжям виник спір щодо поділу спільного майна, позивач змушена була звернутись до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована в в АДРЕСА_1 та за відповідачем право власності на 1/2 частину спірного майна.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задоволено.

Поділено майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_2 наступним чином.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 239,7 кв.м. та 1/52 частину земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,0509 га.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 239,7 кв.м. та 1/52 частину земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,0509 га.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року виправлено описку в рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, шляхом зазначення другого та третього абзаців резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 239,7 кв.м. та 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,0509 га.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 239,7 кв.м. та 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,0509 га.»

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - Суха Марина Василівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити у позові.

Посилається на те, що 22.10.2017 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на купівлю садового будинку та земельної ділянки на загальну суму 440 000 дол. США, строком по 22 жовтня 2028 року включно. Згідно п. 3.1 кредитного договору забезпеченням зобовязань щодо погашення заборгованості за вказаним кредитом є іпотека садового будинку та земельної ділянки в СТ «Будівельник 1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 На виконання вказаного пункту договору 22 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки. Тобто, позичальником ОСОБА_3 було отримано кредит на купівлю садового будинку та земельної ділянки, які були передані в іпотеку банку для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором. Оскаржуваним рішенням суду порушуються права АТ «Родовід Банк», оскільки борг ОСОБА_3 перед АТ «Родовід Банк» мав бути врахований судом при поділі майна подружжя.

В судовому засіданні представник ПАТ «Родовід Банк» підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечила. Посилається на те, що на момент розгляду справи не було рішення щодо солідарного стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 21.02.2018 року відкрито виконавче провадження про стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису, а не на підставі рішення суду. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором переглядалось в апеляційній інстанції та рішенням апеляційного суду у 2017 році сума заборгованості була зменшена. Зазначила, що на момент розподілу майна сторони перебували в шлюбі. Крім того, посилається на те, що представник ПАТ «Родовід Банк» не зазначає в апеляційній скарзі як саме порушено права банку, оскільки за рішенням суду відбувся розподіл майна між подружжям, що не являється відчуженням цього майна.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які зявились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилається на те, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі з 17.06.2006 року. В період шлюбу ними було придбано майно, а саме садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій він розташований, площею 0,0509 га. Вказане майно було придбане ними на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2007 року. Оскільки між подружжям виник спір щодо поділу спільного майна, позивач змушена була звернутись до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована в в АДРЕСА_1 та за відповідачем право власності на 1/2 частину спірного майна.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно було придбано сторонами за час шлюбу. Отже, це майно відповідно до статті 60 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності, а згідно з частиною першою статті 70 СК України частки сторін у цьому майні є рівними. Крім того, відповідач не заперечував проти задоволення позову ОСОБА_2

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційним судом встановлено, що з 17 червня 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.5).

Згідно договору купівлі продажу садового будинку від 22 жовтня 2007 року ОСОБА_3 придбав садовий будинок АДРЕСА_1 (а.с.6)

Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 22 жовтня 2007 року ОСОБА_3 придбав земельну ділянку, за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,0509 га, яка розташована в АДРЕСА_1 для ведення садівництва (а.с.18).

22.10.2007 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на купівлю садового будинку та земельної ділянки на загальну суму 440 000 дол. США, строком по 22 жовтня 2028 року включно (а.с.79-82).

Згідно п. 3.1 кредитного договору для забезпечення зобовязань щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, пені за несвоєчасну сплату процентів, а також відшкодування збитків з порушенням умов цього договору є іпотека садового будинку в СТ «Будівельник 1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

З метою забезпечення виконання позичальником зобовязань за вказаним кредитом, 22 жовтня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 1955, заборона відчуження за реєстровим номером 1956, за умовами якого в іпотеку банку ОСОБА_3 передав належний йому на праві власності садовий будинок в СТ «Будівельник 1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.83-88).

Апеляційним судом встановлено, що у звязку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором від 22 жовтня 2007 року, ПАТ «Родовід Банк» у 2014 році звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму заборгованості за кредитним договором №77.2/ІЖ-367.07.1 від 22 жовтня 2007 року у розмірі 763 821,07 дол. США, з яких: заборгованість з кредиту 413 614,57 дол. США, заборгованість з процентів за користування кредитом 235 455,35 дол. США, пеня 100 000 дол. США, 3% річних у сумі 14 751,15 дол. США та судові витрати. В решті заявлених позовних вимог відмовлено.

В 2017 році вказане рішення суду переглянуто апеляційним судом та розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача зменшено.

Відповідно до п.2 ч.6 ст.130 ЦПК України в редакції Кодексу 2004 року, яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції, суд під час проведення попереднього судового засідання вирішує питання про склад осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, якщо з матеріалів справи вбачається, що склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, суд з урахуванням вищенаведеного повинен вчинити дії, які від нього вимагає ч.4 ст.10 ЦПК України в редакції Кодексу 2004 року.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи у суді першої інстанції проведено з порушенням наведених вимог закону, оскільки до участі у справі судом не було залучено іпотекодержателя спірного нерухомого майна - ПАТ «Родовід Банк».

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст.586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

У частинах 1,3 ст.9 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).

Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Згідно з частинами 1,2 ст.10 Закону України «Про іпотеку» якщо інше не встановлено законом чи іпотечним договором, іпотекодавець зобов'язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та захист предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб.

Іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Відповідно до п.1.6 договору іпотеки від 22 жовтня 2007 року, укладеного між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_3, іпотекодавець гарантує, що предмет іпотеки знаходиться у його власності, до моменту укладення цього договору нікому не відчужений, не переданий в іпотеку (заставу), під забороною, арештом та в податковій заставі не перебуває, не виступає предметом судових чи інших спорів, не обтяжений з метою забезпечення виконання інших зобовязань, не переданий в оренду (найм), лізинг, користування, управління, не внесений в якості внеску в спільну діяльність.

Пунктом 1.7 договору іпотеки сторонами погоджено, що іпотекодавець не має права передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку (заставу) іншим особам, без письмової згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки, передавати у спільну діяльність, оренду (найм), лізинг, управління, користування та будь яким іншим способом обтяжувати предмет іпотеки.

Відповідно до п.2.1.6 договору іпотеки, укладеного між сторонами, іпотекодержатель має право у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, що передбачений розділом 3 цього договору та задовольнити свої майнові вимоги за рахунок переданого в іпотеку майна в повному обсязі, визначені на момент фактичного задоволення, враховуючи суму заборгованості за кредитом, плату за користування грошовими коштами, збитків, неустойки, штрафів, пені, іншої заборгованості та витрат, повязаних з предявленням вимоги за основним зобовязанням та зверненням стягнення на предмет іпотеки, а також витрат, повязаних з утриманням і збереженням предмета іпотеки, витрат на страхування предмета іпотеки, витрат повязаних із вчиненням виконавчого напису тощо.

Згідно п. 3.1.1 договору іпотеки при порушенні іпотекодавцем умов основного зобовязання щодо строків погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів за користування грошовими коштами, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та іншої заборгованості, а також при порушенні іпотекодавцем умов цього договору та у випадках встановлених законом у іпотекодержателя виникає право задоволення своїх вимог за основним зобовязанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За умовами п.3.2.2.6 договору іпотеки в разі перевищення суми заборгованості іпотекодавця перед іпотекодержателем над вартістю предмета іпотеки іпотекодавець зобовязується сплатити іпотекодержателю різницю між сумою заборгованості і вартістю предмета іпотеки, протягом трьох робочих днів з дня набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина четверта статті 65 СК України).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 717/1140/15-ц.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що поділу підлягає все майно подружжя, у тому числі і їх боргові зобов'язання, а не окрема його частина, у даному випадку лише садовий будинок та земельна ділянка.

При поділі майна подружжя, суд першої інстанції не врахував, що спірне майно перебувало під обтяженням (іпотекою) ПАТ «Родовід Банк» та те, що ПАТ «Родовід Банк» звернувся ще у 2014 році з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.10.2007 року, за яким в іпотеку банку передано спірне майно, на яке банком накладено заборону відчуження за реєстровим номером 1956.

Оскаржуване рішення суду щодо іпотечного майна безспірно впливає на права та обов'язки іпотекодержателя ПАТ «Родовід Банк» та вказаним рішенням права ПАТ «Родовід Банк» порушено, оскільки банк, як іпотекодержатель спірного майна не був залучений до участі у справі.

Вирішуючи спір, суд зазначених вимог закону не врахував, у порушення вимог статей 212-214 ЦПК України в редакції Кодексу 2004 року, яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції, не зясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин справи, яка норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не встановив склад сторін у справі та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Враховуючи те, що судом першої інстанції допущено неповне зясування обставин справи, внаслідок порушення норм процесуального права не встановлено фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - Сухої Марини Василівни задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено протягом пяти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2018 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Болотов Є.В.