Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 752/3746/15-ц

провадження № 61-21029св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_3, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва у складі судді Антонової Н. В. від 29 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Вербової І. М., Білич І. М., Поливач Л. Д., від 30 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про повернення коштів з банківського вкладу та компенсацію понесених витрат.

Позовна заява мотивована тим, що 08 серпня 2014 року в м. Кіцмань Чернівецької області між ним та публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») в особі начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 укладено договір банківського вкладу «Інвестиційний», предметом якого є розміщення депозитного вкладу в розмірі 383 318,03 грн зі сплатою 24 % річних терміном на один рік, сплата яких здійснюється відповідачем щоквартально.

У подальшому, на підставі розпоряджень на внесення грошових коштів на депозит за договором від 08 серпня 2014 року, ним на депозитний рахунок внесено 80 000,00 грн, 45 000,00 грн, 52,00 грн, 10 000,00 грн, 12 000,00 грн, унаслідок чого загальна сума депозитного вкладу склала 530 370,00 грн.

Всі грошові кошти передавалися начальнику Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 в її службовому кабінеті. При передачі грошових коштів вона видавала розпорядження про внесення їх на депозит, які підписувала від свого імені, завіряючи печаткою банку.

Незважаючи на те, що згідно умов договору проценти за договором мали виплачуватися по закінченню кожного кварталу, він жодного разу процентів не отримав.

17 листопада 2014 року працівниками відділення ПАТ «Укрсоцбанк» у м. Чернівці по вул. Головній, 189, на його запит було надано інформацію про те, що на ім'я ОСОБА_1 у банку немає відкритого депозитного рахунку.

За фактами незаконного заволодіння начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4, шляхом зловживання службовим становищем, коштами фізичних осіб, внесеними останніми в банк для розміщення на депозитних рахунках, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000622. У рамках вказаного кримінального провадження він визнаний потерпілим.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1, збільшивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь 1 049 164,05 грн, з яких: 530 370,03 грн - депозитний вклад, 193 976,71 грн - проценти, 29 582,87 грн - індекс інфляції по тілу та процентах, 273 787,15 грн - пеня, 21 447,29 грн - 3 % річних.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не наведено достатніх доказів на підтвердження правомірності заявлених у позові вимог, зокрема, на наявності укладеного між сторонами договору банківського вкладу та внесення грошових коштів за цим договором, що є його процесуальним обов'язком у силу статей 10, 60 ЦПК України 2004 року. Також суд зазначив, що за фактом незаконного заволодіння грошовими коштами начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 ведеться кримінальне розслідування. Отже, має місце завдання позивачу шкоди злочином, а не невиконання договірних зобов'язань банком.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, відхилено.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 червня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районного суду, зазначивши, що покладення на особу передбаченої статтею 1172 ЦК України відповідальності, яка застосовується в деліктних правовідносинах, виключає одночасне застосування норм матеріального права, зокрема, статей 1058-1060 ЦК України, якіпередбачають відповідальність за порушення договірних зобов'язань, які, до того ж, документально не підтверджені.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_2, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що між сторонами у належній формі укладено депозитний договір, позивач відповідно до умов вказаного правочину вносив грошові кошти на депозитний рахунок банку, що підтверджуються відповідними розпорядженнями ПАТ «Укрсоцбанк», які містять реквізити банку, підпис начальника відділення та печатку. Відповідач відмовив виплатити суму вкладу на заяву позивача, а тому порушив права останнього.

У травні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справзаперечення на касаційну скаргу, в яких зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами. Зазначало, що між сторонами не укладався договір банківського вкладу, кошти на рахунок банку не вносилися. У позивача немає жодних рахунків у ПАТ «Укрсоцбанк». Надані позивачем розпорядження не є належним доказом внесення останнім коштів, оскільки не відповідають положенням Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492).

25 квітня 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 08 серпня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення Чернівецької обласної філії ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу «Інвестиційний».

Відповідно до пункту 1.1 указаного договору ПАТ «Укрсоцбанк» відкриває позивачу депозитний вклад «Інвестиційний» з поточним рахунком № НОМЕР_1 на суму 383 318,03 грн з нарахуванням процентів у розмірі 24 % річних. Сума вкладу складається з внесених коштів у розмірі 160 000,00 грн та перенесення суми вкладу з конвертацією долара США в розмірі 17 178,31 доларів США по курсу 13,00 грн на суму 223 318,03 грн з клієнтки ОСОБА_6.

Пунктом 1.2 договору банківського вкладу передбачено, що депозитний вклад залучається на строк з 08 серпня 2014 року до 08 серпня 2015 року включно.

На депозитний рахунок додаткові внески допускаються (пункт 1.3 договору банківського вкладу).

Сторонами у пункті 5.5 банківського вкладу погоджено, що цей договір набуває чинності з дати підписання та діє до моменту повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

У пункті 1.1. договору банківського вкладу сторони погодили, що внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження та договору.

Відповідно до розпорядження від 13 серпня 2014 року позивачем на виконання договору від 08 серпня 2014 року внесено на депозитний рахунок банку 305 318,03 грн.

Позивачем також надано інші розпорядження, відповідно до яких у подальшому позивачем внесено на виконання вказаного договору на депозитний рахунок банку кошти.

Відповідно до наданих ОСОБА_1 розпоряджень банку вкладником внесено на депозитний рахунок ПАТ «Укрсоцбанк» 80 000,00 грн, 45 000,00 грн, 52,00 грн, 10 000,00 грн.

Відповідно до наданої відповідачем інформації, у ПАТ «Укрсоцбанк» не обліковуються будь-які депозитні рахунки, відкриті на ім'я ОСОБА_1

ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Укрсоцбанк» із заявою про повернення коштів, проте банк суму вкладу не повернув.

Встановлено, що Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000622 за фактами незаконного заволодіння начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4, шляхом зловживання службовим становищем, коштами фізичних осіб, внесеними останніми в банк для розміщення на депозитних рахунках, в рамках якого позивача визнано потерпілим.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина першої статті 1058 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до положень Інструкції № 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Пунктом 1.2 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 передбачено, що цією Інструкцією визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп'ютерної техніки з відображенням обов'язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України: від 29 жовтня 2014 року № 6-1182цс14, від 21 вересня 2016 року № 6-997цс16, вона є незмінною.

Судом апеляційної інстанції не враховано вказані вище вимоги норм права та не перевірено, чи була ОСОБА_5 на момент укладення депозитного вкладу та видачі (підписання) розпоряджень уповноваженою банком особою на вчинення вказаних дій, відповідно, чи має позивач право вимоги до банку про повернення вкладу за вказаним вище правочином.

Отже, апеляційним судом у порядку, передбаченому процесуальним законодавством, не встановлено: чи додержана між сторонами письмова форма договору банківського вкладу, а також не перевірено розмір вкладу та наданий позивачем розрахунок, не досліджено обґрунтованість та правильність розрахунку, доведеності збитків, наявності доказів, що їх підтверджують.

Апеляційним судом порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено зібрані у справі докази.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Таким чином, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк