Провадження № 2/522/7833/18
24 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.
за участю секретаря Іскрич В. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського,8) за участю третьої особи: Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (адреса: м. Одеса, Польський узвіз,6) про звільнення майна з-під арешту, -
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» за участю третьої особи: Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, по якому просила:
-скасувати арешт накладений постановою Першого приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області на все нерухоме майно яке належить ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження №32340154 (номер обтяження 12435133).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, щодо заочного розгляду справи не заперечував.
Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, заяв та клопотань про розгляд справи за їх відсутності до суду не надавали та не заявляли.
Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 16.10.2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ Альфа-Банк було укладено Кредитний договір № SМЕ0004900, за умовами якого ОСОБА_4 було надано кредит у розмірі 12 000,00 дол. США зі строком кредитування - 36 календарних місяців.
Того ж дня в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, між ОСОБА_5 та ЗАТ Альфа-Банк було укладено Договір поруки № SМЕ0004900/1.
У забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, між ОСОБА_1 та ЗАТ Альфа-Банк було укладено Договір поруки № SМЕ0004900/2.
Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації „Всеукраїнський фінансовий союз від 24.02.2011 року по справі № 561-9/154/11, за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов задоволено, а саме: стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором кредиту в сумі 239 191,14 грн. та судових витрат, а саме - витрат по сплаті третейського збору в сумі 100,00 грн., та про стягнення на користь ПАТ „Альфа-Банк пеню за договором поруки з ОСОБА_6 в розмірі 28 282,09 грн., з ОСОБА_1 в розмірі 28282,09 грн.

На підставі вищевказаного рішення, державним виконавцем Першого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області була видана постанова від 19.09.2011 року про арешт майна ОСОБА_3, в рамках виконавчого провадження № 32340154.

26.09.2016 року між ПАТ „Альфа-Банк та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 2016-3АБ/ДГ, за яким право грошової вимоги за Кредитним договором перейшло до останнього.

Відповідно до наданої позивачем довідки, станом на 05.09.2017 року в гр. ОСОБА_4 заборгованість за Кредитним договором № SME0004900 від 16.10.2007 року погашена у повному обсязі, претензій щодо його виконання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» немає.

Представниками позивача було направлено до Першого Приморського відділу ДВС міста ОСОБА_2 ГТУЮ в Одеській області адвокатський запит про надання копії постанови № 32340154 від 19.09.2011 року про арешт майна Позивача.

Від Першого Приморського відділу державної Виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, отримано лист № 270/13 від 19.06.2018 року, яким повідомлялось, що виконавче провадження АСВП № 32340154 було закінчено, а матеріали виконавчого провадження знищені.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, арешт на все нерухоме майно яке належить ОСОБА_3, в рамках виконавчого провадження АСВП № 32340154, не знято.

Згідно з п.п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки.

Як визначено в п.9.10 вказаного Порядку, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на вищевказане нерухоме майно у звязку з відсутністю виконавчого провадження, знищення якого за терміном зберігання свідчить про те, що воно було закінчено, а тому накладений арешт підлягав скасуванню. Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із розясненням постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року з наступними змінами „Про судову практику в справах про виключення майна з опису, за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Суд, на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись: 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354, ЦПК України; суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати арешт накладений постановою Першого приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області на все нерухоме майно яке належить ОСОБА_3 в рамках виконавчого провадження №32340154 (номер обтяження 12435133).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 02.11.2018 року.

Суддя: А. Ю. Бойчук