АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року м. Чернівці

справа № 713/821/18-ц

провадження № 22-ц/794/890/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Лисака І.Н.,

секретаря Конецької Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів, визначених за рішенням суду (головуючий суддя у першій інстанції ОСОБА_3А.),

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів, визначених за рішенням суду.

Посилалася на те, що на її утриманні знаходиться неповнолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 1000 гривень, щомісячно до досягнення донькою повноліття.

Зазначає, що на даний час відповідач офіційно працює в ТОВ «Снек продакшн» та отримує високу заробітну плату, а тому просила суд змінити розмір аліментів, який стягується з відповідача на її користь із 1000 гривень на 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 липня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів, визначених за рішенням суду відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає, що судом винесено незаконне та необгрунтоване рішення, суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи.

Просить рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Разом із тим, рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 03 вересня 2011 року сторони зареєстрували шлюб. Від спільного проживання в них народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.6).

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 1000 гривень, щомісячно до досягнення донькою повноліття.

Відповідно до ч.1-2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у приписах ч.2 ст.182 СК України.

В силу ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо зміни розміру та способу стягнення аліментів суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів щодо зміни у матеріальному чи сімейному стані сторін, які б впливали на зміну способу стягнення та розміру стягуваних аліментів, після ухвалення судового рішення Вижницьким районним судом Чернівецької області 29 травня 2017 року.

Однак, з таким висновком суду повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог щодо зміни способу стягнення аліментів суд першої інстанції не врахував, що кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. При цьому одержувач аліментів має право змінити спосіб стягнення. Закон не встановлює обовязку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Отже, якщо суд визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі, позивач може змінити їх виплату на частку від доходу відповідача або навпаки.

А тому, суд приходить до висновку, що рішення суду в частині визначення способу стягнення аліментів слід змінити і стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи з вимог ч.3 ст.181 СК України.

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 23 липня 2018 року в частині визначення способу стягнення аліментів змінити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 25 вересня 2018 року.

Головуючий (підпис) М.І.Кулянда

судді: (підпис) ОСОБА_5

(підпис) ОСОБА_6

З оригіналом згідно: