ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/749/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Расуловою А.А. за участі відповідача ОСОБА_2, розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, встановлених рішенням суду,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 р. ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3, позивач) звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 06.05.2014 на користь ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, відповідач) на утримання синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 1/2 частини до 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позов обґрунтований такими обставинами. На час розгляду судом справи про стягнення аліментів сторони проживали у м. Донецьку, позивач працював на Донецькій митниці і мав постійний заробіток, якого було достатньо для утримання себе і дітей, а тому не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/2 частини його заробітку. До того ж позивач ніколи не ухилявся від утримання дітей і сам виявляв ініціативу у наданні матеріальної допомоги. Після початку активних бойових дій влітку 2014 р. сторони виїхали до Києва - спочатку позивач з дітьми, а потім і відповідач. На даний час на ім'я матері відповідача у м. Києві придбана квартира, де відповідач проживає разом з дітьми. У січні 2016 р. позивача було призначено на посаду головного державного інспектора Донецької митниці ДФС України, у зв'язку з чим він переїхав до м. Маріуполя, де змушений винаймати житло, витрачаючи на це додаткові кошти. Щоб побачитись з дітьми, позивач періодично приїжджає у м. Київ, де також змушений винаймати житло. З синами вони ходять на прогулянки, відвідують культурні та розважальні заклади, позивач купує для них продукти, предмети побуту, одяг, іграшки. В даний час посадовий оклад позивача становить усього 3 801 грн., а інші доплати носять непостійний характер. Натомість відповідач стала працювали у Всеукраїнській благодійній організації «Всеукраїнська мережа людей, які живуть з ВІЛ/СНІД» на посаді керівника юридичної служби, і її посадовий оклад становить 45 147 грн. Внаслідок бойових дій мати позивача також змушена була переїхати з Донецька до Маріуполя і через брак коштів звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 26.10.2017 з позивача стягнуті аліменти на утримання матері в розмірі ? частини від його заробітку. Таким чином на даний час з позивача утримується 75% його доходу, що зумовлює його скрутне матеріальне становище, фактично позбавляє його засобів до існування і можливості відвідувати дітей у Києві та приймати участь в інших витратах на їх утримання.

Позивач в судове засідання не з'явився, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач позов не визнала пославшись на те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними і такими, що суперечать інтересам дітей. Свою позицію відповідач обґрунтовує такими аргументами.

Ще до припинення шлюбу, у жовтні 2013 р., позивач фактично вигнав відповідача з дітьми з квартири у м. Донецьку, яка була придбана під час шлюбу за сумісно нажиті кошти. З того часу відповідач з дітьми змушена була проживати у своїх батьків на їх повному утриманні, оскільки лише вийшла на роботу і заробляла мінімальні кошти. Жодної допомоги чи коштів на утримання дітей позивач на той час не надавав.

Переїзд до Києва та подальше облаштування на новому місці було дуже важким як матеріально, так і морально, жодної допомоги у цьому позивач не надавав. Відповідач сама шукала та оплачувала житло, влаштовувала дітей до школи та дитячого садка, а участь позивача у житті дітей обмежувалась рідкими візитами, покупками солодощів та сплатою аліментів з його майже мінімальної заробітної плати, які надходили нерегулярно у зв'язку з його переведенням з Донецька до Києва, а згодом до Маріуполя.

Літній відпочинок дітей у Прикарпатті влітку 2015 р. впродовж двох тижнів, на що посилається позивач, був повністю оплачений відповідачем, а позивач лише супроводжував дітей, оскільки відповідач не могла взяти відпустку. Того ж літа відповідач за власний рахунок вивозила дітей майже на місяць у сільську місцевість під Києвом.

З 2014 р. відповідач зверталась до позивача з проханням надати нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд дітей за кордон з метою оздоровлення та відпочинку, проте позивач відмовляв у цьому з мотивів помсти та особистої неприязні. В подальшому, коли суд за її позовом постановив законне і обґрунтоване рішення про надання дозволу на виїзд дітей за кордон, позивач оскаржив це рішення в апеляційному порядку. Відтак майже два роки відповідач провела в судах, де намагалась усунути перешкоди, які позивач чинив виїзду дітей за кордон.

З січня 2016 р. позивач мешкає у м. Маріуполі, і з того часу він фактично бачиться з дітьми чотири рази на рік, під час їх канікул, жодних перешкод у спілкуванні батька з дітьми відповідач не чинить. У період, коли діти перебувають з позивачем, він вимагає від відповідача перерахування йому аліментів. До того ж кожного разу відповідач передає позивачу кошти на розваги та харчування дітей. Відтак додані до позовної заяви чеки не доводять, що ці витрати понесені позивачем.

Та обставина, що престаріла мати позивача вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, свідчить про злісне і свідоме ухилення його від виконання обов'язків щодо утримання та фінансової допомоги рідним, а також про те, що фінансове забезпечення від позивача можливе виключно в примусовому порядку.

Окрім того звернення матері позивача з позовом про стягнення аліментів було здійснене позивачем лише з метою знайти підставу для зменшення розміру аліментів та направлене на свідоме погіршення становища дітей.

З огляду на розмір аліментів, які надходять від позивача, усі витрати по утриманню дітей повністю покладені на відповідача. Так, відповідач оплачує навчання старшого сина в ліцеї, вартість якого становить 4 000 грн. за семестр, несе витрати на харчування, придбання форми, шкільного і спортивного взуття, підручників, шкільних приладь, оплачує зайняття обох дітей на курсах іноземної мови, вартість яких становить 780 грн. в місяць. За минулий час відповідач виключно за власний кошт оплатила вартість відвідування дітьми літнього та зимового таборів від туристичної фірми «Арабелла» і вартість поїздки до Туреччини.

Отже зважаючи на те, що для утримання дітей і забезпечення їх повноцінного розвитку необхідні значні фінансові витрати, які з дорослішанням дітей лише збільшуються, та огляду на мінімальні аліменти, які надходять від позивача, їх зменшення неможливе.

Заслухавши відповідача, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

06.05.2014 Калінінський районний суд м. Донецька ухвалив рішення про розірвання шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_3, визначення місця проживання двох малолітніх дітей - синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір'ю та стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання двох дітей в розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (по ? частині на кожну дитину), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04. 2014, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 15-17).

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів, суд виходив з того, що ОСОБА_3 у змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, він має задовільний стан здоров'я, тяжкими хворобами не страждає, аліменти на користь інших осіб не сплачує і сам не заперечує проти стягнення з нього аліментів у заявленому розмірі.

З довідки Донецької митниці ДФС України, де позивач працює на посаді головного державного інспектора, вбачається, що з його заробітної плати стягуються аліменти у визначеному судом розмірі - ? частина його заробітку (а.с. 19).

На час розгляду даної справи у позивача немає заборгованості за аліментами.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (ст. 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України).

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже за змістом цієї правової норми умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів відбулися події, які суттєво погіршили його матеріальне становище.

Зважаючи на загальновідомий факт збройного конфлікту на сході України, факт вимушеної зміни місця проживання позивача і понесення ним у зв'язку з цим додаткових витрат, пов'язаних з необхідністю винаймати житло та облаштовуватись на новому місці, суд вважає доведеним.

Проживання позивача та дітей в різних населених пунктах, значно віддалених один від одного, також обумовлює необхідність понесення позивачем додаткових витрат на поїздки та проживання у м. Києві.

З позовної заяви вбачається, що мати позивача ОСОБА_7 також змушена була залишити місце постійного проживання у м. Донецьку і переїхати до м. Маріуполя як тимчасово переміщена особа.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 26.10.2017 з позивача стягнуті аліменти на утримання матері в розмірі ? частини його доходу (а.с. 18).

Незважаючи на те, що подача матір'ю позивача позову про стягнення аліментів дійсно могла бути ініційована з метою створення додаткових підстав для зменшення розміру аліментів на дітей, вказана обставина не є визначальною для вирішення цього спору, оскільки в будь-якому випадку закон покладає на повнолітнього сина, дочку обов'язок утримувати непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України).

Згідно з даними довідки з місця роботи позивача його реальний середній дохід (за мінусом податків та утримуваних аліментів) за одинадцять місяців 2017 р. становить 5 141,22 грн.

Натомість розмір реального місячного доходу відповідача (виходячи з розміру окладу - 45 147 грн., за мінусом податків та без урахування отримуваних аліментів) становить в середньому 12 039,20 грн. на одного члена родини (відповідача та двох дітей), що більше ніж вдвічі перевищує суму, яка залишається в розпорядженні позивача.

До того відповідачем не спростовано, що у м. Києві вона з дітьми мешкає у квартирі її матері, а відтак на відміну від позивача не несе витрат на оренду житла.

Суд не дає оцінки всім іншим, викладеним сторонами, обставинам, оскільки вони не є такими, що мають правове значення для вирішення цього спору.

Отже на підставі викладених у заявах по суті справи аргументів і оцінки наданих сторонами доказів та з урахуванням принципу рівності обов'язків батьків щодо утримання дітей і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, суд знайшов переконливими доводи позивача про наявність підстав для зменшення розміру його аліментних зобов'язань на утримання двох дітей до 1/3 частини його доходу.

На думку суду такий розмір аліментів суттєво не порушить права дітей на утримання, натомість покращить матеріальне становище позивача, в розпорядженні якого буде залишатися 2/3 частин його доходу, що надасть йому можливість приїздити до дітей і брати участь у додаткових витратах на них, що визначено ст. 185 СК України, та надавати матеріальну допомогу непрацездатній матері.

Оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», підстав для покладання на відповідача понесених позивачем судових витрат суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Зменшити розмір аліментних зобов'язань ОСОБА_3 на утримання синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 народження, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, визначених рішенням Калінінського районного суду міста Донецька від 6 травня 2014 року.

Від дня набрання рішенням законної сили стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 народження, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2, рнокпп НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 проживає за адресою; АДРЕСА_4

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повне судове рішення складене 26.09.2018.