Ухвала

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 335/3199/16

провадження № 61-42779св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: концерн «Міські теплові мережі», Запорізька міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2017 року у складі судді Соболєвої І. П. та постанову апеляційного суду Запорізької області від 25 липня 2018 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Кухаря С. В., Крилової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до концерну «Міські теплові мережі» (далі - концерн «МТМ»), Запорізької міської ради, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив: визнати діяльність концерну «МТМ» та його філії у Жовтневому районі м. Запоріжжя такою, що суперечить законодавству України, їхніх установчих правочинів та атрибутики недійсними, визнати недійсним та скасувати рішення Запорізької міської ради № 17 від 11 січня 2002 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Запорізької міської ради № 17 від 11 січня 2002 року були створені комунальні підприємства теплових мереж у всіх районах м. Запоріжжя, зокрема КП «Теплові мережі Жовтневого району». Після реєстрації вказаних комунальних підприємств було вирішено питання про їх об'єднання у концерн «МТМ». Позивач звертав увагу на те, що депутатами Запорізької міської ради було порушення порядок створення та реєстрації філії концерну «МТМ» як юридичної особи, процедуру заснування підприємства, затвердження Статуту, визначення мети його діяльності. Просив суд визнати діяльність концерну «МТМ» та його філії у Жовтневому районі м. Запоріжжя такою, що суперечить законодавству України, їх установчих правочинів та атрибутики недійсними, скасувати рішення Запорізької міської ради № 17 від 11 січня 2002 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 25 липня 2018 року, закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Запорізької міської ради про визнання недійсним та скасування рішення Запорізької міської ради № 17 від 11 січня 2002 року. Роз'яснено ОСОБА_4, що розгляд вказаних вимог віднесено до адміністративної юрисдикції, з огляду на що він має право звернутися до суду адміністративної юрисдикції з відповідним позовом.

Рішення судів мотивовані тим, що спір у частині позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення Запорізької міської ради № 17 від 11 січня 2002 року підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки Запорізька міська рада є органом місцевого самоврядування та суб'єктом владних повноважень. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам. Враховуючи недопустимість об'єднання в одне провадження вимог, що підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства (позивач в уточненій позовні заяві поєднав вимоги цивільного та адміністративного судочинства), суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, закрив провадження у справі в частині позову про визнання недійсним та скасування рішення Запорізької міської ради № 17 від 11 січня 2002 року. Крім того, суд апеляційної інстанції вважав безпідставними та несуттєвими доводи ОСОБА_4 про те, що вказана ним вимога в уточненій позовній заяві була заявлена під тиском судді першої інстанції.

16 серпня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 25 липня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 не заявляв позовної вимоги про визнання недійсним та скасування рішення Запорізької міської ради № 17 від 11 січня 2002 року. Суд першої інстанції, вийшовши за межі позову, у назву предмета спору дописав вказану вимогу та помилково закрив провадження у справі. Крім цього, суди посилаються на положення статті 116 ЦПК України, якою передбачено, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Однак ні в діючому на момент виникнення спірних правовідносин, ні в чинному ЦПК України немає статті 116 з таким змістом.

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо особі не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Керуючись статтями 33, 34, 260, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 335/3199/16 за позовом ОСОБА_4 до концерну «Міські теплові мережі», Запорізької міської ради про визнання діяльності концерну «Міські теплові мережі» та його філії у Жовтневому районі м. Запоріжжя такою, що суперечить законодавству України, їхніх установчих правочинів та атрибутики недійсними, визнання недійсним та скасування рішення Запорізької міської ради № 17 від 11 січня 2002 року, призначити до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель