Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 644/2189/17-ц

провадження № 61-31510св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 26 липня 2017 року у складі судді Клименка А. М. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Кіся П. В., Кружиліної О. А., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання спадкового договору та зняття заборони відчуження майна.

Вимоги обґрунтовував тим, що 11 травня 2016 року між ним і відповідачем був укладений спадковий договір, відповідно до умов якого остання зобов'язалась виконувати розпорядження, а саме: при необхідності готувати йому їжу, прати білизну; прибирати в квартирі не менше одного разу на тиждень; забезпечити госпіталізацію або виклик лікаря у разі хвороби; відвідувати його кожного дня; у випадку захворювання купляти ліки за рахунок його коштів.

Натомість після його смерті до ОСОБА_5 повинна була перейти у власність належна йому квартира АДРЕСА_1

У зв'язку з посвідченням цього договору нотаріус наклав на вказану квартиру заборону відчуження.

Зазначав, що протягом шести місяців з дня підписання даного правочину відповідач неналежним чином виконувала взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим він вимушений був укласти договір про надання соціальних послуг із Територіальним центром надання соціальних послуг Індустріального району міста Харкова.

З березня 2017 року ОСОБА_5 повністю припинила виконувати умови спадкового договору.

У зв'язку з наведеним просив позов задовольнити.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 26 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Розірвано спадковий договір, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, посвідчений 11 травня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н. В. за реєстровим № 860.

Знято заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 накладену на підставі зазначеного спадкового договору.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суди мотивували рішення доведеністю факту невиконання ОСОБА_5 розпоряджень ОСОБА_4, що є підставою для розірвання спадкового договору.

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_5, у якій її представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вважає рішення необґрунтованими, оскільки позивач не надав належних доказів на підтвердження невиконання нею умов спадкового договору. Суди не врахували, що фактично ОСОБА_4 не допускав її до квартири та відмовився отримувати від неї будь-яку допомогу. Крім того, зазначає, що після укладення спадкового договору позивач дізнався про існування альтернативних варіантів його утримання (в т. ч. обслуговування центром надання соціальних послуг) з більш вигідними для нього умовами, що не може бути підставою для розірвання договірних відносин між ними.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що відповідно до пункту 5 спадкового договору відповідач зобов'язалася виконувати розпорядження позивача, а саме:

- щотижнево (в разі необхідності кожного дня) забезпечувати відчужувачу купівлю продуктів харчування за рахунок його коштів;

- при необхідності готувати їжу відчужувачу, прати білизну;

- забезпечувати проведення прибирання квартири не менше одного разу на тиждень;

- у випадку захворювання відчужувача забезпечувати купівлю ліків та забезпечувати надання йому медичної допомоги за рахунок його коштів;

- забезпечити госпіталізацію або виклик лікаря у разі хвороби;

- відвідувати відчужувача кожного дня.

В разі його смерті вона набуде право власності на його майно - квартиру АДРЕСА_1

Підставою для звернення до суду з даним позовом стало невиконання відповідачем зобов'язань за вказаним договором.

Зокрема, позивач посилався на те, що після укладення спадкового договору ОСОБА_5 протягом півроку відвідувала його один раз на два - три дні, купувала за його кошти продукти харчування, але їжу йому не готувала, білизну не прала, в квартирі не прибирала, оскільки не мала для цього часу через необхідність постійного догляду за своєю малолітньою дитиною. Він потребував указаної допомоги, у зв'язку з чим у грудні 2016 року був змушений укласти з Територіальним центром надання соціальних послуг Індустріального району місті Харкова договір про надання соціальних послуг відповідно до державного стандарту догляду вдома на період із 27 грудня 2016 року до 26 грудня 2017 року. У березні 2017 року відповідач його майже не відвідувала і ніякої допомоги йому не надавала.

Відповідно до частини першої статті 1308 Цивільного кодексу України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Таке ж положення міститься і в пункті 14 спадкового договору.

Установивши, що відповідач не виконує розпорядження відчужувача та не дотримується умов спадкового договору, суди обґрунтовано задовольнили вимоги про розірвання такого правочину.

Доводи касаційної скарги про те, що звернення ОСОБА_4 до суду з цим позовом викликане впливом на нього третіх осіб, колегія не приймає до уваги, оскільки зазначена обставина не була предметом розгляду у даній справі.

Посилання у касаційній скарзі на те, що договір про надання соціальних послуг не є належним доказом, який підтверджує невиконання нею умов спадкового договору, колегія відхиляє, оскільки відповідно до частини першої статті 400 Цивільного процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Інші аргументи касаційної скарги були предметом перевірки апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 26 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 26 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат