Провадження № 2/641/47/2018 Справа № 641/4101/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року Комінтернівський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого: судді Колодяжної І.М.

при секретарі - Ягодіній М.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

справа №641/4101/16-ц

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та позовною заявою третьої особи ,яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 до Територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду , з урахуванням його уточнень , з позовом до ХМР про визнання права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є спадкоємцем за заповітом від 28.10.1997 року після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . До складу спадкового майна входила Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло , виданого Харківським міським центром приватизації Державного житлового фонду 16.11.1993 року , згідно з розпорядженням №25948 від 26.11.1993 року , зареєстрованого в реєстраційній книзі за №3-93-6910 . Державний нотаріус 7ХДНК Панченко І.І. на підставі ст.. 535 ЦК України , 12.06.2000 року видала свідоцтво про право на спадщину за законом , спадкоємцю ОСОБА_5 дружині ОСОБА_7 , на 2/6 частину спірної квартири . Тобто , доля позивача у спадщині складає 1/6 частина квартири . Позивач тривалий час опікувався спадкоємцем , спадщину фактично прийняв. ОСОБА_3 та його сім,я опікувалась та допомагали ОСОБА_7 , мешкали однією сім,єю. ОСОБА_7 знаходилась в похилому віці , страждала рядом захворювань та потребувала допомоги. У ОСОБА_4, який на теперішній час є власником 2/3 частини спірної квартири були проблеми із членами його родини і він змушений був продавати своє майно у Білорусії та приїхати до м. Харкова , залишившись без житла та грошей . Він ввів в оману ОСОБА_3 та ОСОБА_7 переоформив на себе належні ОСОБА_7 2/6 частини квартири. Потім став перешкоджати ОСОБА_3 в користуванні квартирою та утримував документи ,які ,як він пояснював , належать вже йому. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом необхідно надати оригінали документів на квартиру. Оригіналів документів у позивача не має , так як знаходяться у ОСОБА_4, у зв,язку із цим нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину .

ОСОБА_4 звернувся до суду ,як третя особа ,яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору з позовною заявою до Територіальної громади м. Харкова в особі ХМР та ОСОБА_3 , в якій просить: визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю , що належала померлому ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником 5/6 частини спірної квартири з 28.12.2004 року , згідно договору дарування частки квартири ОСОБА_7 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП «ХМ «БТ». До оформлення договору дарування позивач постійно мешкав з ОСОБА_7 , надавав їй допомогу в веденні домашнього господарства , надавав матеріальну та моральну підтримку, оплачував комунальні послуги , проводили поточний та капітальний ремонт . Після смерті ОСОБА_7 позивач займався її похованням та ніс матеріальні витрати пов,язані з цим , залишився проживати у спірній квартирі де і проживає по теперішній час , вчасно сплачуючи комунальні послуги.На момент смерті ОСОБА_7 ОСОБА_4 був зареєстрований та фактично проживав разом з померлою , був власником 5/6 частин спірної квартири. ОСОБА_4 з ОСОБА_7 мали спільний бюджет , спільні витрати .Позивач до теперішнього часу несе витрати про утриманню спірної квартири . Він вважає , що в нього є всі законні підстави бути визнаним власником 1/6 частини спірної квартири , яка належала померлому ОСОБА_5 в порядку набувальної давності.

21 червня 2017 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями , вищевказану справу передано до провадження судді Комінтернівського районного суду міста Харкова Колодяжної І.М.

Ухвалою суду від 21 червня 2017 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання права власності та позовною заявою третьої особи,яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 до Територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю прийняття до провадження судді Комінтернівського районного суду міста Харкова Колодяжної І.М.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог ОСОБА_4 заперечував, посилаючись на те, що у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 він з дружиною бував два рази на тиждень, привозив їм їжу, сплачував половину вартості за комунальні послуги . ОСОБА_4 з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 фактично не спілкувалися, оскільки ОСОБА_4 не мешкав на території України. Вважає, що сім,я ОСОБА_4 виселила ОСОБА_3 зі спірної квартири незаконно . В даній квартирі ОСОБА_4 та його дружина дозволили мешкати тимчасово, де вони проживали протягом трьох років. Після смерті ОСОБА_5 , його похованням займався ОСОБА_3 , спадщину прийняв, звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Представник позивача ОСОБА_3- ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Проти задоволення позову третьої особи ,яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 заперечувала.

Третя особа ,яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити , проти позовних вимог ОСОБА_3 заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не доглядав ОСОБА_7, крім того з 1999 року не оформлював спадщину та звертався до суду з позовом про визнання права власності на спірне майно. В м. Харкові ОСОБА_4 постійно мешкав з 2007 року за адресою своєї дружини . Після оформлення договору дарування померлою ОСОБА_7 на третю особу, ОСОБА_4 почав мешкати у спірній квартирі з дружиною, сплачував усі рахунки , лікування ОСОБА_7 , та вважає, що є власником 1/6 частини спірної квартири.

Представник третьої особи ,яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги третьої особи підтримав, просив задовольнити. Проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 заперечував , посилаючись на те, що ОСОБА_3 не є власником 1/6 частини спірної квартири .На момент смерті ОСОБА_5, тобто у ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 на території України не мешкав , приїхав до України у 2002 році . ОСОБА_7 була хворою людиною , і ОСОБА_4 доглядав за нею з 2004 року .

Представники Харківської міської ради та Територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради в судове засідання не з,явилися.

Суд , вислухавши вступне слово учасників справи , допитавши свідків , вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що квартира №АДРЕСА_1 А в м. Харкові належала ОСОБА_5 та ОСОБА_7, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1993 року виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду.

Відповідно до заповіту 28.10.1997 року посвідченого державним нотаріусом Сьомої ХДНК за р. №4-226 , ОСОБА_5 заповів ОСОБА_3 належну спадкодавцю на праві особистої власності частину квартири АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.06.2000 року посвідченого державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори за р. №6-943, спадкоємицею майна ОСОБА_5 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ,на 2/6 частини є його дружина ОСОБА_7 , що складають її обов,язкову частку : спадкове майно ,на яке видано свідоцтво складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування , посвідченого 28.12.2004 року приватним нотаріусом ХМНО Гончаренко Н.Ю. за р. №11589 , ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_4 належну їй 5/6 частину квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 .

Відповідно до відповіді від 20.03.2017 року Сьомої ХДНК , після смерті ОСОБА_7 спадкова справа не заводилась.

З повідомлення КП «ХМ БТІ» від 16.02.2012 року вбачається , що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована по праву власності на ім,я : ОСОБА_4 - 5/6 частин на підставі договору дарування , посвідченого 28.12.2004 року приватним нотаріусом ХМНО Гончаренко Н.Ю. за р. №11589; ОСОБА_5 -1/6 частина квартири на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.11.1993 року Харківським містким центром приватизації Державного житлового фонду за р. №3-93-6910.

Як вбачається з копії спадкової справи №176/2000 після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ,наданої на запит суду Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою:

14.03.2000 року до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_3 з заявою прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

12.06.2000 року до нотаріальної контори звернулася дружина померлого ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини, в порядку ст. 535 ЦК України ( в редакції 1963 р.).

12.06.2000 року державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори за р. №6-943, видано свідоцтво про право на спадщину за законом , відповідно до якого спадкоємицею майна ОСОБА_5 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ,на 2/6 частини є його дружина ОСОБА_7 , що складають її обов,язкову долю : спадкове майно ,на яке видано свідоцтво складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до змісту ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяв на час виникнення правовідносин, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

В силу ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

06.04.2016 року державним нотаріусом Сьомої ХДНК відмовлено представнику ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв,язку з ненаданням документів ,які підтверджують право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 спадкодавцю.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації, відсутність належно оформлених правовстановлюючих документів на нерухоме майно у померлого спадкодавця унеможливлює спадкоємцеві - позивачу по справі оформити свідоцтво про право на спадщину. Беручи до уваги, викладене, суд дійшов висновку про визнання за позивачем ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_5,який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно договору дарування від 28.12.2004 року посвідченого ПН ХМНО Гончаренко Н.Ю. ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_4 належну їй 5/6 частини квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи , в квитанціях про оплату за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1, платником за період з 2004-2008 р.р. зазначена ОСОБА_7, за період з 2012 по 2016 р.р. зазначений ОСОБА_4

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що її мати проживає у будинку 135 а з 1967 (68) року , а вона мешкає у будинку з 2011 року . ОСОБА_4 проживав у АДРЕСА_1 , свідок знає його приблизно з 2005 року . Він з дружиною доглядав ОСОБА_7 , а ОСОБА_3 вона не знає і ніколи не бачила . На момент 1999 року вона спілкувалася з ОСОБА_7, але стосовно заповіту на ім,я ОСОБА_3 вона свідку нічого не розповідала . У 1991 році ОСОБА_4 та його дружина в м. Харкові не знаходилися. Хто займався похованням померлої ОСОБА_7 свідок не пам,ятає.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засідання пояснила, що вона мешкає у будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 помер у ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 померла у ІНФОРМАЦІЯ_4. Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_7 попросила ОСОБА_4 і його дружину переїхати до неї, та у ІНФОРМАЦІЯ_4 вони переїхали до неї та доглядали її . ОСОБА_3 свідок не знає. Крім ОСОБА_4 у ОСОБА_7 рідних не було , ніхто з ними не мешкав , чи приїжджав хто небудь до них вона не знає. Похованням ОСОБА_7 займалися ОСОБА_4 та його дружина , хто займався похованням ОСОБА_5 вона не знає. Стосовно оформлення заповіту ОСОБА_7 свідку не говорила , говорила тільки , що буде оформляти договір дарування на ім,я ОСОБА_4

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що в будинку вона мешкає з 1967 року, з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вона була в гарних стосунках. З ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ніхто не мешкав . У ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 Приблизно один- півтора роки з ОСОБА_5 мешкала її рідна сестра ОСОБА_13 ОСОБА_7 звернулася до ОСОБА_4, щоб вони переїхали до неї та допомагали їй ,у ІНФОРМАЦІЯ_4 вони переїхали до спірної квартири , доглядали за нею, купували їй ліки ( аж до її смерті), одяг , продукти харчування . У 2011 році ОСОБА_5 померла , її похованням займався ОСОБА_4. та його дружина. ОСОБА_3 свідок не знає . Стосовно заповіту нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_3 та знайома з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з 1994 року , тобто з того часу ,як вони сумісно мешкали з ОСОБА_3 , вони відносились до нього ,як до свого сина. Після смерті ОСОБА_5 вони вступили у спадщину . На момент смерті ОСОБА_5 ОСОБА_4 мешкав у Білорусії . Похованням ОСОБА_5 займався ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_14 . Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли , подали заяву до нотаріальної контори та мешкали у спірній квартирі з 1999 року по 2005 рік.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника,

При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини про те, що ОСОБА_4 вселився до спірної квартири, як член сім`ї власника , внаслідок чого отримав право постійного користування вказаним житлом, а не факт добросовісного володіння цією квартирою.

Однією з ознак володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю є те, що володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

За таких обставин, суд вважає, що передбачених законом підстави для визнання за ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру за набувальною давністю відсутні, а тому позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,60,81,89,141,263-265 ,272 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні позовної заяви третьої особи ,яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 до Територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач за основним позовом : ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1,паспорт НОМЕР_4, виданий Липецьким Відділом УМВС України в харківській області 18 вересня 2002 , адреса: АДРЕСА_2 , інші відомості невідомі.

Відповідач за основним позовом : Харківська міська рада , адреса: м. Харків, майдан Конституції, 7, .

Третя особа ,яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору : ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 ІПН НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_1.

Відповідачі за позовною заявою третьої особи ,яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору : Територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради , адреса: м. Харків, майдан Конституції, 7, .

ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1,паспорт НОМЕР_4, виданий Липецьким Відділом УМВС України в харківській області 18 вересня 2002 , адреса: АДРЕСА_2 , інші відомості невідомі.

Повний текст судового рішення складено 01 листопада 2018 року.

Суддя: І. М. Колодяжна