Справа№592/6969/18
Провадження №2-о/592/201/18

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Хитрова Б.В., за участю секретаря судового засідання Чайки Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:
12.06.2018 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 15.11.2014 р. в районі н.п. Ольховатка Єнакіївського району Донецької області Україна внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що у вересні 2014 р. її син був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та залучений до виконання бойових завдань у складі 1-го окремого мотопіхотного батальйону «Волинь» (в/ч пп НОМЕР_1 ). З 27.09.2014 р. він входив до складу сил, щор беруть участь в боях за суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України на території Луганської та Донецької областей. 15.11.2014 р. старший сержант ОСОБА_2 виконував бойові завдання в районі н.п. Ольховатка Єнакіївського району Донецької області та близько 13:25 год. із сторони проросійських найманців відбувся мінометний обстріл. Внаслідок розриву мінометної міни на бойовій позиції «Коробочка», військовослужбовець ОСОБА_2 отримав осколкове поранення обох кінцівок ніг. Після надання першої медичної допомоги його було терміново доставлено до медичного закладу в м. Артемівськ, однак в дорозі від отриманих поранень він загинув.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 25.10.2018 р., не з`явилася, однак в попередніх судових засіданнях заявлені вимоги підтримувала та просила їх задовольнити. Представник заявниці, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просить заяву задовольнити з викладених і ній підстав, справу просить розглядати без його участі.

Заінтересована особа, Міністерство соціальної політики України, повідомлене належним чином про час та місце розгляду справи, не забезпечило явку свого представника в судове засідання, однак надало клопотання з проханням розглянути справу без участі представника Міністерства.

Заінтересована особа, Російська Федерація, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, шляхом відправлення копії заяви та копій доданих до неї документів на адресу Посольства Російської Федерації в Україні за адресою: 03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, причини неявки суду не повідомила, відзив або заперечення на заяву не надала.

Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 у віці 38 роки в Донецької області, що стверджується даними копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 22.11.2014 року, виданого Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1536 (а.с.53).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 18.12.1975 року, матір`ю ОСОБА_2 є ОСОБА_1 . (а.с.23)

За даними копії довідки №466 від 11.12.2014 року, виданої уповноваженою особою військової частини п/п НОМЕР_1 , старший сержант ОСОБА_2 в період з 27.09.2014 р. по 15.11.2014 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції м. Дебальцеве (Донецької області), н.п. Ольховатка (м. Єнакієве, Донецької області). (а.с.43)

За даними довідки № 378 від 03.10.2014 року, виданої уповноваженою особою військової частини п/п НОМЕР_1 військовослужбовець ОСОБА_2 прибув 27.09.2014 р. до складу Сил, що залучаються та беруть участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. (а.с.25).

Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть №519 від 17.11.2014 року та копії акту проведення службового розслідування №0116/2/338 від 11.12.2014 р. смерть ОСОБА_2 сталася при виконанні бойового завдання за результатом ведення бойових дій в н.п. Ольховатка Єнакіївського району Донецької області, захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь у антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Місце смерті біля м. Дебальцеве Донецька область. Причина смерті гостра кровотеча внаслідок вогнепального поранення правого стегна з ушкодженням кровоносних судин. (а.с.44-47, 54-55).

За даними копії витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (Протокол №843 від 13.03.2015 р.) поранення ст. сержанта ОСОБА_2 , 1975 року народження: «Вогнепальне поранення правого стегна з ушкодженням кровоносних судин. Гостра кровотеча», яке стало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть №519, виданого 17.11.2014 р. Донецьким обласним бюро СМЕ Артемівське відділення СМЕ і свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 від 22.11.2014 року видане Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, - поранення та причина смерті, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби. (а.с.56)

Згідно указу Президента України від 04.06.2015 року №311/2015 ОСОБА_2 нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня (посмертно).

ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_4 від 28.09.2015 р. як матері члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби. (а.с.57)

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України», збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому - восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.

Відповідно до ст.4 цього закону, у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховної Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

Згідно ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Наведене підтверджується прийнятими Верховною Радою України та Президентом України актами, якими фактично встановлено факт збройної агресії Російської Федерації проти України.

Так, 15 квітня 2014 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

27 квітня 2015 року Верховна Рада України своєю постановою затвердила Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської асамблеї Ради Європи, Парламентської асамблеї НАТО, Парламентської асамблеї ОБСЄ, Парламентської асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, в якому зазначено наступне: Україна залишається об`єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою-агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані «ДНР» і «ЛНР» визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення).

В подальшому Верховна Рада України Постановою від 21.04.2015 року схвалила текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», у абзаці 1 пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві також зазначено, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України; крім того, наведено численні факти порушень Російською Федерацією своїх міжнародних зобов`язань, посягань на територіальну цілісність України, на які, в тому числі посилається і заявник в обґрунтування необхідності встановлення відповідного юридичного факту судом.

Крім того, Президент України Указом від 24 вересня 2015 року №555 ввів в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 вересня 2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затвердив Воєнну доктрину України, в якій визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.

Верховною Радою України прийнято постанову від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.124 Конституції України, делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25грудня 1997 року № 9-зп (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) зазначено, що частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з ч.1 та п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Обставини, які свідчать про факт збройної агресії Російської Федерації проти України є загальновідомим фактом, що його закріплено державою на законодавчому рівні і тому, на підставі ч.3 ст.82 ЦПК України, не потребують доказуванню.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Апеляційного суду Сумської області, а саме №591/3016/16-ц від 27.03.2017 р., яке набрало законної сили.

За таких обставин, суд вважає встановленим, що внаслідок саме збройної агресії Російської Федерації був поранений та загинув син заявника, а тому порушено невід`ємне право на життя.

Факт смерті ОСОБА_2 під час виконання обов`язку військової служби встановлений у визначеному законом порядку та підтверджений відповідними доказами, які були досліджені у судовому засіданні, а тому враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 10, 12, 13, 81, 82, 200, 293, 315-319 ЦПК України, суд
вирішив:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 15.11.2014 року в районі н.п. Ольховатка Єнакіївського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Б.В. Хитров