Провадження № 2/325/334/2018
Справа № 325/946/18
РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2018 року смт. Приазовське

Приазовський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Діденка Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Краснової Ю.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

третьої особи на стороні позивача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Приазовська районна державна адміністрація Запорізької області, Новомосковська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування,

ВСТАНОВИВ:

27.06.2018 року до суду надійшла позовна заява неповнолітньої ОСОБА_1, в якій вона просила позбавити батьківських прав її матір ОСОБА_3 відносно себе, і призначити ОСОБА_6 її піклувальником.

Позов обґрунтований тим, що неповнолітня ОСОБА_1 з народження, протягом 15 років, проживає разом зі своєю бабусею ОСОБА_4 (матір'ю ОСОБА_3.), яка її виховує і утримує, тобто виконує роль матері. В свою чергу її мати ОСОБА_3 її життям не цікавиться, не приїжджає, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись і піклуватись про позивачку. В кінці грудня 2016 року вона приїхала до матері в с. Гамівку Приазовського району, але відносини не склались і в березні 2017 року вона втекла до бабусі. Вже протягом десяти років мати не здійснює утримання позивачки, внаслідок чого в 2013 році бабуся звернулась до суду і з матері були стягнуті аліменти на моє утримання. Станом на день подання позову, мати має заборгованість по аліментам в сумі 19000 грн. Крім того, за злісне ухилення від сплати аліментів мати засуджувалась вироком суду. На сьогоднішній день у матері інша сім'я, з вітчимом вона у шлюбі з 2006 року, та має ще двох дітей - ОСОБА_9 і ОСОБА_10. Матері відомо місце проживання позивачки, і бабусею не чинились перешкоди у спілкуванні, але мати не бажає спілкуватись із дочкою. Все викладене свідчить, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що підтверджується письмовими доказами, і дає підстави для позбавлення її батьківських прав. Крім того, наявність у ОСОБА_3 батьківських прав негативно позначається на житті позивачки, яка без неї не може вчиняти ряд дій цивільно-правового характеру, зокрема, отримання паспорту, реєстрації місця проживання, вступ до навчального закладу та інше.

Ухвалою судді Апалькової О.М. від 05.07.2018 року відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання.

Ухвалою судді Діденка Є.В. від 30.07.2018 року справа прийнята до провадження на підставі повторного автоматизованого розподілу справи у зв'язку з тимчасовим відрядженням судді Апалькової О.М. на роботу до іншого суду. Цією ж ухвалою призначено підготовче засідання на 27.08.2018 року, зобов'язано органи опіки і піклування дати висновки про доцільність позбавлення батьківських прав.

Ухвалою суду від 27.08.2018 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання ОСОБА_4 і залучено її до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. В судовому засіданні оголошено перерву до 19.09.2018 року.

Ухвалою суду від 19.09.2018 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду на 12.10.2018 року.

В судовому засіданні 12.10.2018 року оголошено перерву до 24.10.2018 року.

В судовому засіданні 24.10.2018 року судом допитано свідків і оголошено перерву до 31.10.2018 року.

В судовому засіданні позивачка - неповнолітня ОСОБА_1, і її представник ОСОБА_2 позов підтримали, ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона майже все життя прожила з бабусею ОСОБА_4, певні періоди часу проживала з матір'ю - до 7 років, та з 12 до 13 років, взимку 2016 року вона переїхала до матері і проживала з нею до квітня 2017 року. Відносини в сім'ї матері не склались, вона відчувала себе чужою, у них з вітчимом постійно виникали конфлікти, з сестричкою ОСОБА_9 були дружні стосунки, конкретних претензій до матері за час проживання вона не має. За час проживання з матір'ю вона відвідувала школу, мати приходила у школу до вчителів. Потім, у них виник конфлікт, суть якого дівчинка не пояснила, і вона повернулась проживати до бабусі ОСОБА_4 Вважає, що мати для неї є чужою людиною, вона не бажає спілкуватись з матір'ю і не хоче від неї залежати у випадку, якщо буде необхідна якась її участь або згода на вчинення юридичних дій, мати її матеріально не забезпечує. З того часу, як вона переїхала до смт. Гвардійське, мати жодного разу її не відвідувала, не телефонувала, але ОСОБА_1 визнала, що після переїзду вона змінила номер телефону, і був випадок, коли мати телефонувала її класному керівнику і спілкувалась з нею по телефону, та просила ОСОБА_1 дати номер свого телефону, але вона матері відмовила, бо не вважала це за потрібне. В судовому засіданні ОСОБА_1 не змогла відповісти, в чому причина того, що у них з матір'ю не склались стосунки, та пояснити причину переїзду від матері до бабусі, але вважає, що мати нічого не може зробити для того, щоб стосунки покращились. Мати і бабуся між собою відносини не підтримують.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала, пояснила, що вона бажає спілкуватись з дитиною, але їй важко це робити на відстані, крім того зараз у неї маленька дитина ІНФОРМАЦІЯ_1, з якою вона не може виїжджати, також вона не може залишити домашнє господарство. Коли ОСОБА_1 проживала разом з нею, між дівчинкою і вітчимом часто виникали конфлікти, які ОСОБА_3 намагалась владнати, але їй не завжди це вдавалось. Вона знає, що ОСОБА_1 не хоче з нею спілкуватись, і вважає, що це пов'язано з бажанням бабусі ОСОБА_4, а ОСОБА_1 не хоче мати конфлікт з бабусею. Крім того, ОСОБА_1 не подобається жити в селі, де треба фізично працювати. Після переїзду ОСОБА_1, вона втратила її номер телефону, але періодично підтримувала телефонний зв'язок з класним керівником ОСОБА_1 у школі в Дніпропетровській області, цікавилась навчанням дочки. Також, вона просила класного керівника дати номер телефону ОСОБА_1, на що та їй відповідала, що не може це зробити без згоди дитини, і потім дала слухавку ОСОБА_1, вони поговорили, але свій номер ОСОБА_1 так і не дала. Також, вона і молодша сестра ОСОБА_9 намагались писати їй в соціальній мережі, але їх заблокували. Зазначила, що вона не працює, отримує лише державну допомогу по народженню дитини, сім'ю утримує чоловік, у них є домашнє господарство, від якого отримують переважно продукти, які споживаються у сім'ї. Раніше за рахунок коштів її чоловіка вони купляли ОСОБА_1 планшет та мобільний телефон, але у зв'язку з останніми подіями чоловік не хоче виділяти кошти для утримання ОСОБА_1. У лютому, березні, квітні 2018 року вона сплатила аліменти в сумі 2000 грн. Також, відповідачка пояснила, що вона не бажає відмовлятись від ОСОБА_1 і сподівається на налагодження відносин між нею і дитиною, оскільки зараз дитина почала проживати у гуртожитку окремо від бабусі. За час судового процесу, вона встигла поспілкуватись з ОСОБА_1, і та їй повідомила, що в неї є сторінка в соціальні інтернет-мережі «Інстаграм». Після цього, ОСОБА_3 залишила їй там кілька повідомлень, але відповіді не отримала.

Третя особа ОСОБА_4 і її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали заявлений позов з викладених у ньому підстав та письмових пояснень, ОСОБА_4 додатково пояснила, що ОСОБА_3 не виконує своїх обов'язків по вихованню ОСОБА_1, не любить дочку і матеріально її не забезпечує, у неї (ОСОБА_4.) з її дочкою ОСОБА_3 неприязні відносини і вона не бажає, щоб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 налагодились стосунки. ОСОБА_7 за власним рішенням не бажає спілкуватись з матір'ю. Зазначила, що вона бажає і має можливість виконувати обов'язки піклувальника ОСОБА_7.

Приазовська районна державна адміністрація, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання уповноваженого представника не направила, надала заяву про розгляд справи без їх участі, а також висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Новомосковська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання уповноваженого представника не направила, надала заяву про розгляд справи без їх участі, а також висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. В частині встановлення піклування просили в позові відмовити (а.с. 90).

Вислухавши учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 є матір'ю неповнолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_4 є бабусею неповнолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, і матір'ю відповідачки ОСОБА_3

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.10.2013 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_1 в розмірі 500 грн. щомісячно.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 30 липня 2014 року відповідач ОСОБА_3 за позовом ОСОБА_4 позбавлена батьківських прав відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2016 року ОСОБА_3 за її позовом до ОСОБА_4 та Приазовської районної державної адміністрації поновлена в батьківських правах відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після поновлення в батьківських правах, з грудня 2016 року по березень 2017 року ОСОБА_1 проживала разом з відповідачкою ОСОБА_3 в с. Гамівка Приазовського району Запорізької області, разом з сестричкою ОСОБА_9 і вітчимом.

Під час спільного проживання між матір'ю і дитиною не склались відносини, вони не змогли порозумітись, оскільки дитина змінила звичне для неї оточення, не змогла знайти спільну мову з вітчимом (чоловіком ОСОБА_3.), дитині здавалось, що мати любить її менше, ніж сестру ОСОБА_9.

В результаті виниклого конфлікту, ОСОБА_1 за її власним бажанням повернулась до бабусі ОСОБА_4, і з 15 квітня 2017 року дитина знову почала проживати разом з бабусею ОСОБА_4, спочатку на території Приазовського району Запорізької області для того, щоб закінчити школу, а з вересня 2017 року вони повернулись до смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, де мешкають і на даний час.

20.04.2017 року ОСОБА_3 склала заяву, в якій дозволила тимчасове проживання дитини разом з бабусею ОСОБА_4

В серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Приазовського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_3, в якому просила позбавити відповідачку батьківських прав відносно ОСОБА_1, посилаючись на ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню і утриманню дитини.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 29.11.2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 22.02.2018 року та постановою Верховного Суду від 18.10.2018 року, відмовлено в задоволенні позову. Під час розгляду вказаної справи судами встановлено, що між ОСОБА_4 і її дочкою ОСОБА_3 існують вкрай неприязні відносини, що впливає і на ОСОБА_1, яка проживає з ОСОБА_4 і відчуває образу на свою матір ОСОБА_3

Під час розгляду даної справи, з пояснень сторін судом також встановлено, що відносини між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 не покращились і є суто негативними, як пояснила суду ОСОБА_4 вона не бажає, щоб відносини між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 налагодились.

Як свідчать надані документи (а.с. 21, 22, 31, 37, 38 158-161) ОСОБА_4 добре піклується про ОСОБА_1, забезпечує її всім необхідним, дитина навчалась у школі, відвідувала школу мистецтв та гурток «Циркова студія».

На даний час ОСОБА_1 навчається у КУ вищої освіти «Дніпропетровський педагогічний коледж» (м. Дніпро), проживає у гуртожитку, за який сплатила ОСОБА_4, що підтверджується довідкою № 106 від 04.10.2018 року (а.с. 147).

Як зазначено у висновках психолога від 26.01.2018 року, 09.02.2018 року та 03.10.2018 року, під час проживання ОСОБА_1 з матір'ю, взаємовідносини у родині матері не виправдали очікувань дівчинки, ОСОБА_1 відчувала себе непотрібною, порівнюючи відносини матері до молодшої сестри ОСОБА_9 відчувала різницю не на свою користь, сформувалась образа на матір і її чоловіка. З появою молодшого братика ОСОБА_10 дівчинка відчула себе ще більш непотрібною. В той же час дівчинка вважає бабусю ОСОБА_4 близькою і рідною людиною, хоча емоційної близькості між ними не відчувається, відносини у них нестабільні, бабуся не завжди в змозі контролювати дівчинку, коли та веде себе зухвало (а.с. 25, 150, 162).

Відповідачка має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 24 396,50 грн., а також їй нараховано штраф в сумі 12198,25 грн., що підтверджується Розрахунком Приазовського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 12.09.2018 року (а.с. 98-99).

Відповідно до довідки Приазовської селищної ради від 11.10.2018 року № 3414, ОСОБА_3 мешкає в АДРЕСА_1, разом з чоловіком ОСОБА_8, дочкою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 і сином ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 153).

Згідно з довідками УПСЗН № 2334 та № 2335, ОСОБА_3 отримує допомогу при народженні дитини в сумі 860,00 грн. щомісячно (а.с. 151-152). Як пояснила в судовому засіданні відповідачка, вона доглядає маленького сина ОСОБА_10, який народився в грудні 2017 року, і займається домашнім господарством, інших доходів у неї немає, сім'ю утримує її чоловік ОСОБА_8, а тому вона не має можливості сплачувати аліменти в повному обсязі.

Тим паче, згідно з наданим Розрахунком і квитанціями, ОСОБА_3 сплатила аліменти в лютому 2018 року - 1000 грн., в березні 2018 року - 500 грн., в квітні 2018 року - 500 грн. (а.с. 98-100).

В березні, квітні і червні 2018 року ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_3 з листами про виділення їй коштів на навчання, лікування і предмети одягу (а.с. 40-45). В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що вказані листи вона отримала, але у неї не було коштів, про які йшлось у листах, і крім того, вона вважала, що ці листи написані не ОСОБА_1, а адвокатами.

В березні 2018 року ОСОБА_1 зверталась до Приазовської районної державної адміністрації із заявою про вжиття заходів до її матері, яка не забезпечує їй виділення коштів на консультацію лікаря (а.с. 127). Як пояснила ОСОБА_3 в судовому засіданні, з даного приводу її до органу опіки та піклування не викликали.

У вересні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до Приазовського відділення поліції із заявою про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів, і вказані відомості внесені до ЄРДР 13.09.2018 року (а.с. 104, 168).

Згідно з висновком Приазовської районної державної адміністрації, складеним 30.08.2018 року, визнано не доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 96).

Згідно з висновком Новомосковської районної державної адміністрації від 27.09.2018 року, визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 181).

В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_11, яка пояснила, що вона є депутатом місцевої ради за місцем проживання ОСОБА_3, приймала участь в обстеженні умов проживання ОСОБА_3 для складення висновку органом опіки та піклування, позитивно характеризувала ОСОБА_3 і її умови проживання, ОСОБА_1 вона бачила востаннє десь два роки назад, з ОСОБА_4 вона особисто не знайома.

В судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_12, яка пояснила, що вона є приватним підприємцем і працює в магазині в с. Гамівка Приазовського району. ОСОБА_7 проживала у ОСОБА_3 з грудня 2016 року по березень 2017 року, тоді ОСОБА_1 періодично приходила в магазин щоб купити продукти, бувало що разом з сестричкою ОСОБА_9, було видно, що у них нормальні відносини, продукти купляли регулярно. Після березня 2017 року вона ОСОБА_1 не бачила. Одного разу ОСОБА_3 приходила до неї і її син надавав їй доступ до комп'ютера і допоміг ОСОБА_3 залишити для ОСОБА_1 повідомлення на її сторінці в соціальній мережі. Позитивно характеризувала ОСОБА_3

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_13, який пояснив, що він протягом семи років знає ОСОБА_4 і ОСОБА_1. Він ніколи не спілкувався з дитиною з приводу її відносин з матір'ю. Колись в серпні 2016 року він з ОСОБА_4 і ОСОБА_1 відпочивали в пансіонаті «Світлий берег». Тоді він на прохання ОСОБА_4 зателефонував і запропонував ОСОБА_3 приїхати, щоб відпочити і поспілкуватись з дитиною, але ОСОБА_3 відмовилась, пославшись на зайнятість. Він позитивно характеризував ОСОБА_4 і їх відносини з ОСОБА_1.

В силу ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як роз'яснено в пунктах 15, 16 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

На переконання суду, під час розгляду справи позивачкою не було надано переконливих доказів і доведено достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Суд приймає до уваги, що внаслідок тривалого перебування ОСОБА_1 на вихованні бабусі ОСОБА_4, та наявністю неприязних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, був втрачений психологічний зв'язок між матір'ю ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_7. На цьому фоні у дитини виникла образа на свою матір, та між матір'ю ОСОБА_3 та її неповнолітньої дочкою ОСОБА_7 склались такі стосунки, які не дають їм порозумітись. Проживання з матір'ю протягом трьох з половиною місяців було невдалим, ОСОБА_1 відчувала себе зайвою в сім'ї ОСОБА_3 Зараз сама ОСОБА_1 не хоче спілкуватись з матір'ю, що вона підтвердила в судовому засіданні. Бабуся ОСОБА_4, яка виховала ОСОБА_1, також не сприяє налагодженню відносин між матір'ю і дитиною, а навпаки, як вона пояснила, не бажає, щоб відносини між ними налагодились. В свою чергу, ОСОБА_3 пояснила суду, що вона бажає спілкуватись з дитиною і допомагати їй в міру своїх можливостей, відмовлятись від ОСОБА_1 вона не бажає, і сподівається на те, що їх відносини налагодяться, особливо зараз, коли дівчинка почала проживати окремо від бабусі у гуртожитку.

Крім того, суд звертає увагу, що зараз ОСОБА_1 проживає в іншому місті окремо від матері ОСОБА_3 виключно за власним бажанням, свій номер телефону вона матері в присутності класного керівника не надала, в соціальні мережі на зв'язок вона також не виходить.

При цьому, суд вважає слушними доводи відповідачки, що через значну відстань від місця проживання ОСОБА_1, наявність маленького сина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4, якого складно залишити на довгий час, вона обмежена у можливості приїжджати до ОСОБА_1, а сама дитина через образу не хоче приїжджати до матері. Після переїзду ОСОБА_1 до смт. Гвардійське Дніпропетровської області ОСОБА_3 кілька разів телефонувала класному керівнику і цікавилась успіхами дівчинки, намагалась отримати її номер телефону, також з нею спілкувались по телефону голова батьківського комітету, практичні психологи. Крім того, вона залишала повідомлення ОСОБА_1 у соціальній інтернет-мережі, але відповіді не отримала.

Суд враховує, що ОСОБА_3 має заборгованість по аліментам, але це само по собі не свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов'язками. При цьому, як свідчать надані докази зараз ОСОБА_3 доглядає маленьку дитину, з доходів має лише державну допомогу по народженню, що є цільовими коштами.

Даючи оцінку різним за змістом висновкам органів опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, суд вважає, що висновок Новомосковської районної державної адміністрації є непереконливим, і віддає перевагу висновку Приазовської районної державної адміністрації. Так, даючи висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, Новомосковська районна державна адміністрація виходила з того, що дитина мешкає з бабусею, мати не відвідувала навчальний заклад дитини, має судимість за ухилення від сплати аліментів та заборгованість з аліментів. При цьому, у висновку необґрунтовано не враховано віддаленість проживання матері від дитини, сімейний та матеріальний стан матері, хоча одночасно зазначено, що ОСОБА_3 періодично цікавилась навчанням дівчинки у класного керівника, надавала на вимогу необхідні документи.

Також, суд відхиляє посилання представника ОСОБА_5 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 16.08.2017 року, оскільки такий вирок скасовано ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07.12.2017 року, і ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із втратою нею суспільної небезпеки (а.с. 201-203).

Крім того, суд враховує, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, позбавлення батьківських прав є втручанням у право особи на повагу до приватного і сімейного життя, що передбачено статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому в даному випадку суду необхідно оцінити, наскільки таке втручання є необхідним у демократичному суспільстві (п. 47 рішення у справі «Савіни про України», п. 49 рішення у справі «Хант проти України»).

В пред'явленому позові необхідність позбавлення батьківських прав обґрунтована інтересами дитини, а саме для надання дитині незалежності від матері у цивільно-правових відносинах.

Проте, під час розгляду справи, не було доведено того, що ОСОБА_3 якимось чином перешкоджала дитині в реалізації своїх цивільних прав.

В обґрунтування позову у цій частині зазначено, що ОСОБА_1 тривалий час не могла отримати паспорт громадянина України, бо для цього була необхідна присутність матері.

Проте, в судовому засіданні було встановлено, що у зв'язку з необхідністю отримання паспорта ОСОБА_1 звернулась до матері лише в березні 2018 року, після чого ОСОБА_3, попередньо з'ясувавши у ОСОБА_1, які від неї необхідні документи, 11 квітня 2018 року відправила їй поштою свій паспорт, ідентифікаційний номер і свідоцтво про народження дитини, та 05 травня 2018 року ОСОБА_1 отримала паспорт (а.с. 204, 9). Для вирішення будь-яких інших питань, які потребують участі матері, ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_4 до ОСОБА_3 не звертались.

Таким чином, на переконання суду, з урахуванням встановлених судом обставин справи під час розгляду справи не було доведено необхідності позбавлення відповідачки батьківських прав, та що це буде відповідати інтересам дитини. Небажання дитини залежати від матері та відсутність порозуміння з нею не свідчить про дійсну відповідність позбавлення батьківських прав інтересам дитини.

У зв'язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, позов в частині встановлення піклування і призначення піклувальника також задоволенню не підлягає, оскільки такі вимоги є похідними. Крім того, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутнє подання органу опіки та піклування про призначення ОСОБА_4 піклувальником, що є обов'язковим відповідно до ст. 60 ЦК України, до того ж Новомосковська районна державна адміністрація в своїй заяві просила в цій частині позову відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову неповнолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Приазовська районна державна адміністрація Запорізької області, Новомосковська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Дата складення рішення суду 05.11.2018 року.

Суддя Є.В. Діденко