Номер провадження: 22-ц/785/6024/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Черевка П.М.,

при секретарі судового засідання Півнєві Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подачі ним заяви про прийняття спадщини. Позивач свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_5 дід позивача, помер 08 вересня 2016 року, котрий за життя проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину вищезазначеної квартири. За життя ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений 02 березня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №611, відповідно до якого заповів усе його майно, рухоме та нерухоме, онукові позивачу по справі, ОСОБА_3. Про існування зазначеного заповіту позивач не знав та дізнався лише після смерті своєї бабусі, ОСОБА_7, котра померла 19 червня 2017 року. Дізнався він про заповіт випадково, а саме в жовтні 2017 року, коли перебував в квартирі померлої бабусі (а.с.2-3).

РішеннямСуворовського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено та визначено додатковий шестимісячний строк ОСОБА_3, для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті діда ОСОБА_5 , померлого 08 вересня 2016 року ( а.с. 51-52).

22 червня 2018 рокуОСОБА_2 була подана апеляційна скарга на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2017 року. Апелянт просить скасувати рішення суду 11 грудня 2017 року та постановити нове рішення, яким ОСОБА_3 у задоволені позовних вимог відмовити (а.с. 59-64). Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при задоволені вимоги позивача не витребувано спадкову справу, відсутня постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії та не досліджено поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, судом першої інстанції не було застосовано ст. 1241 та 1268 ЦК України, оскільки на час смерті спадкодавця непрацездатна вдова ОСОБА_8 успадкувала половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Тобто, на думку апелянта, належним відповідачем по справі є апелянт, а не ОМР (а.с.59-65).

13.08.2018 від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Зокрема, позивач вважає, що ОСОБА_2 було пропущено строк апеляційного оскарження рішення суду, а тому просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скарго. ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2017 року (а.с. 93-96).

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав. ОСОБА_3 подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке було відхилено колегією суддів в судовому засіданні, виходячи з положень ст. 372 ЦПК України, з контексту якої явка до суду апеляційної інстанції не є обовязковою. Інші учасники в судове засідання не зявились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводи апеляційної скарги, пояснення представника апелянта, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Приймаючи рішення в справі суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений законом строк позивач не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, так як взагалі не знав про існування заповіту свого діда - ОСОБА_5, а тому суд вирішив задовольнити позовні вимоги та визначив позивачу додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції та частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що під час перебування в шлюбі в ОСОБА_9 та ОСОБА_8 24 червня 1976 року народилась донька ОСОБА_10, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 07 липня 1976, серії ІІ-ЖД 298734 (а.с. 78). 23 жовтня 1999 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 був укладений шлюб, про що 23 жовтня 1999 року було складено актовий запис № 981, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_11. Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 4 від 18 квітня 2018 року (а.с. 70-72). В шлюбі 16 березня 2000 року в них народився син ОСОБА_2, номер актового запису 492, про що свідчить свідоцтво про народження від 11 травня 2000 року серії І-ЖД 310032 (а.с. 79).

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17503457 від 25.01.2008 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 в рівних частках, по 1/3 частині кожному (а.с. 8).

З матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2016 року помер ОСОБА_5, про що 09 вересня 2016 року складено відповідний актовий запис № 9176 (а.с. 9). 02 березня 2015 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповідав все його майно, рухоме та нерухоме, ОСОБА_3, про що свідчить заповіт, посвідчений 02 березня 2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_8 померла 17 червня 2017 року, про що 19 червня 2017 року складено відповідний актовий запис № 6532 (а.с. 12).

Ухвалою суду першої інстанції від 17 листопада 2017 року були витребувані копія спадкової справи щодо майна померлого 08 вересня 2016 року ОСОБА_5 та копію заповіту, складеного 02 березня 2015 року (а.с. 32). На виконання вказаної ухвали до суду першої інстанції була направлена належним чином засвідчена копія заповіту ОСОБА_5 від 02 березня 2015 року разом з копіями документів, на підставі яких він був посвідчений (а.с. 44-48).

11 грудня 2017 року Суворовський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 про надання додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини було задоволено (а.с. 51-52).

В матеріалах справи міститься лист Четвертої Одеської нотаріальної контори, до якої надсилалася ухвала суду першої інстанції про витребування необхідних документів, від 12.01.2018 року, яким вони повідомили, що спадкова справа до майна громадянина ОСОБА_5, померлого 08 вересня 2016 року, не заводилась (а.с. 56).

Окрім наведеного, в матеріалах справи міститься Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 125701128 від 30.05.2018 року, відповідно до якого 2/9 частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 (а.с. 73, 74).

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України в попередній редакції суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 33 ЦПК України в попередній редакції суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Відповідно до ОСОБА_13 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4/-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме відповідно до п. 1 у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляд справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Як зазначалось вище, 08 вересня 2016 року помер ОСОБА_5, про що 09 вересня 2016 року складено відповідний актовий запис № 9176 (а.с. 9). Відповідно до довідки № 372 від 07.02.2017 року, видана гр. ОСОБА_2, в тому, що він проживає постійно та зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, окрім нього на цій житловій площі проживають та зареєстровані 3 члена сімї, зокрема, ОСОБА_5, відповідальний, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований з 10.07.1981 року, ОСОБА_8, дружина, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована з 10.07.1981 року, сам ОСОБА_2, який є внуком відповідального, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований 28.05.2008 року (а.с. 80).

Згідно зі ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незважаючи на наявність заповіту від 02 березня 2015 року на момент його смерті в спірному житлі були зареєстровані ОСОБА_8 та апелянт, якому на момент відкриття спадщини було шістнадцять років, а його бабусі дружині померлого сімдесят чотири роки, тобто його бабуся мала право на обовязкову частку. Доказів відмови від спадщини ОСОБА_8 матеріали справи не містять. Відповідно, виходячи з ч. 3 ст. 1268 ЦК України остання прийняла обовязкову частку спадщини. ОСОБА_8 померла 17 червня 2017 року, про що 19 червня 2017 року складено відповідний актовий запис № 6532. Згідно з ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином апелянт, якому на момент її смерті було сімнадцять років, в звязку з відсутністю матері, яка померла 10 лютого 2015 року, вважається не тільки таким, що має право на спадкування, але й таким що прийняв спадок в розмірі обовязкової частки, яка належала його бабусі.

Отже, з вище наведеного в сукупності вбачається, що на спадкове нерухоме майно, щодо якого було заявлено позов про надання додаткового строку для прийняття спадщини, існує спір між позивачем та апелянтом, при цьому останній оспорює право позивача на отримання додаткового строку на прийняття спадщини. Проте апелянта не було залучено до розгляду справи в суді першої інстанції, а оскаржуване рішення впливає на обсяг його прав в порядку спадкування. Між тим, як звертав увагу ВСУ в п. 24 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України в діючій редакції порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі.

За таких обставин, зважаючи на те, що вимоги діючого цивільного процесуального законодавства в частині обовязкового скасування рішення суду першої інстанції у випадку прийняття судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції. Разом з тим, колегія суддів інші доводи, наведені апелянтом по суті справи, не приймає з огляду на наявність обовязкової підстави для скасування рішення суду першої інстанції. Позивачеві розяснюється право на звернення до суду з аналогічним позовом проте до належного відповідача апелянта по справі.

Таким чином, в звязку з вище наведеним, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та на підставі п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 11 грудня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_14

ОСОБА_15

ОСОБА_16

Повний текст постанови виготовлено 29 жовтня 2018 року.

Суддя апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

18.10.2018 року м. Одеса