КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук

М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану від її імені та в її інтересах адвокатом Сєрєбрєнніковим Денисом Вікторовичем, який діє на підставі договору, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року про передачу справи на розгляд іншому суду по цивільній справі за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці Артема

Володимировича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України, стягувач ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2018 справу за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці

А.В. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, передано до Кагарлицького районного суду Київської області за територіальною підсудністю (а.с.168,169).

В апеляційній скарзі стягувач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що суд постановляючи оскаржувану ухвалу залишив поза увагою нову редакцію частини 4 статті 441 ЦПК України, відповідно до якої ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Виконавче провадження перебуває в провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Дніпровського району м. Києва. Отже, Дніпровський районний суд не мав правових підстав для направлення справи на розгляд іншому суду за територіальною підсудністю (а.с.171-173).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.10.2018 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с.180,181).

У визначений судом строк відзивів учасниками справи не подано.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31.10.2018 справу призначено до апеляційного розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи, у відповідності до вимог частини 13 статті 7, частини 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України (а.с. 184).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Передаючи справу на розгляд іншого суду Дніпровський районний суд м. Києва виходив з того, що дана справа йому не підсудна, оскільки виконавчий лист виданий Кагарлицьким районним судом Київської області, за яким було відкрито виконавче провадження, а у відповідності до частини 1 статті 446 ЦПК України процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком суду, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 21.09.2018 до Дніпровського районного суду м. Києва надійшло подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці Артема Володимировича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України, стягувач ОСОБА_3

Зі змісту подання вбачається, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження № 53689361 з примусового виконання ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 30.03.2016 про визнання мирової угоди.

Місцезнаходженням Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області є: м. Київ, вул. Євгена Свірстюка, 15, що територіально віднесено до Дніпровського району м. Києва.

Стаття 441 ЦПК України, яка передбачає застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України як захід забезпечення виконання судового рішення, зазнала змін відповідно до Закону № 2475-VIII від 03.07.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання»

Так, у відповідності до вказаної норми процесуального закону тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобовязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця (частина 4 статті 441 ЦПК України).

Отже, з огляду на означені вимоги процесуального закону та враховуючи ту обставину, що виконавче провадження перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, який територіально знаходиться в Дніпровському районі м. Києва, то у суду першої інстанції були відсутні належні процесуальні підстави для передачі даної справи на розгляд іншого суду.

При цьому, слід наголосити, що положення частини 1 статті 446 ЦПК України, на яке послався суд, не може бути застосоване у відношенні до подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Так, частиною 1 статті 446 ЦПК України визначено, що процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Проте, статтею 441 розділу VI ЦПК України, до якого також відноситься ст. 446 ЦПК України, визначено інший особливий порядок вирішення питання щодо тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, яким і слід керуватися.

Підсумовуючи наведене та враховуючи положення пункту 6 частини 1 статті 374, статті 379 ЦПК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали, як помилкової, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану від її імені та в її інтересах адвокатом Сєрєбрєнніковим Денисом Вікторовичем задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року про передачу справи на розгляд іншому суду по цивільній справі за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці

Артема Володимировича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України, стягувач ОСОБА_3 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.

Шебуєва