Ухвала

28 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 486/895/17

провадження № 61-44723ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2018 року в справі за позовом Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року Головне управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - ГУНП в Миколаївській області) звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 60 813,90 грн.

В обґрунтування своїх вимог ГУНП в Миколаївській області посилалося на те, що наказом від 07 листопада 2015 року № 3 ОСОБА_1 був призначений на посаду інспектора Южноукраїнського відділення поліції. Наказом від 01 серпня 2016 року № 213 відповідач звільнений зі служби в поліції за пунктом 1 частини четвертої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» у зв'язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів. 31 серпня 2016 року відповідачу була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 60 813,90 грн. 29 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання дій протиправними та скасування наказу від 01 серпня 2016 року № 213 в частині звільнення у зв'язку зі скороченням штатів, поновлення на службі в поліції, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року визнано протиправним та скасовано наказ від 01 серпня 2016 року № 213 в частині звільнення відповідача зі служби, поновлено ОСОБА_1 на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 серпня 2016 року по 18 листопада 2016 року в сумі 14 854,40 грн без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню, та стягнуто заробітну плату за один місяць в розмірі 5 785,16 грн. Оскільки відпали підстави для виплати відповідачу одноразової грошової допомоги при звільненні у зв'язку зі скороченням штату, то виплачена допомога в сумі 60 813,90 грн підлягає поверненню роботодавцю.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

21 вересня 2018 року ГУНП в Миколаївській області подало засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2018 року (на час подання касаційної скарги) - 1 762 грн.

Предметом спору в цій справі є вимога про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 60 813,90 грн, що станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100 = 176 200 грн). Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення у цій справі ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 30 серпня 2018 року в справі за позовом Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук