Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

26 вересня 2018 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Тептюка Є.П.

за участю секретаря Березюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача:

04 липня 2018 року, ОСОБА_1,звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння по АДРЕСА_1. Відповідач по справі, який є онуком позивача також зареєстрований у вищевказаному домоволодінні, проте не проживає там понад 6 міс., без поважних причин, у зв'язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку по АДРЕСА_1.

Заходи досудового врегулювання спору позивачем не вживались, оскільки їй невідомо місце знаходження відповідача.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце його проведення повідомлялись у встановленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_2 про час і місце проведення судових засідань повідомлялася відповідно до вимог п. 1 ч. 8 ст. 128, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а тому суд зі згоди позивача та враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.280 ЦПК України.

Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 20.07.2018 року дана справа прийнята до розгляду з відкриттям провадження.

26.09.2018 року від позивача через канцелярію суду надійшла письмова заява про підтримання позовних вимог, розгляд справи без її участі та відстуність заперечень щодо заочного розгляду справи.

Встановлені судом обставини:

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.02.1992 року належить ? частина домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно листа Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 17.07.2018 року №1196/02-17, власниками домоволодіння по АДРЕСА_1 є: ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в рівних частках. Фактичний розподіл домоволодіння не проводився (а.с.19).

Відповідно до витягу з рішення виконкому Червонослобідської сільської ради від 26.07.2018 року №66, ОСОБА_1 надано дозвіл на розподіл домоволодіння по АДРЕСА_1 та присвоєно на домоволодіння адресу: АДРЕСА_1.

З витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.08.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 249).

12.08.2018 року на замовлення ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_4 виготовлено технічний паспорт на домоволодіння по АДРЕСА_1.

Згідно довідки виконкому Червонослобідської сільської ради Черкаського району від 11.09.2018 року №5402 та 02.06.2018 року №3357, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 і має такий склад сім'ї: ОСОБА_2 - онук.

З акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 від 25.06.2018 року вбачається, що їй належить ? частина будинку по АДРЕСА_1. Зі слів заявника встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою, проте не проживає там з 2010 року (а.с.7).

Отже в судовому засіданні встановлено, що домоволодіння по АДРЕСА_1 (з урахуванням розподілу та присвоєння нової адреси) дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_1. Відповідач ОСОБА_2, який є онуком власника будинку, не проживає в домоволодінні з 2010 року.

Норми права, що підлягають застосуванню:

Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надійшло.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).

Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК Української РСР передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.1 ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 Житлового Кодексу УРСР).

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.. 379 ЦК України).

Згідно Правової позиці, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6- Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи:

З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у домоволодінні по АДРЕСА_1, але фактично не проживає у ньому з 2010 року, без поважних причин.

У матеріалах справи відсутні дані щодо укладання цивільно-правових угод між позивачем та відповідачем, які б давали право останньому на користування житловим приміщенням у будинку, та щодо наявності особистих речей ОСОБА_2 в будинку.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що ОСОБА_2 має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщення в будинку по АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю його в даному будинку, без поважних причин, понад шість місяців.

Судові витрати:

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення документально підтверджений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.317, 405 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР, ст.ст.263-265, 280 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в жилому будинку по АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн.. 80 (вісімдесят) копійок.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до апеляційного суду Черкаської області або безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована в АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований в АДРЕСА_1, паспорт: НОМЕР_2 від 03.05.2006 року, виданий Теофіпольським РВ УМВС України в Хмельницькій області.

Суддя: Є. П. Тептюк