Справа № 530/739/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

05.11.2018 року місто Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Демянченка С.М., секретарі Тараненко Т.І. розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

ВСТАНОВИВ :

З позову вбачається, що рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області та виконавчого листа № 2-99 виданого 29.01.2003 року Зіньківським районним судом Полтавської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на його утримання стягувалися аліменти до повноліття ОСОБА_1 16.05.2018 року ОСОБА_4 досяг повноліття, але продовжує навчатися на денному відділенні Полтавського політехнічного коледжу Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут, термін закінчення навчання 30.06.2019 року. Мати позивача ОСОБА_3 на даний час не працює, отримує соціальну допомогу по безробіттю. В звязку з навчанням позивач потребує матеріальної допомоги, так витрати на його утримання є значними. Відповідач ОСОБА_2 фізично здоровий, добровільно допомоги в достатній мірі не надає. При вищезазначених обставинах справи позивач ОСОБА_4 звернувся з позовом до суду і просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь аліменти на його утримання, що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.06.2018 року і до закінчення навчання.

Ухвалою суду від 20.06.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено по справі підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 26.09.2018 року призначено по справі судове засідання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позов підтримав, просив його задовольнити відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, третя особа ОСОБА_3 не заперечувала стосовно задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що в свідоцтві про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком зазначений відповідач ОСОБА_2 (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 11.07.2016 року ОСОБА_5 змінив прізвище на ОСОБА_4 ( а.с.5). ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається в Полтавському політехнічному коледжі національного технічного університету Харківський політехнічний інститут, строк закінчення навчання 30.06.2019 року (а.с.6). Мати позивача ОСОБА_3 ніде не працює, перебуває на обліку у Зіньківському районній філії Полтавського ОЦЗ отримує допомогу, яка станом на квітень місяць 2018 року становить 4858 грн. 56 коп. (а.с.8). Відповідач ОСОБА_2 є здоровою працездатною особою, працює в ТОВ Спецмехсервіс електромонтером, отримує заробітну плату, яка станом на травень місяць становить 14090 грн.17 коп., має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, на яку сплачує аліменти, а тому має можливість сплачувати аліменти і на утримання повнолітнього сина (а.с.39-41,50)

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стаття 200 СК України визначає, що розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Пунктом 20 Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано наступні роз'яснення: обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є працездатним, працює в ТОВ Спецмехсервіс електромонтером, отримує заробітну плату, має повнолітнього сина ОСОБА_1, який продовжує навчатися на денному відділенні Полтавського політехнічного коледжу Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут, термін закінчення навчання 30.06.2019 року. Крім цього відповідач надав суду докази того, що у нього від другого шлюбу є малолітня дитина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, на яку сплачує аліменти, а тому враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704 грн.80 коп.

Керуючись ст.ст. 199-200 Сімейного кодексу України, ст.ст.12,13, 81, 141, 189-200, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на його утримання у звязку з продовженням навчання, в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання починаючи з дня набрання рішення чинності і до закінчення навчання 30.06.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору на користь: Рахунок: 6001, одержувач : ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106, код за , банк одержувача Казначейство України ( ЕАП), код банку отримувача( МФО) : 899998, код класифікації доходів бюджету : 22030106.

Судовий збір ( Державна судова адміністрація України, 50)

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Суддя -