АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року

м.Харків

справа № 636/792/18

провадження № 22-ц/790/4654/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого : Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

за участю: секретаря - Семикрас О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» в особі директора ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 червня 2018 року, ухвалене суддею - Ковригіним О.С., в залі суду в м.Харкові,-

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» (далі СТОВ «Маяк») в особі директора ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий № :01:000:0263, площею 3,6792 га, розташована на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Дану земельну ділянку позивач успадкував в 2006 році після смерті свого батька ОСОБА_3

Згідно до договору оренди земельної ділянки б/н, без дати укладення, укладеного між позивачем та СТОВ «Маяк» в особі ОСОБА_2, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав (далі ДРРП) 26 лютого 2014 року за № 4815508, свою земельну ділянку позивач передав відповідачеві в оренду строком на 10 років з щорічною виплатою орендної плати в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі.

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з письмовою вимогою про збільшення розміру орендної плати з 3% на 11%, шляхом оформлення додаткової угоди про внесення змін в пункт 8 спірного договору оренди земельної ділянки б/н, на яку отримав відповідь у вигляді листа за № 135 від 29 листопада 2017 року, про відмову позивачеві у збільшенні розміру орендної плати за спірним договором.

Позивач зазначив, що його не влаштовує розмір орендної плати у 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначений спірним договором оренди.

Також вказував, що відповідачем не розроблений та не наданий позивачеві проект землеустрою щодо еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь.

З огляду на викладене, позивач просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 19 лютого 2014 року, укладений між ним та СТОВ «Маяк» в особі ОСОБА_2, зареєстрований в ДРРП 26 лютого 2014 року за № 4815508 в відношенні земельної ділянки, площею 3,6792 гектарів, кадастровий № :01:000:0263, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області.

Директором СТОВ «Маяк» - ОСОБА_2 надано до суду відзив, у якому вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є незаконними, необґрунтованими та безпідставними. Зазначав, що спірний договір є укладеним та зареєстрованим у ДРРП належним чином. Також вказував, що орендна плата була узгоджена між сторонами спірним договором та сплачується позивачеві у строки, визначені цим договором. Порушень умов договору та вимог чинного земельного законодавства щодо розроблення та надання проекту сівозмін позивачеві відповідачем не допущено.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 21 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до СТОВ «Маяк» в особі директора ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на ті обставини, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі. Вказує, що на час підпису договору оренди землі він підписував акт приймання передачі земельної ділянки без конкретизації дати. Проте, факту передачі земельної ділянки на місцевості не відбулося, оскільки він і досі не має відомостей від відповідача про місцезнаходження земельної ділянки та її стан. СТОВ «Маяк» не виконав вимоги щодо укладення договору оренди, передачі землі актом в оренду, державної реєстрації договору землі, індексації орендної плати кожного року, а також не вносить в землю органічних добрив, виснажують землю, не проводить сівообороту і таке положення може привести до того, що земля втратить плодородність.

Судом першої інстанції зазначеним доводам належної оцінки не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу директор СТОВ «Маяк» зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно зясованих обставин. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено істотності порушення умов спірного договору відповідачем в частині орендної плати. Доказів щодо розірвання спірного договору через ненадання еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, що може призвести до погіршення екологічного стану належної йому спірної земельної ділянки, позивач не надав.

Відмова позивача про внесення змін до договору оренди в частині орендної плати не є правовою підставою для розірвання договору.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають доказам, що містяться в матеріалах справи, та ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам цивільно процесуального закону.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 травня 2006 року, виданого нотаріусом Чугуївської Державної нотаріальної контори Харківської області, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий № :01:000:0263, площею 3,6792 гектарів, розташована на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 травня 2006 року (а.с. 14 - 15).

Згідно до договору оренди земельної ділянки б/н, та дати, укладеного між позивачем та СТОВ «Маяк» в особі ОСОБА_2, зареєстрованого в ДРРП 26 лютого 2014 року за № 4815508, позивач передав відповідачеві в оренду земельну ділянку строком на 10 років з щорічною виплатою орендної плати в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі, що визначено пунктом 8 спірного договору (а.с. 10 - 11).

Отже, сторонами укладено правочин, за яким ОСОБА_1 передав у платне користування СТОВ «Маяк» в особі ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності земельну ділянку, на умовах, визначених сторонами згідно до договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 21 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному, на час укладення договору оренди, законодавству.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з пунктами 3, 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, встановлених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України (далі ЗК України) та іншими законами України.

Із матеріалів справи вбачається, що оплата орендної плати за спірним договором здійснювалася у повному обсязі, що підтверджується розрахунком орендної плати за оренду земельної ділянки, кадастровий номер :01:000:0263 за 2017 рік, від 29 березня 2018 року № 97, листом управління Держгеокадастру у Чугуївському районі Харківської області від 14 лютого 2017 року № 27-20.07-0.1-560/2-17, а також довідкою СТОВ «Маяк» від 29 березня 2018 року № 123, особистою карткою пайщика, прибутковим касовим ордером № 130 від 08 вересня 2017 року, видатковим касовим ордером від 08 вересня 2017 року, витягом з «Відомість на виплату грошей за вересень 2017 року, орендна плата за земельний пай від 08 вересня 2017року», прибутковим касовим ордером № 151 від 10 жовтня 2017 року, видатковим касовим ордером від 10 жовтня 2017 року, витягом з «Відомість на виплату грошей за жовтень 2017 року, орендна плата за земельний пай від 10 жовтня 2017року» (а.с. 48-64).

За 2017 рік відповідач сплатив ОСОБА_1 орендну плату у розмірі 6575,15 грн. (а.с. 50).

При розгляді справи позивач не спростував зазначений розрахунок. Розрахунку орендної плати, яка на його думку підлягає сплаті йому, не надав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що факту систематичної несплати СТОВ «Маяк» орендної плати ОСОБА_1, не встановлено.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», у редакції Указу від 19 серпня 2008 року № 725/2008, зазначено, що забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово економічного стану орендаря.

В листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до СТОВ «Маяк» з письмовою вимогою про збільшення розміру орендної плати з 3% на 11%, шляхом оформлення додаткової угоди про внесення змін в п.8 спірного договору оренди земельної ділянки (а.с. 20).

Проте, СТОВ «Маяк» відмовив у збільшенні розміру орендної плати за спірним договором шляхом внесення змін до договору оренди землі (а.с. 21).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідно до умов договору, вимог вищенаведених норм закону, відмова орендодавця у внесенні змін до умов договору, не є правовою підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Проте, в установленому законом порядку позивач не позбавлений можливості предявляти позовні вимоги про внесення змін до цього договору в частині орендної плати.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно розірвання спірного договору оренди земельної ділянки через ненадання еколого економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, що може призвести до погіршення екологічного стану належної ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, то колегія суддів також вважає їх необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Згідно зі статтею 141 Земельного Кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.

Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил.

Частиною 4 статті 22 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів» від 04 червня 2009 року, доповнене Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів» зазначено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель.

Відповідно до пункту 18 Перехідних положень Земельного Кодексу України вимоги частини 4 статті 22 цього Кодексу поширювалися лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів.

Площа спірної земельної ділянки складає 3,6792 га (а.с. 14).

Із довідки СТОВ «Маяк» вбачається, що порядок сівозмін ними не порушувався, згідно прийнятої технології вирощування культур на вказаному полі було внесено мінеральні добрива (а.с. 65).

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, що може призвести до погіршення екологічного стану та родючості земельної ділянки.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1, були предметом розгляду суду першої інстанції та зазначеним доводам дана належна оцінка, висновків суду вони не спростовують.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правові підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Проте, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися повторно до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки при наявності обставин, які передбачені законом або договором.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 367, ст. 368, ч.1 ст. 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2018 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_4