АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2018 року

м. Рівне

Справа № 562/2451/17

Провадження № 22-ц/787/1452/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів:

головуючий суддя Боймиструк С.В., судді: Шимків С.С., Хилевич С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на час навчання в сумі 4000 грн. щомісячно.

В обґрунтування позову покликається на те, що мають з відповідачем трьох спільних дітей: ОСОБА_3, 14.09.1996р.н., ОСОБА_4, 07.02.2001р.н. та ОСОБА_5, 14.01.2009р.н. З відповідача стягуються аліменти на двох неповнолітніх дітей. Дочка ОСОБА_6 навчається у Варшавському Державному Університеті ОСОБА_7 на платній формі навчання, ніде не працює, будь-яких доходів немає, проживає в орендованому житлі, що потребує значних витрат в зв'язку з чим потребує коштів на її утримання.

Зазначає про те, що її матеріальний стан є скрутним, оскільки вона ніде не працює та має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Натомість відповідач є приватним підприємцем, здійснює підприємницьку діяльність в м. Рівне та має дохід, тому має можливість сплачувати аліменти на час навчання дочки.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 червня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 06 липня 2017 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає його незаконним, необґрунтованим, таким що ухвалене з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначає про те, що дочка ОСОБА_3 начебто навчається на денній формі навчання, тобто понад 6 місяців у рік є офіційно зайнятою особою, так як задіяна в освітньому процесі, отож проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, а тому право на звернення до суду із даним позовом про стягнення аліментів мати ОСОБА_2, яка проживає в м. Здолбунів, зовсім відмінному від місця проживання повнолітньої доньки не має, так як донька, яка продовжує навчання з нею не може проживати фізично.

Вважає висновок суду першої інстанції про його спроможність сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1000 грн. на місяць не є обґрунтованим належними і допустимими доказами. Судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що він сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, а також те, що він ніде не працює та отримує мінливий і не регулярний дохід.

Вважає, що навчання доньки у навчальному закладі завершилось ще під час розгляду справи в суді, а позивач просить стягнути кошти за навчання на майбутнє, що в даному випадку не є доцільним, оскільки немає гарантій того, що ОСОБА_3 не покине навчання та буде зарахована на другий курс.

Також звертає увагу суду на те. що аліменти в даному випадку розглядаються як цільова допомога на здобуття освіти, а тому на час канікул, а також, у разі якщо студент бере академічну відпустку, або відраховується з навчального закладу, їх виплата припиняється. Однак у резолютивній частині оскаржуваного рішення зазначено про щомісячне стягнення аліментів, що суперечить нормам матеріального права та наділяє державну виконавчу службу повноваженнями примусового стягувати аліменти кожного місяця.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дитини.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки її доводи є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства, враховуючи всі фактичні обставини справи, правильно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права.

Зазначає про те, що є безпідставними покликання ОСОБА_1 про те, що в звязку з навчанням не на денній формі, місце проживання дочки є відмінним від її (позивачки) місця проживання.

Також, вважає безпідставними твердження апелянта про те, що йому невідомо де навчається ОСОБА_3, період її навчання. Ці обставини стверджені сукупністю доказів зібраних в судовому засіданні в суді першої інстанції де було встановлено, що дочка навчається на другому курсі Варшавського державного університету. Ця обставина підтверджується відповідною довідкою виданою Варшавським університетом.

Крім того, зазначає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має можливості надавати допомогу на утримання повнолітньої дочки, оскільки він працює приватним підприємцем. Приблизний прибуток відповідача в місяць становить 300 000 грн.

На підставі викладеного просила, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції було враховано матеріальний стан відповідача, сплату ним аліментів на інших дітей та інші суттєві обставини справи, зокрема і зміну сімейного стану доньки ОСОБА_3 - її одруження.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_3 згідно свідоцтва про народження серія І-ГЮ № 083388 від 05.08.2008 року, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Довідкою №WNPiSM-SS-110/385980/286/2016/2017, виданою Варшавським університетом підтверджується факт навчання ОСОБА_3 на першому курсі факультету політичних наук та міжнародних відносин денної платної форми навчання, термін етапу навчання перший курс з 01.10.2016 року по 30.09.2017 року. ОСОБА_3 навчається у даному закладі на денній формі навчання, освітньо-кваліфікаційний рівень «бакалавр» з терміном навчання 3 роки. Дата початку навчання : 01.10.2016р. Календарний план закінчення навчання 30.09.2019 (а.с.29-30).

Згідно зі студентського квитка, виданого 01.10.2016 Варшавським університетом та залікової книжки № 385980 - ОСОБА_3 є студентом вказаного навчального закладу та набула право на пільги у ОСОБА_7 (а.с.28).

Згідно договору тимчасового найму житла у гуртожитку ОСОБА_3 є наймачем кімнати №28 у гуртожитку за адресою Республіка Польща м. Варшава вул. Флоріанська 2А. Договір укладений 04 січня 2017року (а.с.25-27).

Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що повнолітня дочка відповідача, яка навчається у вищому навчальному закладі, проживає у гуртожитку на час навчання, потребує матеріальної допомоги для належного забезпечення її навчання та побуту, а тому стягнення аліментів з батька на її утримання аліментів є необхідним, оскільки обов'язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

Крім того, відповідач являється приватним підприємцем, фізично здоровий, а належних доказів щодо відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу доньці він не надав.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають до стягнення на корить позивача, у твердій грошовій - 1000 грн., судом першої інстанції враховано матеріальне становище доньки та батька, наявність у нього на утриманні неповнолітніх дітей, а також наявність нерухомого майна.

Відповідачем не спростовано тієї обставини, що їх спільна з позивачем донька до проживання у гуртожитку проживала разом із матір'ю та перебувала на її утриманні, а проживання у гуртожитку на час навчання носить тимчасовий характер, а тому посилання відповідача на положення частини третьої статті 199 СК України, якими визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають той із батьків, з яким проживає дитина, є безпідставним.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.С. Шимків

ОСОБА_8