ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року

м.Суми

Справа №583/2611/18

Номер провадження 22-ц/788/1755/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

представника приватного виконавця виконавчого округу Сумської області ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 серпня 2018 року в складі судді Сидоренко Р.В., постановленої у м. Охтирка, повний текст якої складений 22 серпня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» ОСОБА_1 України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції ОСОБА_1 України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

09 липня 2018 року ОСОБА_5 звернулась зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Сумської області ОСОБА_1, в якій просила поновити строк звернення до суду зі скаргою, визнати неправомірними дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та арешту майна боржника, а також визнати незаконними та скасувати постанови приватного виконавця від 25 червня 2018 року про відкриття виконавчого провадження та від 25 червня 2018 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 56667117.

Вимоги скарги заявниця обґрунтувала тим, що на підставі заочного рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 жовтня 2010 року з неї, як з солідарного боржника, була стягнута заборгованість по кредитному договору у сумі 461253,47 грн, 11360,91 доларів США у вигляді процентів за користування кредитом та 21670,61 грн пені. Одночасно, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на належні боржниці будинок та земельну ділянку площею 0,0871 га за адресою: м. Охтирка, пров. Клари Цеткін, 6.

У 2010 році за заявою стягувача Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище заочного рішення, проте, з 2013 року заявниці невідомі наслідки виконання судового рішення, тому, на її думку, постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника від 25 червня 2018 року прийняті приватним виконавцем поза межами строків предявлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 серпня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_5 на дії приватного виконавця відмовлено.

З вказаною ухвалою суду ОСОБА_5 не погодилась і оскаржила її в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, заявниця просить її скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_5 зазначає, що суд безпідставно проігнорував її заяву про зупинення провадження у даній справі до розгляду іншої цивільної справи за її заявою про визнання виконавчого листа № 2-17/10 таким, що не підлягає виконанню. Крім того, вона вказує на те, що існують інші виконавчі провадження, строк предявлення виконавчого листа по яким також пропущений, тому нею були подані відповідні скарги на дії державних виконавців у інших цивільних справах. Також заявниця вважає, що в подібній до даної ситуації вже висловився Верховний Суд у постанові № 61-897св17 від 18 квітня 2018 року, вказавши, що на момент предявлення дубліката виконавчого листа до виконання та відкриття виконавчого провадження закінчився строк для предявлення виконавчого документа до виконання. При цьому, ОСОБА_5 вказала, що після повернення виконавчого листа № 2-17/10 без виконання відповідно до постанови державного виконавця від 18 серпня 2014 року строк для його повторного предявлення сплив 17 серпня 2015 року, однак, стягувач повторно предявив виконавчий лист до виконання 30 вересня 2016 року, тобто, з пропуском строку для предявлення. Отже, на її думку, виконавчі провадження № 52427572, № 52431324 та № 52432448 відкриті незаконно, з пропуском річного строку предявлення їх до виконання.

17 жовтня 2018 року від представника приватного виконавця виконавчого округу Сумської області ОСОБА_1 ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просила оскаржувану ухвалу залишити без змін, а скаргу ОСОБА_4 без задоволення. При цьому, вона зазначила, що дії приватного виконавця ОСОБА_1 стосовно відкриття виконавчого провадження і арешту майна боржника відповідають вимогам ОСОБА_1 України «Про виконавче провадження» № 1404-VIIІ від 02 червня 2016 року. Трирічний строк предявлення виконавчого листа до виконання стягувачем не пропущений, оскільки 06 жовтня 2017 року виконавчий лист № 2-17/10 був повернутий стягувачу без виконання, тобто, строк предявлення до виконання перервався і його перебіг почався спочатку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника субєкта оскарження ОСОБА_1 ОСОБА_6 про залишення ухвали суду без змін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 жовтня 2010 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Розірвано кредитний договір № 369/ФКВ-07 від 26 червня 2007 року достроково.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в національній валюті згідно курсу НБУ в сумі 461253,47 грн, по відсотках за користування кредитом - 11360,91 доларів США, прогноз нарахованих відсотків за користування кредитом (за період з 01 травня 2010 року по 28 травня 2010 року), 21670,61 грн пені за порушення строків платежу.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок, розташований за адресою: Сумська область, м. Охтирка, пров. Клари Цеткін, 6, який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору міни; земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0871 га, що знаходиться за адресою Сумська область, м. Охтирка, пров. Клари Цеткін, 6, яка належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі рішення Охтирської міської ради від 07 жовтня 2004 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 судові витрати на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в розмірі по 865 грн з кожного.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: ОСОБА_4, Національний банк України, про визнання недійсним кредитного договору та додаткового договору до нього внаслідок невідповідності їх чинному законодавству, відмовлено.

17 листопада 2010 року був виданий виконавчий лист № 2-17/10 з примусового виконання вказаного вище рішення суду відносно ОСОБА_4 Строк предявлення виконавчого документа до виконання у виконавчому листу вказано по 17 листопада 2013 року (а.с. 31).

26 листопада 2010 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 23118735 з примусового виконання виконавчого листа № 2-17/10 щодо стягнення з ОСОБА_4 461253,47 грн заборгованості за кредитним договором. 18 серпня 2014 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого листа стягувачу згідно п. 2 ст. 47 ОСОБА_1 України «Про виконавче провадження».

26 листопада 2010 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 23118584 з примусового виконання виконавчого листа № 2-17/10 щодо стягнення з ОСОБА_4 865 грн судового збору. 18 серпня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу згідно п. 2 ст. 47 ОСОБА_1 України «Про виконавче провадження».

28 липня 2011 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 28863041 з примусового виконання виконавчого листа № 2-17/10 щодо стягнення з ОСОБА_4 461253,47 грн заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 18 серпня 2014 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого листа стягувачу згідно п. 9 ст. 47 ОСОБА_1 України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з листа Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 17 серпня 2018 року № 23777, всі зазначені вище виконавчі провадження, а саме: № 23118735, № 23118584 та № 28863041 були знищені 26 лютого 2018 року у звязку із закінченням трирічного строку їх зберігання (а.с. 139-142).

У вказаному листі державної виконавчої служби також зазначено, що 30 вересня 2016 року стягувачем Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» були повторно подані на примусове виконання виконавчий лист № 2-17/10 від 28 червня 2011 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки(виконавче провадження № 52431324), а також виконавчий лист № 2-17/10 від 17 листопада 2010 року щодо стягнення з ОСОБА_4 482924,08 грн заборгованості за кредитним договором та 11360,91 доларів США у вигляді процентів за користування кредитом (виконавче провадження № 52427572).

06 жовтня 2017 року виконавчий лист № 2-17/10 від 17 листопада 2010 року був знову повернутий стягувачу згідно п. 2 ст. 37 ОСОБА_1 України «Про виконавче провадження» і при цьому було розяснено його право повторно предявити цей документ на примусове виконання у строк до 06 жовтня 2020 року.

08 грудня 2017 року виконавчий лист № 2-17/10 від 28 червня 2011 року був також повернутий стягувачу згідно п. 9 ст. 37 ОСОБА_1 України «Про виконавче провадження», в якому було розяснено право стягувача повторно предявити його на примусове виконання у строк до 08 грудня 2020 року.

Зазначені вище обставини, які викладені у листі Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 17 серпня 2018 року № 23777 стосовно руху виконавчих проваджень з примусового виконання заочного рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 жовтня 2010 року відносно ОСОБА_4 також підтверджуються відмітками про виконання цього рішення у виконавчому листі № 2-17/10 (а.с. 31) та витягом з Автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с. 101).

Скориставшись правом повторного звернення щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-17/10 від 17 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 461253,47 грн кредитної заборгованості, 11360,91 доларів США у якості боргу по відсоткам за користування кредитом та 21670,61 грн пені за порушення строків виконання зобовязань, стягувач 25 червня 2017 року звернувся до приватного виконавця ОСОБА_1 із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 30), яке постановою від 25 червня 2018 року було відкрито та зареєстровано за № 56667117 (а.с. 32-33).

Того ж дня, тобто, 25 червня 2018 року, приватним виконавцем ОСОБА_1 була винесена постанова про арешт майна боржниці ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця (а.с. 34-35).

Не погодившись з постановами приватного виконавця ОСОБА_1 від 25 червня 2018 року про відкриття виконавчого провадження № 56667117 та про арешт майна боржника, ОСОБА_4 оскаржила їх в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Зокрема, заявниця послалась на те, що стягувачем було пропущено строк для предявлення виконавчого листа на примусове виконання.

Вирішуючи вимоги скарги ОСОБА_4, суд першої інстанції вказав, що у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-17/10 перебіг строків предявлення виконавчого документа до виконання переривався, оскільки в процесі виконання виконавчий документ повертався стягувачу без виконання, а перебіг строку починався спочатку, що передбачено ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 12 ОСОБА_1 України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. Отже, ураховуючи, що останній раз виконавчий документ було повернуто стягувачу 06 жовтня 2017 року, тому заява стягувача про відкриття виконавчого провадження від 25 червня 2018 року подана ним у межах встановленого законом трирічний строку предявлення виконавчого листа № 2-17/10 до виконання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як зазначалось вище, виконавчий лист № 2-17/10, виданий Охтирським міськрайонним судом Сумської області 17 листопада 2010 року з приводу примусового стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 461253,47 грн кредитної заборгованості, 11360,91 доларів США боргу по відсоткам за користування кредитом та 21670,61 грн пені за порушення строків, 06 жовтня 2017 року державним виконавцем був повернутий стягувачу, тобто, Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк».

Зазначена постанова державного виконавця від 06 жовтня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у встановленому законом порядку не оскаржувалась і є чинною.

Як вірно встановив суд першої інстанції, на спірні правовідносини розповсюджуються вимоги ОСОБА_1 України «Про виконавче провадження» у редакції від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, оскільки, як зазначено в п.п. 5, 7 Прикінцевих та перехідних положень цього ОСОБА_1, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим законом, предявляються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього ОСОБА_1.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 12 ОСОБА_1 України «Про виконавче провадження» у редакції від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Частиною 5 ст. 12 вказаного ОСОБА_1 передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк предявлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у звязку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Таким чином, на думку колегії суддів, перебіг встановленого Законом трирічного строку предявлення виконавчого листа № 2-17/10 від 17 листопада 2010 року до виконання у звязку з поверненням виконавчого документа стягувачу без виконання почався заново з 07 жовтня 2017 року і станом на 25 червня 2018 року, тобто, на день повторного подання стягувачем виконавчого листа на виконання, не сплив.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що після того, як постановою державного виконавця від 18 серпня 2014 року виконавчий лист № 2-17/10 був повернутий без виконання, однак стягувач повторно предявив виконавчий документ до виконання лише 30 вересня 2016 року, тобто, з пропуском встановленого Законом України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяв до 05 жовтня 2016 року) річного строку для його предявлення до виконання, спростовуються відмітками у виконавчому листі про повернення виконавчого документа стягувачу, які свідчать про переривання річного строку предявлення до виконання, а саме: 06 березня 2015 року постановою державного виконавця виконавчий лист було повернуто стягувачу згідно п. 2 ст. 47 ОСОБА_1 України «Про виконавче провадження»; 10 серпня 2016 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 ОСОБА_1 України «Про виконавче провадження» (а.с. 31).

Доводи ОСОБА_4 в апеляційній скарзі стосовно пропуску строку предявлення виконавчих листів до виконання в інших виконавчих провадженнях за № 52427572, № 52431324 та № 52432448 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки заявницею оскаржено постанови приватного виконавця у виконавчому провадженні № 56667117, тому апеляційний суд позбавлений права давати оцінку виконавчим документам у інших виконавчих провадженнях, які не були предметом розгляду судом першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що стягувач не пропустив трирічний строк предявлення виконавчого листа № 2-17/10 від 17 листопада 2010 року до виконання, а тому постанови приватного виконавця ОСОБА_1 від 25 червня 2018 року про відкриття виконавчого провадження № 56667117 та про арешт майна боржника винесені ним відповідно до вимог вказаних вище норм ОСОБА_1 України «Про виконавче провадження» у редакції від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Посилання ОСОБА_4 на висновки Верховного Суду, які викладені в постанові від 18 квітня 2018 року у цивільній справі № 583/1840/15-ц, які, на думку заявниці, суд касаційної інстанції зробив відносно подібних, як і у даній справі, обставин, є помилковими. Так, у переглянутій Верховним Судом справі була надана оцінка наявності правових підстав для видачі стягувачу дубліката виконавчого листа за відсутності обставини переривання перебігу річного строку предявлення виконавчого листа до виконання, що не збігається з тими обставинами, які встановлені у даній справі.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не зупинив провадження у даній справі до вирішення іншої, з приводу чого заявлялось клопотання, то до нього колегія суддів відноситься критично, так як заявниця не довела обставин щодо обєктивної неможливості розглянути дану справу.

Отже, на думку колегії суддів, дії державного виконавця при винесенні постанов про відкриття виконавчого провадження № 56667117 та про арешт майна боржника ОСОБА_4 з точки зору їх вчинення в межах строку предявлення виконавчого листа до виконання відповідають вимогам закону, є правомірними та такими, що здійснені у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом та відповідно до положень ОСОБА_1 України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

За таких обставин, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 і вважає, що судове рішення щодо цього є правильним.

Судом з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 серпня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий (підпис) ОСОБА_8 (суддя-доповідач)

Судді: (підпис) ОСОБА_9

(підпис) ОСОБА_10