Справа № 203/3433/18
Провадження № 2-з/0203/83/2018
УХВАЛА

04 жовтня 2018 року суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Католікян М.О., розглянувши заяву Першого заступника прокурора Дніпропетровської області Соскова Романа Миколайовича в інтересах Держави в особі Дніпровської міської ради про забезпечення позову до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, ОСОБА_3, про витребування майна,

у с т а н о в и в:

04 жовтня 2018 року Перший заступник прокурора Дніпропетровської області Сосков Р.М. звернувся до суду в інтересах Держави в особі Дніпровської міської ради з позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, ОСОБА_3, про витребування майна

Разом із позовом подано заяву про забезпечення зазначеного позову, в якій заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом позову, а саме: житлове приміщення № 203а (реєстраційний номер 101), житлове приміщення № 203б (реєстраційний номер 101), житлове приміщення № 203в (реєстраційний номер 101) розташовані за адресою: просп. Олександра Поля, буд. 59 у м. Дніпро та заборони відповідачу та будь-яким іншим особам, у тому числі субєктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, поділу обєкту, тощо, вчиняти будь-які дії, що повязані з державною реєстрацією речових прав на зазначене спірне нерухоме майно. Заяву обґрунтовано тим, що в ході здійснення представницьких повноважень прокуратурою Дніпропетровської області встановлено що зазначене приміщення належить до комунальної власності територіальної громади міста, та виявлено факт безпідставного набуття фізичними особами права власності на обєкт зазначеного нерухомого майна. Таким чином, на даний момент власником спірного нерухомого майна є відповідач і позивач має підстави побоюватись, що відповідачем може бути здійснено відчуження майна на користь третіх осіб, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку про те, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні цього клопотання суд виходить з того, що вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Це положення також закріплено у статтях 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, які згідно з ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як розяснено в п. 1, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Так, позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову

Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо власності згаданих приміщень, на даний час відповідач значиться в єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно як єдиний власник спірного майна, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Фактично, з можливим відчуженням спірного майна, позивач повністю позбавляється можливості відновити свої права, втрачається як такий правовий сенс звернення до суду, порушується гарантований Конституцією України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року принцип ефективного захисту прав громадян.

Суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними із заявленими позовними вимогами та мають бути задоволені, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист оспорюваних прав позивача, за захистом яких і звернувся до суду.

Відповідно до ст. 154 ЦПК України, підстави для зустрічного забезпечення позову відсутні.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 154, 157, 258 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме:

-житлове приміщення № 203а (реєстраційний номер 101);

-житлове приміщення № 203б (реєстраційний номер 101):

-житлове приміщення № 203в (реєстраційний номер 101)

розташовані за адресою: просп. Олександра Поля, буд. 59 у м. Дніпро, що належать ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, 51200, Дніпропетровська область, місто Новомосковськ, вулиця Горького, 4/17).

Заборонити ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі субєктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, поділу обєкту, тощо, вчиняти будь-які дії, що повязані з державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно:

-житлове приміщення № 203а (реєстраційний номер 101);

-житлове приміщення № 203б (реєстраційний номер 101):

-житлове приміщення № 203в (реєстраційний номер 101)

розташовані за адресою: просп. Олександра Поля, буд. 59 у м. Дніпро.

Направити копію ухвали сторонам у справі та до відповідного відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала підлягає пред'явленню до виконання протягом трьох років від дня її постановлення.

Ухвала набрала законної сили:

Суддя М.О. Католікян