Справа 489/3072/17
Провадження 22ц-4812/62/18 Головуючий по 1 інстанції Тихонова Н.С.
Доповідач апеляційного суду Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2018р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючий суддя - Колосовський С.Ю.,

судді: Локтіонова О.В., Лівінський І.В.,

секретар судового засідання Цуркан І.І.,

за участі: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2018р.

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_2 предявив позов до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач зазначав, що 23 вересня 2016 року на вул. Озерній в м. Миколаєві з вини водія автомобіля марки ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний йому автомобіль марки Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2, про що було складено повідомлення про ДТП (євро протокол).

Вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля позивача, пов'язаних з пригодою, склала 6280 грн, а розмір страхового відшкодування виплаченого ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «УТСК»), склав 2500 грн.

Посилаючись на те, що розмір страхової виплати не покрив шкоду, заподіяну з вини ОСОБА_4, позивач просив стягнути з відповідача різницю у розмірі 3780 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1 000 грн. та судовий збір у розмірі 640 грн.

Відповідач позов не визнав. У відзиві на позов посилався на те, що він визнає, що дорожньо-транспортна пригода сталась із його вини, у звязку з чим був складений Європротокол, який став підставою для відшкодування потерпілому завданих збитків страховою компанією ПрАТ «УТСК», з якою відповідачем був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Проте, 10 березня 2017 року було укладено узгодження розміру страхового відшкодування, відповідно до умов якого розмір страхового відшкодування за шкоду, отриману внаслідок ДТП, визначено позивачу у розмірі 2 500 грн., що є остаточним.

Крім того, ОСОБА_4 наголошував, що згідно акту виконаних робіт, долученого до матеріалів справи, вони виконані у червні 2017 року, що підтверджено позначкою «сплачено 01 червня 2017 року», проте ДТП сталась в вересні 2016 року, виплата страхової компанії - в березні 2017 року, тобто пройшов значний час, за який могла статися ще не одна дорожньо-транспортна пригода.

Також, відсутній детальний перелік пошкоджень, який зазнав автомобіль позивача внаслідок ДТП, а щодо стягнення коштів на правничу допомогу в розмірі 1000 грн., то позивачем не долучено до матеріалів справи детальний опис виконаних робіт та відсутні докази, що особа, яка надала правничу допомогу, є адвокатом. Посилаючись на викладене, відповідач просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2

У відповіді на відзив позивач зазначав, що страхова компанія не виплатила франшизу та застосувала при оцінці знос на замінюючи деталі в розмірі 1000 грн., акт виконаних робіт є належним доказом, і роботи дійсно були виконані у червні 2017 року, оскільки транспортний засіб тривалий час стояв на СТО, так як він не мав достатньо коштів для ремонту. При цьому огляд автомобіля відбувався за участю відповідача на СТО та працівниками СТО була надана калькуляція вартості ремонту.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 різницю між реальним розміром заподіяної шкоди і страховою виплатою у сумі 2780 грн., 1000 грн. франшизи, витрати на правову допомогу у сумі 3200 грн., судові витрати у розмірі 640 грн. та 960 грн. в обох судових інстанціях.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4, посилаючись на безпідставність її доводів і законність рішення суду першої інстанції, а також на відсутність підстав для стягнення з нього франшизи у розмірі 1000 грн., яка не була предметом позову ОСОБА_2, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 23 вересня 2016 року на вул. Озерній в м. Миколаєві з вини відповідача ОСОБА_4, який керував транспортним засобом марки ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки Volkswagen Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2. За цією подією було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 23 вересня 2016 року (європротокол), за змістом якого ОСОБА_4 визнав себе винним, що стало підставою для відшкодування позивачу завданих збитків страховою компанією ПрАТ «УТСК» у розмірі 2 500 грн., з якою відповідачем був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В цьому ж повідомлені були зазначені видимі пошкодження автомобіля позивача, а саме ліве крило і лівий поворотник.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4 була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» відповідно до полісу № АК/0582536 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09 серпня 2016 року, строком дії з 10 серпня 2016 року по 09 серпня 2017 року. Згідно з полісом ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 грн; франшиза - 1000 грн.

З акту огляду колісного транспортного засобу від 26 вересня 2016 року (а.с. 54-55), який підписаний позивачем та страховим комісаром Богомоловим В.Є. слідує, що в результаті ДТП пошкоджено та потребує заміни переднє ліве крило (розрив металу), вказівник поворотів передніх лівих розбитий і відсутній відповідно.

Зі змісту узгодження розміру страхового відшкодування від 10 березня 2017 року між страховиком та ОСОБА_2 слідує, що з метою врегулювання відшкодування шкоди сторони дійшли згоди, що розмір страхового відшкодування страховика потерпілому за шкоду при ДТП становить 2 500 грн., що є остаточним та подальшому перегляду сторонами не підлягає, як на користь потерпілого, так і іншої особи, яка має право на отримання відшкодування. Рішення по страховому відшкодуванню за шкоду при ДТП в розмірі цього Узгодження підтверджувало задоволення всіх наявних фінансових, матеріальних та іншого розміру претензій потерпілого до страховика (а.с.8).

Актом виконаних робіт підтверджено виконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 у червні 2017 року ремонту автомобілю Volkswagen Transporter, державний номер НОМЕР_2 на суму 6280 грн. (а.с.7).

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов'язок відшкодувати заподіяну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладено на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частини 2 статті 1187 ЦК). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК).

Одним із способів відшкодування шкоди є відшкодування збитків (ч.2 ст.16 ЦК).

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 1192 ЦК також передбачено право потерпілого на відшкодування збитків, розмір яких визначається вартістю виконаних робіт, необхідних для відновлення речі, в повному обсязі.

За правилами ст.1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п.12.1 ст.12, п.22.1 ст. 22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або названим Законом у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічну правову позиції викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року за наслідками розгляду цивільної справи № 755/18006/15-ц.

За таких обставин висновок суду про недоведеність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є вірним.

Наданий до суду єдиний доказ вартості відновлювального ремонту на 6280 грн. не лише не спростовує висновку суду, а навпаки підтверджує факт того, що ліміт відповідальності страховика не перевищено, а тому відсутні підстави для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності.

Що ж стосується франшизи, то виходячи зі змісту та ціни позову, вимог про її відшкодування відповідачем у суді першої інстанції не заявлялось (ч.1 ст.13 ЦПК «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу»), а в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.6 ст.367 ЦПК).

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 липня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2018р.

Головуючий: Судді: