Єдиний унікальний номер 741/1681/17
Провадження № 2/741/139/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 24 вересня 2018 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, вселення та зобовязання не чинити перешкоди,

встановив:

22 листопада 2017 року позивачі звернулися до суду із цим позовом.

У справі було відкрито провадження, проведено підготовче засідання та призначено її судовий розгляд по суті.

24 вересня 2018 року позивачі подали до суду заяву, суть якої зводиться до того, що вони (позивачі) відмовляються від позову.

У судове засідання учасники справи не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому суд проводить судове засідання у їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд проводить судове засідання без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України встановлено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відмова від позову не суперечить закону і не порушує прав та охоронюваних законом інтересів сторін, а тому є підстави для прийняття відмови позивачів від позову і закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

18 червня 2018 року до суду надійшла заява відповідача та його представника адвоката ОСОБА_4, в якій вони просили, зокрема, закрити провадження у справі та всі судові витрати, повязані з розглядом справи, а також всі понесені витрати відповідача ОСОБА_3 на правову допомогу адвоката ОСОБА_4 у розмірі 50 000 грн., повязану із участю у даній справі (консультації, складання процесуальних документів, транспортні витрати та витрати повязані із проживанням та інші), стягнути із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3

Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених відповідачем удових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу відповідачем та його представником надано: розрахунок витраченого часу адвокатом ОСОБА_4 по цивільній справі № 741/1681/17 від 17 червня 2018 року; угоду (договір) про надання правової допомоги з наданням всіх повноважень як представнику та захиснику від 11 червня 2015 року; додаткову угоду № 2 від 17 січня 2018 року до договору про надання правової допомоги; акт прийому-здачі виконаних робіт (надання адвокатських послуг) до додаткової угоди № 2 від 17 січня 2018 року; квитанцію до прибуткового касового ордера № 17 від 17 червня 2018 року.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і пунктів 1, 3 розділу І Положення про форму та зміст розрахункових документів, що затверджене наказом Мінфіну України № 13 від 21 січня 2016 року, на підтвердження факту надання послуг та отримання готівкових коштів у сфері послуг суб'єкт господарювання має видати споживачеві розрахунковий документ, форма і зміст якого відповідають цьому Положенню та залежать від виду суб'єкта господарювання. У п. 3 Положення зазначено, що у разі відсутності у документі хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, документ не прийматиметься як розрахунковий.

На порушення цих вимог в квитанції до прибуткового касового ордеру № 17 від 17 червня 2018 року адвокатом ОСОБА_4 не зазначено форму господарюючого суб'єкта, який отримав від відповідача кошти в сумі 50 000 грн. (фізична особа-підприємець, самозайнята особа тощо).

Статтями 13-15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально, у складі адвокатського бюро і у складі адвокатського об'єднання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 цього ж Закону адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Такий же припис мається у ч. 2 п. 65.1 ст. 65 Податкового кодексу України.

У судовому засіданні встановлено, що адвокатом ОСОБА_4 здійснюється індивідуальна адвокатська діяльність, а тому в силу п. 65.7 ст. 65 Податкового кодексу України і Порядку обліку платників податків і зборів, який затверджено наказом Міністерства фінансів України № 1588 від 9 грудня 2011 року (з наступними змінами), він як самозайнята особа має бути зареєстрований як платник податків у податковій інспекції та мати довідку про взяття на облік платника податків (форми № 4-ОПП). Тобто, адвокат ОСОБА_4 повинен отримати гонорар за надання правової допомоги ОСОБА_3 саме як самозайнята особа.

Відповідач та його представник не надали суду доказів того, що адвокат ОСОБА_4 зареєстрований як платник податків у податковій інспекції та має довідку про взяття на облік платника податків, а тому судом не встановлено, що адвокат ОСОБА_4 отримав гонорар за надання правової допомоги ОСОБА_3 як самозайнята особа, тобто як адвокат.

У силу ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення, в тому числі і в частині розподілу судових витрат, має ґрунтуватися на належних і допустимих доказах.

З урахуванням вищевикладеного, у суду відсутня можливість констатувати, що квитанція про сплату ОСОБА_3Г коштів в сумі 50 000 грн. ОСОБА_4 є допустимим доказом понесення відповідачем витрат на оплату правничої допомоги, наданої адвокатом ОСОБА_4

За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог про відшкодування відповідачу понесених ним витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити у звязку із відсутністю допустимих доказів їх понесення.

Керуючись ст.ст. 49, 255, 259-261 ЦПК України, суд,

постановив:

Прийняти відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від позову.

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, вселення та зобовязання не чинити перешкоди.

Відмовити ОСОБА_3 та його представнику адвокату ОСОБА_4 у задоволенні заяви про відшкодування відповідачу понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом пятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя О.В. Киреєв