Справа № 464/1505/18 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/2046/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника заявника ЛМКП «Львівтеплоенерго» ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова в складі судді Чорної С.З. від 04 червня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_3 про скасування судового наказу від 18.04.2018 по справі № 464/1505/18 за заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 04 червня 2018 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Судовий наказ Сихівського районного суду м.Львова від 18.04.2018 по справі № 464/1505/18 (пр.№ 2-н/464/303/18) про стягнення солідарно з ОСОБА_3, 28.03.1963р.н., ОСОБА_4, 28.09.1962р.н., що зареєстровані та проживають на ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (): 25622,36 гривень, з яких: 18889,84 грн. заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, 5403,38 грн. - інфляційні нарахування; 1152,94 грн. - 3% річних та 176,20 грн. судових витрат по сплаті судового збору скасовано. Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (МФО 325796, , юрид.адреса: м.Львів, вул.Д.Апостола, 1) в користь ОСОБА_3, 28.03.1963р.н., (ІПН НОМЕР_1, адреса реєстрації: м.Львів, вул.Сихівська, 10/82) понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про скасування судового наказу в розмірі 88 гривень 10 коп.

Вказану ухвалу оскаржило ЛМКП «Львівтеплоенерго» в частині стягнення судових витрат.

В своїй апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати в частині стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» понесених боржником судових витрат за подання заяви про скасування судового наказу та повернути ЛМКП «Львівтеплоенерго» судовий збір за подання апеляційної скарги. Вважають ухвалу необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням чинного законодавства в частині стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» судового збору. Зазначають, що стягуючи судовий збір за подання заяви про скасування судового наказу, суд обґрунтовує свою позицію застосуванням аналогії закону, оскільки законом не врегульовано такі відносини. Однак, судом не взято до уваги, що аналогію закону можна застосовувати виключно у раз подібності спірних неврегульованих правовідносин. Судом не звернуто увагу на відсутність схожості правовідносин, а також причини застосування аналогії закону до конкретного випадку.

В судове засідання боржники не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника стягувача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Із змісту ухвали від 4.06.2018 року в оскаржуваній частині вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на Розділ ІІ («Наказне провадження»), ОСОБА_2 8, Розділу І («Загальні положення»), ст.ст. 2, 10, 141 ЦПК України, ч.8 ст.6, Закону України «Про судовий збір», Розділ ІІ («Наказне провадження») ЦПК України та стягуючи з ЛМКП «Львівтеплоенерго» судові витрати, виходив з того, що нормами ЦПК України, що регулюють порядок розгляду справ в порядку наказного провадження, в тому числі порядок скасування судового наказу, не врегульовано питання щодо розподілу судового збору при розгляді заяви про скасування судового наказу, разом з тим ст.141 ЦПК України (ОСОБА_2 8, Розділ І «Загальні положення») врегульовано подібні за змістом відносини, та передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому суддя прийшов до переконання, що в даному випадку судовий збір, понесений боржником за подання заяви про скасування судового наказу у розмірі 88,10 грн. необхідно стягнути з стягувача ЛМКП «Львівтеплоенерго», застосувавши при цьому до спірних відносин ст.141 ЦПК України, яка регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), та врахувавши одну із основних засад цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки не відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи 11.05.2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з заявою про скасування судового наказу від 18.04.2018 року по справі № 464/1505/18 (пр.№ 2-н/464/303/18) про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»: 25622,36 гривень, з яких: 18889,84 грн. заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, 5403,38 грн. - інфляційні нарахування; 1152,94 грн. - 3% річних та 176,20 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

При цьому заявником було сплачено за подання такої заяви 88,10 грн. судового збору.

Чинне на даний час законодавство стосовно сплати судового збору за подання заяви про скасування судового наказу є суперечливим.

Так, відповідно до п. 1 ч.5 ст. 170 ЦПК України, до заяви про скасування судового наказу дода ється документ, що підтверджує сплату судового збору.

Також, згідно ч.2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Крім цього, відповідно до змісту п.п. 4-2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про скасування судового наказу ставка судового збору становить

0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на вказані норми закону дійсно заявнику за подання заяви про скасуванн судового наказу слід було б сплатити 81,1 грн. судового збору.

Однак, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви про скасування судового наказу.

Зважаючи на вказане суду слід було б зважити і на загальновизнані принципи, які підлягають до застосування і судами України та більш детально вказують на завдання, цілі судочинства та можливості вирішення тієї чи іншої неоднозначної ситуації, що виникла з додержанням прав людини, зокрема, і при здійсненні правосуддя. Зокрема, йдеться про принципи верховенства права та окремі елементи цього широкого принципу, такі як законність та «право на суд» (доступ до суду). Про такі йдеться, зокрема, в ст.ст. 3, 8 Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та у рішеннях Європейського Суду з прав людини при тлумаченні її положень.

Застосовуючи вказані принципи колегія суддів зважає на те, що суд першої інстанції повинен був звернути увагу на таке.

Дійсно певні норми спеціального закону вказують на необхідність сплати судового збору за подання заяви про скасування судового наказу і в подальшому такий відповідно підлягає стягненню з протилежної сторони у випадку задоволення заяви. Однак, інші норми цього ж спеціального закону, що знову ж застосовуються до даних правовідносин, вказують на те, що за подання такої заяви судовий збір не справляється.

При конкуренції двох спеціальних норм, які застосовні у даній ситуації слід зважити на те, що норма, за якою особа звільнена від сплати судового збору є чинною та діючою. Дія такої не зупинена, не відмінена та не скасована, а тому така підлягає застосуванню.

Тому, особа, звертаючись до суду із згаданою заявою, цілком обґрунтовано може передбачати можливість застосування до неї вказаної норми, яка діє на час її звернення до суду, зважаючи, також, і на питання законності обмеження доступу до суду. Відповідно протилежна сторона, зважаючи на те, що заявник звільняється від сплати судового збору, цілком обґрунтовано може розраховувати, що такий буде повернуто заявнику, а не стягнуто з них.

Сплата судового збору цілком очевидно, на що правильно посилався і суд першої інстанції, у випадку ухвалення судового рішення на користь особи, яка звертається із відповідною заявою має наслідком або його повернення або стягнення з протилежної сторони у відповідній частині задоволення вимог.

Однак у даному випадку зважаючи на те, що наявною є норма, якою заявника звільнено від сплати судового збору та яка слід вважати є пріоритетнішою, зважаючи на право доступу до суду, яке може бути обмежене лише в порядку передбаченому чітким і однозначним законом, чого у даному випадку немає, - слід вважати, що заявник має право на подання заяви без сплати судового збору, у випадку ж його сплати на його повернення за відповідною заявою (ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір). Стягненню ж такий судовий збір з протилежної сторони не підлягає, оскільки сплата такого слід вважати не здійснюється.

Зважаючи на вказане апеляційна скарга є підставною та такою, що підлягає до задоволення.

Крім цього, зважаючи на п. 22. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно якого: у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов'язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір, - апелянту слід повернути сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги на його заяву.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 04 червня 2018 року в частині стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» в користь ОСОБА_3, 28.03.1963р.н., понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання заяви про скасування судового наказу в розмірі 88 гривень 10 коп. скасувати.

Повернути Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» 1762 грн. сплаченого ними судового збору за подання апеляційної скарги на р/р 0006, МФО 825014, код отримувача 38007620, отримувач УДКСУ, банк отримувача ГУ ДКСУ у Львівській області, платіжне доручення № 11994 від 19.06.2018 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_5