Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 317/3837/15-ц

провадження № 61-20144св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Кримської О. М., Дашковської А. В., Кухаря С. В.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 19 травня 2007 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2 278,80 грн з нарахуванням відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язаньза договором станом на 26 листопада 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 52 495 грн, яка складається з: 9 028,56 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 591,95 грн - заборгованість за комісією; 39 898,54 грн - заборгованість за пенею; 500 грн - фіксована частина штрафу; 2 475,95 грн - процентна складова штрафу, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати в розмірі 1 218 грн.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 січня 2016 року у складі судді Нікітіна В. В. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 9 620,51 грн заборгованості за кредитним договором та судовий збір в сумі 223,22 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором на користь кредитора підлягає стягненню заборгованість по процентам за цим договором та комісія. За відсутності підпису відповідача на Умовах надання споживчого кредиту (далі - Умови), суд дійшов висновку те, що сторони у письмовій формі не домовилися про такі умови договору, що свідчить про безпідставність стягнення з неї на користь банку пені та штрафів.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Скасовано заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 січня 2016 року в частині відмови у стягненні пені та штрафів та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по пені в сумі 500 грн, в стягненні штрафів - відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Судове рішення першої інстанції в частині стягнення заборгованості по процентам та комісії не оскаржувалось, а тому не переглядалось судом апеляційної інстанції.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені та штрафів у зв'язку з не підписанням відповідачем Умов, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність доказів ознайомлення позичальника саме з цією редакцією складової частини кредитного договору, враховуючи, що відповідач підписувала заяву позичальника і не стверджувала про те, що її ознайомлено з іншими умовами щодо стягнення неустойки. При цьому суд дійшов висновку, що вимоги банку про одночасне стягнення з позичальника пені та штрафів є безпідставними з огляду на заборону подвійної цивільно-правової відповідальності. Суд також в порядку статті 551 ЦК України зменшив розмір неустойки з урахуванням її неспівмірного розміру та тих обставин, що відповідач є пенсіонером, тривалий час сплачує заборгованість по процентам за користування кредитом.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення апеляційного суду в частині зменшення розміру заборгованості за пенею та в частині відмови у стягненні заборгованості за штрафами та задовольнити позов банку в цій частині повністю, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно, за відсутності умов, передбачених частиною третьою статті 551 ЦК України зменшив розмір стягуваної з відповідача неустойки. Підписавши заяву позичальника, відповідач приєдналась до запропонованих банком Умов щодо порядку обрахунку неустойки та підстав її застосування.

Оскільки рішення апеляційного суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_4 штрафів та зменшенні пені, а в частині залишення без змін рішення суду про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам та комісії не оскаржується, а відтак в цій частині його законність та обґрунтованість судом касаційної інстанції не перевіряється.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суди установили, що 19 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2 278,80 грн з нарахуванням відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором станом на 26 листопада 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 52 495 грн, яка складається з: 9 028,56 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 591,95 грн - заборгованість за комісією; 39 898,54 грн - заборгованість за пенею; 500 грн - фіксована частина штрафу; 2 475,95 грн - процентна складова штрафу.

26 вересня 2011 року погашено заборгованість ОСОБА_4 за тілом кредиту, з цього часу вона постійно сплачує відсотки за договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Частиною першою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що вимоги банку про одночасне стягнення з позичальника пені та штрафів є безпідставними. При цьому в порядку частини третьої статті 551 ЦК України зменшив розмір неустойки з врахуванням її розміру та тих обставин, що відповідач є пенсіонером, тривалий час сплачує заборгованість по процентам за користування кредитом.

Разом із тим апеляційним судом наведені правові підстави для застосування вказаної норми матеріального права, а саме розмір неустойки, який перевищує розмір збитків, та інші обставини, які мають істотне значення.

З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги щодо відсутності умов, передбачених частиною третьою статті 551 ЦК України, для зменшення розміру стягуваної з відповідача неустойки, є безпідставними.

Правильним є також висновок апеляційного суду про безпідставність одночасного стягнення з позичальника пені та штрафів з таких підстав.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Судове рішення апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк