Дата документу 25.09.2018
Справа № 320/6433/18
Провадження № 2/320/3584/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Юрлагіної Т.В.,

при секретарі Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник за довіреністю ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник за довіреністю ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. У вказаному будинку є зареєстрованим син позивача ОСОБА_3, який з лютого 2010 року у вказаному будинку не проживає. Син виїхав з будинку, забрав свої речі та проживає в іншому місці. Реєстрація місця проживання відповідача у належному позивачу будинку перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Позивач у судове засідання не з'явилась. Від неї до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання позову відповідачем не порушує прав та законних інтересів інших осіб.

Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

На підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 22.12.1977 року позивачу ОСОБА_1 як «Забудовнику» у безстрокове користування була надана земельна ділянка по АДРЕСА_1 загальною площею 450 га. згідно плану земельної ділянки, на якій остання зобов'язалась побудувати житловий будинок житловою площею 30,8 кв.м. на відстані 5,4 метрів від червоної лінії забудови /а.с.7-8/.

28 жовтня 1988 року позивачу ОСОБА_1 було видане реєстраційне посвідчення про право власності на житловий будинок на праві приватної власності на підставі договору на будівництво від 31.01.1978 року, зареєстроване в реєстрову книгу № 79 за реєстровим № 20792 /а.с.9/.

Право власності позивача ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 також підтверджується копією технічного паспорту на вказаний будинок /а.с.10-12/.

Відповідач ОСОБА_3 є зареєстрованим, однак не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з лютого 2010 року, що підтверджується довідкою від 06.09.2018 року виданої головою квартального комітету /а.с.19/.

Судом встановлено, що у зв'язку з реєстрацією відповідача у належному позивачу будинку, остання не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки відповідач є членом сім'ї позивача, а саме сином, тому, згідно з чинним законодавством України, у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, згідно яких член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача у будинку судом не встановлено.

Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 цілком законними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частиною 1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що у підготовчому судовому засіданні відповідач визнав позов, що стало підставою для ухвалення рішення суду в підготовчому засіданні, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 352 гривні 40 копійок.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, інша частина судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 133, 141, 263, 265, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник за довіреністю ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору - 352,40 гривні.

Стягнути з Державного бюджету України в особі Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, 50% від суми судового збору, що становить грошову суму у розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок, сплачену на р/р 8013 згідно квитанції 0.0..1 від 07.08.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП - НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, судовий збір у розмірі 352 (три п'ятдесят дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Юрлагіна