Провадження № 2/331/190/2018
Справа № 331/7468/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю : секретаря Постарнак М.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов»язання вчинити певні дії та заборони у вчиненні певної дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні спільною земельною ділянкою та заборону вчиняти певні дії, що порушують право на земельну ділянку та можуть призвести до шкідливого впливу на здоров»я людей, повітря та земельну ділянку, який у подальшому , а саме у грудні 2017 року уточнила ( а.с.86-89 ) та остаточно просила суд усунути порушення її прав на користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою : м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 48 шляхом зобов»язання відповідача ОСОБА_3 привести земельну ділянку спільного використання ( 1-1) на території земельної ділянки, яка розташована за адресою : м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 48 у придатний для використання стан у відповідності до фактичного порядку землекористування, який закріплено планом розподілу земельних ділянок від 12.02.2012 року та її цільового призначення, через знесення самовільної альтанки, яка розташована біля житлового будинку літера А, відновлення залізних стовпів з дротами для сушки білизни ; заборонити ОСОБА_3 використовувати земельну ділянку, яка розташована за адресою : м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 48 для проїзду та розміщення будь-яких транспортних засобів, для ремонту та обслуговування будь-яких транспортних засобів.

Позов мотивовано тим, що позивачці на праві приватної власності належать 22/40 частин житлового будинку № 48 по вул.Гоголя в м. Запоріжжі, які визначені як квартира №2, та 582/1000 частин земельної ділянки, які розташовані за вказаною адресою.

При підготовці приватизації цієї земельної ділянки у 2012 році був затверджений та закріплений за згодою співвласників вказаного будинку порядок користування земельною ділянкою при будинку, що склався більше ніж тридцять років. Так, частина земельної ділянки площею 0,0218 га була залишена в спільному користуванні співвласників і використовувалася для пішохідного проходу, розташування стовпів з дротами для сушки білизни, обслуговування житлового будинку та господарчих споруд, розташування трав»янистих рослин.

У 2015 році помер колишній співвласник будинку, за участю якого був закріплений порядок користування земельною ділянкою, яка знаходилася у спільному користуванні, і новим користувачем земельної ділянки став його онук ОСОБА_3

Приблизно у травні 2015 року ОСОБА_3, без її згоди, на земельній ділянці спільного користування, звів альтанку. Ця споруда є самовільною, порушує встановлений порядок користування спільною земельною ділянкою. Так, альтанка зведена на земельній ділянці, яка відведена для пішохідного проходу та обслуговування спільного будинку. На підставі викладеного, просить суд зобов»язати відповідача знести цю альтанку.

Також відповідач регулярно, без її згоди, на території земельної ділянки спільного користування на вході біля воріт розташовує мікроавтобус « Форд», при цьому може заїжджати в будь-який час доби або стояти з працюючим двигуном.

25.07.2016 року відповідач зрізав дроти, що були прилаштовані на двох стовпах на території спільної земельної ділянки. Ці дроти використовувалися всіма співвласниками для сушки білизни понад 30 років. А 26.07.2016 року відповідач витяг з землі залізний куток, який також знаходився на спільній земельній ділянці та використовувався для розташування дротів для сушки її білизни.

Крім того, на належній відповідачу земельній ділянці ОСОБА_3 розташував майстерню для ремонту мотоциклів та їх двигунів. З цієї майстерні в будь-яку годину доби, вночі чи рано вранці постійно лунає головний шум двигунів, несеться чад вихлопних газів. Через територію спільного двору проходять сторонні особи, переносять запчастини, або заїджають та виїжджають мотоциклами. Шум, сморід спричиняє шкоду її здоров»ю.

Всі вищеаерелічені дії відповідача, як на думку позивача, є протиправними, порушують її право землекористувача спільної земельної ділянки, мають шкідливий вплив на здоров»я людей, повітря, саму земельну ділянку. У зв»язку з тим, що відповідач не має права без її згоди змінювати чи порушувати порядок користування вищевказаною земельною ділянкою, а також використовувати її не за цільовим призначенням, а для розміщення самовільної альтанки для розташування та проїзду автотранспорту, позивачка вимушена звернутися до суду з цим позовом.

Як на правові підстави заявлених вимог позивачка посилається на частину сьому статті 41 Конституції України, статті 78,79,88,90,103,104,120,152,212 ЗК України.

Не погоджуючись із позовом, у тому числі уточненим , відповідач ОСОБА_3 надав суду письмовий відзив на позов.

Заперечення проти позову мотивовані тим, що 25.01.2016 р. відповідач прийняв у власність як дар від своєї матері ОСОБА_5 9/40 часток житлового будинку за адресою : м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 48, а 21.03.2017 р. прийняв у власність як дар від своєї бабусі ОСОБА_6 9/40 часток житлового будинку за адресою : м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 48.

Рішенням Запорізької міської ради № 58/23 від 27.09.2017 року йому було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано як співвласнику житлового будинку у спільну часткову власність, згідно фактичного порядку користування частину земельної ділянки ( кадастровий № :01:014:0183) по вул. Гоголя, 48, площею 0,048 га, що складає 418/1000 часток земельної ділянки від площі 0.1000 га, з них 0,0309 га по фактичному користуванню ; 0,0109 га без визначення меж в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка). Крім того, зобов»язано здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі вищезазначеного рішення Запорізької міської ради за ОСОБА_3 на праві приватної власності зареєстровано земельну ділянку ( кадастровий № :01:014:0183) площею 0,1 га із встановленим цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка).

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами, доданими до відзиву, спростовують твердження позивача про те, що відповідач не має законного права на користування та володіння земельною ділянкою, що розташована за адресою : м. Запоріжжя,

вул. Гоголя, 48.

Надалі, згідно із порядком фактичного землекористування та плану розподілу земельних ділянок по вул. Гоголя, 48 від 12.02.2012 року, затверджених його дідом ОСОБА_7 та позивачем, встановлені межі розподілу земельних ділянок по фактичному користуванню, де за №№ 1 та 2 встановлені земельні ділянки, які знаходились у фактичному користуванні ОСОБА_7; за №№ 01 та 02 встановлені земельні ділянки, які знаходились у фактичному користуванні ОСОБА_1

Також порядком встановлено земельну ділянку, визначену як 1-1, площею 0,0218 га, як територію загального користування.

Як зазначає відповідач, він, не порушуючи існуючого порядку фактичного землекористування та плану розподілу земельних ділянок від 12.02.2012 року, на території, яка йому належить на праві приватної власності на плані №2 встановив лише місце із парканом для встановлення транспортного засобу мікроавтобусу Форд та мотоциклу, і проїжджає на це місце лише по території загального користування.

Тому твердження щодо влаштування на цьому місці майстерні з ремонту мотоциклів та двигунів не відповідає дійсності.

Надалі, під час придбання частини будинку у приватну власність його дідом ОСОБА_7 зазначена у позові «альтанка» вже знаходилася на тому самому місці де і зараз. В плані БТІ за 2007 р. та 2011 р. вона значилася як «навіс». До цього часу цей навіс позивачці не заважав і її твердження про те, що альтанка була ним збудована у травні 2015 року не відповідає дійсності.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 2 листопада 2017 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду ( а.с.19).

28 листопада 2017 року від відповідача по справі до суду надійшли письмові заперечення на позов ( а.с.26-29), які за своїм змістом є ідентичними відзиву на уточнений позов ( а.с.115-118 ).

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України « Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» № 2147 VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

10 січня 2018 року представник позивача надав суду письмове клопотання про долучення до матеріалів справи фототаблиць із зображенням земельної ділянки спільного користування ( а.с.92,93-103).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2018 року справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ( а.с.104-105).

Під час підготовчого судового засідання сторони звернулися до суду із письмовими заявами про виклик до суду в якості свідків певних осіб, згідно списку по тексту заяв ( а.с.132,133).

1 березня 2018 року представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення доказів ( а.с.136), яка ухвалою суду від 6 березня 2018 року задоволена ЗМБІ доручено у присутності сторін по справі провести технічну інвентаризацію господарських будівель та споруд, розташованих за адресою : м. Запоріжжя, вул..Гоголя, 48, з виготовленням відповідної документації ( а.с.138-139).

17 серпня 2018 року позивачем надані суду письмові заперечення на пропозицію відповідача по розподілу двору ( а.с.233).

В суді позивачка та її представник, кожен в окремості, уточнений позов в редакції від 11.12.2017 року ( а.с.86-89) підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову.

Відповідач та його представник в суді, кожен в окремості, проти позову заперечують з підстав, викладених у письмових запереченнях та відзиві на позов ( а.с. 26-29, 115-118); у задоволенні позову просять відмовити.

Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, з»ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, взявши до уваги наявні в матеріалах справи заяви по суті справи, приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником 22/40 частин житлового будинку № 48 по вул. Гоголя в м. Запоріжжі , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 7.05.1998 р., зареєстрованого в ОП ЗМБТІ 12.07.1999 р., реєстрова книга №39, реєстровий номер 81.07 ( а.с.6).

Згідно із свідоцтвом про право власності від 17.08.2015 року ОСОБА_1 є власником 582/1000 часток земельної ділянки, із кадастровим номером : :01:014:0183, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель в споруд ( присадибна ділянка), площею 0,1 га, розташованої за адресою : м. Запоріжжя, вул. Гоголя,48 ( а.с.7).

ОСОБА_3 є власником 9/40 частин житлового будинку № 48 по вул. Гоголя в м. Запоріжжі , що підтверджується договором дарування частки будинку від 25.01.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованим в реєстрі за № 73 ( а.с.30-31) та 9/40 частин житлового будинку № 48 по вул. Гоголя в м. Запоріжжі , що підтверджується договором дарування частки будинку від 21.03.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованим в реєстрі за № 236 ( а.с.37-38).

На підставі рішення Запорізької міської ради № 58/23 від 27.09.2017 року ОСОБА_3 було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано як співвласнику житлового будинку у спільну часткову власність, згідно фактичного порядку користування частину земельної ділянки ( кадастровий № :01:014:0183) по вул. Гоголя, 48, площею 0,048 га, що складає 418/1000 часток земельної ділянки від площі 0.1000 га, з них 0,0309 га по фактичному користуванню ; 0,0109 га без визначення меж в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка). Крім того, зобов»язано здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.46).

На підставі вищезазначеного рішення Запорізької міської ради за ОСОБА_3 на праві приватної власності зареєстровано земельну ділянку ( кадастровий № :01:014:0183) площею 0,1 га із встановленим цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка).

Отже , в суді встановлено, що сторони мають у спільній частковій власності будинок № 48 по вул. Гоголя в м. Запоріжжі та земельні ділянки вищевказаних розмірів.

Крім того, сторони мають земельну ділянку загального користування розміром 0,0218 га.

12 лютого 2012 року КП Градпроект було затверджено Порядок фактичного землекористування земельною ділянкою площею 0,0218 га- територією загального користування, яка була передана співвласникам житлового будинку ОСОБА_1 та діду відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 порівну в рівних частках кожному по 0,0109 га. Вказаний порядок був узгоджений із співвласниками. Згідно розподілу земельних ділянок були встановлені межі розподілу по фактичному користуванню, де за № 1 та № 2 встановлені земельні ділянки, які знаходились у фактичному користуванні ОСОБА_7 , за № 01 та № 02 встановлені земельні ділянки, які знаходились у фактичному користуванні ОСОБА_1 Територією загального користування була визначена земельна ділянка, із позначкою 1-1, площею 0,0218( а.с.44,45).

Відповідно до статей 96, 103, 106, 152, 158 ЗК України землекористувач зобов»язаний не порушувати прав суміжних користувачів, дотримуватися правил добросусідства, вимагати від землекористувача сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав на землю, власник має право вимагати усунення будь-яких порушень його права, у тому числі у судовому порядк0у.

В суді встановлено і підтверджується позивачем, що встановлений порядок користування спільною земельною ділянкою її влаштовував до того, як співвласником будинку та земельної ділянки став онук ОСОБА_7 ОСОБА_3 Починаючи з травня 2015 року, між ними виникають непорозуміння та суперечки щодо користування спільною земельною ділянкою.

Так, позивачка зазначає, що відповідач без її згоди на земельній ділянці, що визначена для спільного користування звів альтанку, яка є самочинною спорудою, оскільки вмурована в бетонну основу. Раніше на цьому місці була тимчасова споруда навіс, який використовувався попереднім власником частки відповідача, як вольєр для собаки. Таким чином, як на думку позивача, відповідач самовільно захопив частину земельної ділянки ( спільний двір), що має бути в спільному користуванні для пішохідного проходу та обслуговування спільного будинку. На підставі викладеного, позивачка просить суд зобов»язати відповідача знести самовільно збудовану альтанку.

В суді відповідач пояснив, що з 2007 року на місці альтанки знаходився навіс, який був побудований співвласником ОСОБА_1 ОСОБА_9 Спочатку це був вольєр для собаки, пізніше ОСОБА_9 накрив його шифером. Цей навіс понад 8 років знаходився на тому самому місці і не заважав позивачці. Після того, як він прийняв у власність частину будинку та земельної ділянки, він з травня 2015 року почав користуватися і спільною земельною ділянкою. Зазначений вище навіс постійно знаходився у користуванні його попередніх власників будинку та земельної ділянки, а отже він вирішив цей навіс облаштувати в альтанку. Для цього, він зробив стіни із профнастилу полікарбонатного, а покрівлю з профільованих листів. Фундамент у альтанки відсутній. В результаті занедбалий навіс прийняв вигляд сучасної споруди. Під час його переоблаштування ОСОБА_1 будь-яких претензій до нього не висловлювала. З часом їх стосунки погіршилися, стали неприязними, що і слугувало підставою для її звернення до суду з цим позовом.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 в суді пояснив, що у період часу з 2006 по 2011 р.р. він був з ОСОБА_1 співвласником будинку та земельної ділянки за адресою : м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 48. На землі загального користування він побудував вольєр для собаки. ОСОБА_1 проти цього не заперечувала. Пізніше, ця споруда мала вигляд навісу. В свою чергу, він дозволив ОСОБА_1 за рахунок землі спільного користування добудувати до її будинку крильце. На теперішній час на місці побудованого ним навісу знаходиться альтанка, возведена відповідачем.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 в суді пояснила, що її син після прийняття у власність частини будинку та земельної ділянки по вул. Гоголя, 48 в м. Запоріжжі, почав її облаштовувати. Наприклад, на землі загального користування, занедбаний навіс облаштував у альтанку. Облаштування відбувалися у присутності ОСОБА_1 і вона при цьому будь-яких заперечень не висловлювала.

Покази свідків та встановлені в суді обставини спростовують твердження позивача про те, що земельна ділянка , на якій розташована альтанка, має використовуватися для пішохідного проходу та обслуговування спільного будинку. Так, в суді встановлено, що з 2006 року місце, на якій був розміщений навіс, а потім альтанка ніколи не використовувалося співвласниками для пішохідного проходу та обслуговування будь-якого будинку. Крім того, в суді встановлено, що земельна ділянка, на якій був побудований навіс, а потім на його місці альтанка, за домовленістю між ОСОБА_1 та попереднім власником ОСОБА_9 використовувалася особисто ОСОБА_9, потім ОСОБА_7 , на підставі угоди із позивачкою, а потім спадкоємцем ОСОБА_7 - ОСОБА_3.

Ухвалою суду від 6 березня 2018 року доручено ЗМБТІ проведення технічної інвентаризації господарських будівель та споруд, розташованих за адресою : м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 48, з виготовленням відповідної документації ( а.с.138-139).

Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, виготовленою спеціалістом ТОВ ЗМБТІ та долученою до технічного паспорту, виготовленого станом на 20.04.2018 р., під літерою « Т» означена ОСОБА_10, рік побудови 2015, фундамент відсутній, стіни профнастил, полікарбонат, покрівля профільований лист, перекриття відсутнє, підлога бетон, площа основи 2.80 кв.м., об»єм 6.10 кв.м. ( а.с.165-166).

Технічні характеристики альтанки узгоджуються із показами відповідача і спростовують твердження позивача, що альтанка є капітальною спорудою, оскільки базується на фундаменті.

У пункті 21 постанови № 7 від 16.04.2004 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» Верховний Суд роз»яснив, що, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов»язковою.

Отже, якщо з 2007 року між ОСОБА_1 та її співвласниками ( ОСОБА_9, ОСОБА_7Г.) існувала угода про розташування та знаходження на конкретній земельній ділянці загального користування вольєру для собаки, а потім навісу, ця ж угода продовжує діяти і для теперішнього співвласника позивачки відповідача ОСОБА_3, який облаштував навіс в альтанку.

Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось із співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства засадами судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Позивачем в суді не доведено, що угода про порядок користування земельною ділянкою в частині розташування спірної споруди альтанки явно ущемляє її законні права , позбавляє можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає її з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача щодо зобов»язання відповідача знести спірну альтанку.

Вимога ОСОБА_1 про відновлення залізних стовпів з дротами для сушки білизни також задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Так, в позові ОСОБА_1 зазначає, що 25.07.2016 року відповідач зрізав дроти, що були прилаштовані на двох стовпах на території спільної земельної ділянки, а 26.07.2016 року відповідач витяг з землі залізний куток, який також знаходився на спільній земельні ділянці та використовувався для розташування дротів для сушки її білизни.

В суді відповідач вказані обставини заперечував.

Під час розгляду справи за клопотанням представника позивача до матеріалів справи були долучені, в тому числі фототаблиці, сформовані із фотознімків, виконаних стороною позивача, з яких вбачається, що станом на « літо 2017 р.», стовпи із дротами для сушки білизни знаходяться неподалік від будинку позивача ( а.с.97, 98). Фототаблиці, долучені відповідачем до матеріалів справи , які містять фотознімки станом на 25.11.2017 року також містять фото із зображенням стовпів із дротами для сушки білизни ( а.с.47,48,53).

Вказані докази підтверджують позицію відповідача та спростовують твердження позивача.

Крім того, суду не надано доказів, які б вказували на те, що між співвласниками будинку та земельної ділянки існувала угода про облаштування місця , на яке вказує позивачка, для сушки білизни.

Надалі, позивач просить суд заборонити відповідачу використовувати земельну ділянку для проїзду та розміщення будь-яких транспортних засобів, для ремонту та обслуговування будь-яких транспортних засобів.

В обґрунтування своєї вимоги позивач вказує на те, що відповідач без її згоди на території земельної ділянки спільного користування розташовує належний йому мікроавтобус « Форд», може на ньому в будь-який час заїжджати або стояти з працюючим двигуном ; на належній йому земельній ділянці збудував самовільний гараж та металевий навіс , де розташував майстерню для ремонту мотоциклів та їх двигунів. Через територію спільного двора заїжджають та виїжджають мотоцикли, що спричиняє шум та сморід.

В суді відповідач пояснив, що йому на праві власності належить мікроавтобус « Форд», який він може розмістити на належній йому земельній ділянці лише проїхавши через двір спільного користування. Іншого шляху потрапити на належну йому земельну ділянку не існує.

Пропозиція позивача розміщати авто на проїзжій частині біля двору його не влаштовує. Якщо і були випадки, коли він розміщав своє авто на території спільного двору, то це було декілька разів за необхідністю і такі факти не могли спричинити позивачу будь-яких незручностей. Автомайстерня на території його земельної ділянки відсутня.

В суді встановлено, що на земельній ділянці, яка на праві власності належить ОСОБА_3, відповідач встановив місце із парканом для встановлення належних йому транспортних засобів мікроавтобусу Форд та мотоциклу, що підтверджується наданими суду фото таблицями ( а.с.101, 102).

Проїжджати на належному транспорті на свою земельну ділянку відповідач має можливість лише через спільний двір. Іншим чином потрапити на належному йому земельну ділянку він не має можливості.

В суді встановлено, що за потреби і позивач, і відповідач мають право і можливість використовувати та використовують транспортні засоби на спільній земельній ділянці.

Спірна ситуація , яка розв»язується у судовому порядку, була предметом проведення перевірок органів місцевого самоврядування та інших компетентних органів за численними скаргами позивачки ОСОБА_1

Документів на підтвердження встановлених порушень законодавства ОСОБА_3 суду надано не було.

Із листа виконавчого комітету Запорізької міської ради № 10088/03-32/09 від 4.07.2018 року вбачається, що протягом 2017 року на адресу виконкому Запорізької міської ради надійшли скарги від ОСОБА_1 щодо неправомірних дій сусіда ОСОБА_3, де заявник виказує незгоду з відкриттям сусідом майстерні для ремонту машин за адресою : м. Запоріжжя, вул.Гоголя, 48.За розпорядженням міського голови ОСОБА_11 від 15.06.2017 № 215 районною адміністрацією Запорізької міської ради по Олександрівському району було проведено комісійні обстеження та за їх результатами надані пропозиції щодо вирішення даного питання. В ході роботи комісії встановлено, що ОСОБА_3 як суб»єкт господарювання з заявою щодо можливості здійснення послуг з ремонту автомототехніки до районної адміністрації не звертався. Станом на 21.06.2017 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відсутня інформація про проведення ОСОБА_3 підприємницької діяльності. Факт облаштування майстерні по ремонту автомототехніки за вказаною адресою не підтвердився . За результатами розгляду мешканцям будинку було рекомендовано, в тому числі з метою урегулювання конфлікту провести розподіл сумісної дворової ділянки в натурі з урахуванням потреб кожного мешканця будинку ( а.с.212).

Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність по ремонту автотранспорту на належній йому земельній ділянці, утримує авто майстерню, суду надано не було.

Покази свідка ОСОБА_12 судом до уваги не приймаються, оскільки з його слів протягом 6 років між ним та відповідачем ОСОБА_3 постійно виникають конфлікти, відносини є вкрай неприязними. Суд дійшов висновку, що зазначені свідком стосунки із відповідачем, зневажливі та образливі вислови у бік відповідача під час судового засідання, сформували у нього суб»єктивне ставлення, у тому числі і до подій, що є предметом судового розгляду, що негативним чином впливає на встановлення об»єктивної істини по справі.

Свідок ОСОБА_10 в суді пояснила, що ОСОБА_3 вона ніколи не бачила, є подругою ОСОБА_1 і лише з її слів їй відомо, що відповідач є сусідом ОСОБА_1 ОСОБА_5 раз на місяць вона приходить до подруги у гості і під час візитів бачила, як через двір постійно їздять мотоцикли , а біля будинку ОСОБА_1 бачила мікроавтобус Форд.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надали суду аналогічні покази.

Фактично покази вказаних свідків узгоджуються із показами сторін, з яких вбачається, що відповідачу належать мікроавтобус та мотоцикл, на яких він через загальний двір проїжджає на належну йому земельну ділянку, де і залишає під навісом, який облаштований для стоянки автотранспортних засобів.

Надалі, слід зазначити, що будь які пропозиціі з боку відповідача щодо врегулювання спірної ситуації позивачка відповідає відмовами, у тому числі і письмовими ( а.с.233). Своїх конструктивних пропозицій щодо усунення непорозумінь, які виникають із співвласником, ОСОБА_1 не надає; вирішити спірну ситуацію у спосіб, передбачений законом, який би мав результатом розв»язання конфліктних ситуацій між співвласниками, ОСОБА_1 відмовляється.

Згідно частини третьої статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов»язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що і інші позовні вимоги, які були предметом цього судового розгляду, задоволенню не підлягають.

Згідно пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 391 ЗК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( місце проживання : 69063, АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 ( місце проживання : 69063, АДРЕСА_2) про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов»язання вчинити певні дії та заборони у вчиненні певної дії, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 05 листопада 2018 року.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

26.10.2018