Справа № 182/1687/18
Провадження № 2-о/0182/73/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.09.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Нагаєвої Н. О., за участю представника заінтересованої особи - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, мотивуючи наступним.

Вона, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 року у с. Олександрівка Бурлинського району Уральської області та до вересня 1990 року проживала у м. Аксай Уральської області.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року вона народила дочку ОСОБА_3 у с. Знаменка Славгородського району Алтайського краю.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року вона народила сина ОСОБА_4, про що у м. Аксай Бурлинського рай бюро ЗАГС Уральської області складено актовий запис від 29 жовтня 11986 року за № 18.

У вересні 1990 року вона разом зі своїми дітьми та своїм співмешканцем ОСОБА_5 приїхали на постійне проживання до смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області, прописалася за адресою - АДРЕСА_3, що підтверджується Актом Червоногригорівської селищної ради про підтвердження факту проживання від 29 червня 2017 року. За місцем проживання вона влаштувалася на работу у КПП смт. Червоногригорівка прибиральницею.

У квітні 1992 року вона переїхала до міста Нікополь та зареєструвалася разом з дітьми за адресою - АДРЕСА_4

Дана адреса була останнім місцем її реєстрації та значилася у паспорті радянського зразку, який вона втратила при невідомих обставинах.

Таким чином, починаючи з 29 жовтня 1990 року по 16 березня 1992 року вона постійно проживала та була прописана за адресою - АДРЕСА_3.

У зв'язку з втратою паспорту вона зверталася до Нікопольського РВГУ ДМС України, та отримала пояснення, що встановити її особу та належність до громадянства України неможливо.

17 листопада 2016 року їй було видано посвідчення за № 279 про взяття на облік у пункті обліку бездомних осіб Нікопольського територіального центру соціального обслуговування.

Вона зазначає, що не існує іншого способу для отримання нею паспорта громадянина України, окрім як встановлення судовим рішенням факту її постійного проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року, тому звернулася до суду з відповідною заявою.

В матеріалах справи наявні пояснення представника ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_8, що надійшли на адресу суду 13.08.2018 року (а.с. 39).

Заявник у судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 36).

Представник заінтересованої особи, ОСОБА_1 у судовому засіданні щодо розгляду заяви ОСОБА_2 поклалася на розсуд суду.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 року народила дочку ОСОБА_3 у с. Знаменка Славгородського району Алтайського краю (а.с. 18-19).

ІНФОРМАЦІЯ_7 року позивач народила сина ОСОБА_4, про що у м. Аксай Бурлинського рай бюро ЗАГС Уральської області складено актовий запис від 29 жовтня 11986 року за № 18 (ас. 14).

Згідно копії картки реєстрації форми Ф-1, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 року у м. Александровка Бурлинського району Уральської області. Прибула з смт. Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області 13.03.1992 року Адресою проживання зазначено АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Свій паспорт громадянина колишнього СРСР заявник втратила при невідомих обставинах.

У зв'язку з втратою паспорту заявник зверталася до Нікопольського РВГУ ДМС України, та отримала пояснення, що встановити її особу та належність до громадянства України неможливо.

17 листопада 2016 року заявнику було видано посвідчення за № 279 про взяття на облік у пункті обліку бездомних осіб Нікопольського територіального центру соціального обслуговування (а.с. 8).

Обґрунтовуючи свою заяву про встановлення факту постійного проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року, ОСОБА_2 посилалася на Акт Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області про підтвердження факту проживання від 29 червня 2017 року та на довідку Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області № 479 від 29.06.2017 року, згідно якихго вона була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_3 з 29.10.1990 року по 16.03.1992 року (а.с. 9-10).

Відповідно до ст. 293 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно ст. 293 ч.2 п.5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК ( ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК ( ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11,1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних , релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України « Про громадянство України» (13 листопада 1991 року)проживали на Україні і не були громадянами інших держав.

Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не надано жодного документу, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року (копію домової книги зі штампом реєстрації на території України, копію паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з внесенням напису органами внутрішніх справ України «громадянин України», копію трудової книги або довідки з місць роботи в Україні, довідки з місця навчання дітей тощо) Архівні та діючі будинкові книги смт. Червоногригорівка Нікопольського району за адресою вул. Підстепна, буд. 61, виданої 29.06.2017 року виконавчим комітетом Червоногиргорівської селищної ради Нікопольського району зазначені безпідставно.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявником ОСОБА_2 не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту її постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року.

Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні не знайшов підтвердження той факт, що заявник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 постійно проживала на території України станом на 13 листопада 1991 року, а тому у задоволенні її заяви про встановлення факту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273, 293-294, 315 ЦПК України, ст. ст. 1, 3, 9 Закону України «Про громадянство України», -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2, заінтересована особа -Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. В. Рунчева