ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2018 року м. Кропивницький

справа № 388/1302/16-ц

провадження № 22-ц/781/499/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів Кіселика С.А., Суровицької Л.В.,

за участю секретаря Бодопрост М.М.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

представник позивача за довіреністю - Бистров Сергій Анатолійович

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Долинського районного суду м. Кіровограда від 15 грудня 2017 року у складі судді Баранського Д.М. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктами 11, 13 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VІІІ заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначав, що 01 грудня 2014 року між банком та ОСОБА_3 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н, відповідно до якої ОСОБА_3 отримала кредитні кошти в сумі 27951 грн. 15 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_3 своїм підписом у заяві підтвердила свою згоду, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір.

ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором не виконала. Станом на 20 жовтня 2016 року виникла заборгованість в сумі 46350 грн. 08 коп., з яких: 23441 грн. 87 коп. - заборгованість за кредитом, 5572 грн. 09 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 9933 грн. 71 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 7402 грн. 41 коп. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 46350 грн. 08 коп. та судові витрати в розмірі 1378 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2017 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі її правонаступника (а.с.49).

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2017 року провадження у справі відновлено, залучено ОСОБА_2, як правонаступника ОСОБА_3 (а.с.98).

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю. Суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_2 не згодна задовольнити вимоги позивача одноразовим платежем, не визнає вимог позивача, предметом позову не є вимоги про накладення стягнення на майно, отримане у спадщину, позивач не заявляв позов з підстав, передбачених ст.1282 ЦК України, то в задоволенні позову слід відмовити.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_2 є спадкоємцем позичальника, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, але не повідомила банк про відкриття спадщини після смерті позичальника, а тому сума заборгованості за вищевказаним кредитним договором в межах заявлених вимог (тіло кредиту, відсотки та штрафні санкції на момент смерті) має бути стягнута із спадкоємця в межах заявлених позовних вимог, згідно розрахунку заборгованості та наданих суду доказів. До обов'язків позивача, як кредитора спадкодавця належить доказування обставин про розмір боргових зобов'язань боржника на день відкриття спадщини, а до обов'язків спадкоємців у разі заперечення ними заявлених вимог - розмір своєї відповідальності перед кредитором, а саме: розмір майна, успадкованого кожним із спадкоємців. Суд не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих доказів та безпідставно відмовив в позові.

Апеляційне провадження відкрито 30 січня 2018 року (а.с.144).

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як на спадкове майно накладено обтяження кредиторами - заборона, іпотека та арешти. Вимоги кредиторів перевищують розмір вартості успадкованого майна. Також умови Генеральної угоди є несправедливими, оскільки вона не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: в угоді відсутній графік платежів, який є обов'язковим для кредитних договорів. До позову банком надано заяву ОСОБА_3, підписану 05 липня 2006 року, яка не має відношення до Генеральної угоди. Твердження банку про те, що вона не повідомила його про смерть ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки про смерть ОСОБА_3 вона повідомила суд, а банку стало відомо про це з ухвали суду, якою було зупинено провадження до залучення правонаступника відповідача. Позивачем не надано доказів, що спадкоємець отримала у спадщину майно, на яке не накладено арешт, заборону кредиторами та за рахунок якого можливо задовольнити його вимогу або виконати зобов'язання за кредитним договором в межах вартості успадкованого майна, не надано графік до кредитного договору та не направлено претензію в межах ст.1281 ЦК України (а.с.150-154).

В засіданні апеляційного суду представник банку підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду не прибула, просила розглянути справу за її відсутності (а.с.176).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Звертаючись в листопаді 2016 року з позовом до суду, банк посилався на те, що 01 грудня 2014 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, за умовами якої банк надав їй строковий кредит в сумі 27951 грн.15 коп. на 36 місяців з 01 грудня 2014 року по 31 грудня 2017 року кредитні кошти в сумі 8000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с.8).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку станом на 20 жовтня 2016 року заборгованість за цією угодою становила 46350 грн.08 коп. :

з них заборгованість за кредитом 23441 грн.87 коп.,

заборгованість за процентами 5579 грн.09 коп.,

пеня 9933 грн.71 коп.,

штраф 7402 грн.41 коп. ( а.с.4).

Відповідно до статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно зі ст.1218, ч.3 ст.1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині ( ч.1 ст. 1282 ЦК України).

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі (ч.2 ст.1282 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Ч. 1 ст. 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, разом з тим ч.1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 12 квітня 2017 року у справі №6-2962 цс16.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 32 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Наведене свідчить, що обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору про стягнення заборгованості за кредитним договором у випадку смерті боржника є: встановлення спадкоємців та прийняття ними спадщини, наявність та розмір спадкового майна, невиконання чи неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Після звернення банку з позовом до суду та відкриття провадження у справі ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.47). Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,1 га вартістю 9381 грн. (а.с.114) та квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1, вартістю 86726 грн.07 коп. (а.с.115). Заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 подала її дочка ОСОБА_2 (а.с.64), яка 13 березня 2017 року письмово повідомила суд про смерть відповідача (а.с.46).

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2017 року залучено до участі у справі ОСОБА_2, як правонаступника відповідача ОСОБА_3 (а.с.98), тобто питання належного відповідача у справі судом вже вирішено і зазначене ніким не оспорюється.

За таких обставин не можна погодитися з висновком суду про відмову в позові банку, тому що банк не заявив вимоги, з підстав передбачених ст.1282 ЦК України та предметом позову не є вимоги про накладення стягнення на майно,отримане у спадщину.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не має можливості в межах заявленого позову вирішити спір по суті, оскільки в обов'язковому порядку для правильного вирішення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором із спадкоємців боржника до участі у справі мають бути залучені іпотекодержатель спадкового майна та всі кредитори спадкодавця, оскільки без їх участі неможливо вирішити питання щодо визначення частки кожного кредитора у межах вартості майна, одержаного у спадщину, а стягнення заборгованості на користь одного кредитора без участі у справі іншого кредитора свідчитиме про порушення прав останнього.

Витягом з Реєстру підтверджується, що квартира спадкодавця на підставі договору від 11 липня 2008 року перебуває в іпотеці ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а також в порядку виконання заочного рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 15 липня 2010 року про стягнення на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки державним виконавцем накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3 (а.с.76-77,117-119).

Спадковою справою також підтверджується, що 31 липня 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направив Долинській районній державній нотаріальній конторі претензію кредитора до спадкоємців ОСОБА_3, в якій визначив суму заборгованості на день смерті спадкодавця в сумі 157426,43 дол.США (а.с.79).

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», як ще один кредитор спадкодавця та іпотекодержатель, за клопотанням учасників справи до участі у справі судом першої інстанції залучений не був.

Прийняття судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі є порушенням норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з інших правових підстав: не залучення до участі у справі іпотекодержателя спадкового майна та всіх кредиторів спадкодавця.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Долинського районного суду м. Кіровограда від 15 грудня 2017 року.

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 19 березня 2018 року.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

Л.В.Суровицька