РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Чальцевої Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Сєрих І.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха в порядку загального позовного провадження цивільну справу 221/4675/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку спільного майна, придбаного під час шлюбу та усунення перепон в користуванні жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку спільного майна, придбаного під час шлюбу та усунення перепон в користуванні жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що 04 серпня 2007р. між нею , ОСОБА_3 ( дівоче прізвище Колодкіна ) ОСОБА_4 та відповідачем, ОСОБА_3 було укладено шлюб, який було зареєстровано виконкомом Донської селищної ради Волноваського району Донецької області, про що в книзі реєстрації шлюбів 04 серпня 2007р. зроблено відповідний актовий запис за № 27 . 09 листопада 2016р. шлюб було розірвано згідно рішення Волноваського районного суду Донецької області. На теперішній час позивачка разом з донькою мешкають окремо від відповідача. Під час шлюбу, а саме 21.02.2014р., позивач разом з відповідачем придбали у спільну сумісну власність наступне майно: квартиру, розташовану за адресою: с. Донське Волноваського району Донецької області, вул.. Леніна, б. 5, кВ. 21. Дана квартира була зареєстрована на імя відповідача і з того часу вони разом проживали у даній квартирі. Будь-якої домовленості або шлюбного договору між ними не укладалось, тому після розлучення позивач запропонувала відповідачу добровільно розділити спільне майно та визнати за нею право власності на ? частину квартири, але відповідач відмовився. Відповідач вважає, що лише він є власником житла, тому не надає позивачці ключі від квартири та не дозволяє заходити в приміщення та користуватись ані приміщенням, ані особистими речами. Відповідач не бажає домовлятись про спільне користування квартирою та чинить перешкоди у користуванні житлом на особистим майном позивачки ( ноутбуком, посудом, одягом тощо).

У звязку з вищевикладеним позивачка просить суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 ( ОСОБА_5) у селищі Донське Волноваського району Донецької області, загальною площею 57,40 кв.м., вартістю 24 918, 50 грн. ( двадцять чотири тисячі девятсот вісімнадцять гривень 50 копійок), яка придбана під час шлюбу та усунути перешкоди у користуванні спільною сумісною власністю , а саме - квартирою № 21 у будинку № 5 по вулиці Леніна ( ОСОБА_5) у селищі Донське Волноваського району Донецької області, шляхом зобовязання ОСОБА_3 передати позивачці ключі від квартири та допускати у квартиру для надання позивачці можливості користуватись усіма жилими та нежилими приміщеннями за призначенням та наданими комунальними послугами.

У судовому засідання позивач ОСОБА_6 підтримала позовні вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові; просила задовільнити позов у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги; просив задовільнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов визнав, при цьому зазначивши, що ключі від спірною квартири позивачці дійсно не надав; надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності і перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 04 серпня 2007р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 04.08.2007 р. ( а.с. 8).

Згідно рішення Волноваського районного суду Донецької області від 09 листопада 2016р., шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано ( а.с. 15).

З відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що згідно договору купівлі продажу квартири від 21.02.2014р., ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 ( а.с. 7)

Згідно рішення Донської селищної ради Волноваського району Донецької області від 15.10.2015р. № У1/47-445, вулицю Леніна у селищі Донське Волноваського району Донецької області було перейменовано на вулицю ОСОБА_5 ( а.с. 9) .

Згідно зі ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено уст.. 69 СК України.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( частини перша, друга статті 70 СК України) .

Згідно розяснень п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

При розірванні шлюбу право спільної сумісної власності на житло, набуте під час шлюбу, не припиняється. Розпорядження цим житлом здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до вимог ст. 369 ЦК України.

Окрім того, в ч. 1ст. 369 ЦК України закріплено положення про те, що співвласники володіють і користуються майном, що є у спільній сумісній власності, спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Слід звернути увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.).

Отже, за таких підстав, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 ( ОСОБА_5) у селищі Донське Волноваського району Донецької області, загальною площею 57,40 кв.м., вартістю 24 918, 50 грн. ( двадцять чотири тисячі девятсот вісімнадцять гривень 50 копійок), яка придбана під час шлюбу, є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст..391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права на користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку спільного майна, придбаного під час шлюбу та усунення перепон в користуванні жилим приміщенням підлягає задоволенню.

Суд, ухвалюючи рішення, виходить з вимог ст..ст. 12,81 ЦПК України,відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60,61,69,70,71,72 СК України, ст.ст.12,13,81, 209,258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку спільного майна, придбаного під час шлюбу та усунення перепон в користуванні жилим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 57,40 кв.м. вартістю 24918,50 грн. (двадцять чотири тисячі девятсот вісімнадцять грнивень) 50 коп., яка придбана під час шлюбу.

Усунути перешкоди у користуванні спільною сумісною власністю квартирою №21 у будинку №5 по вулиці Бойко у селищі Донське Волноваського району Донецької області, зобовязати ОСОБА_3 передати ключі ОСОБА_1 та допускати у квартиру з метою користування усіма жилими та нежилими приміщеннями за призначенням, комунальними послугами.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 листопада 2018 року.

Суддя Т.В.Чальцева