ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 жовтня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/11143/16-ц

Головуючий у першій інстанції Цибенко І.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/10/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючої-судді Бобрової І.О.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

сторони:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділення в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Місце ухвалення рішення судом першої інстанції місто Чернігів.

Дата складання повного тексту рішення судом першої інстанції 03.12.2017,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4, в якому просила виділити частки майна в натурі згідно із долями 3/5 і 2/5, сформованих на день укладення договору дарування від 27.04.1976 та заповіту батька ОСОБА_5, скасувати зареєстровані незаконні прибудови, здійснені відповідачем, які не були здані в експлуатацію, сарай, гараж, кухню і коридор, кімнату 2-1 площею 8,2 кв.м., визнати право власності на земельну ділянку площею 365,4 кв.м., яка виділена їй у користування судовими рішеннями, та надвірні споруди сарай Б-2, огорожу по периметру земельної ділянки, визнавши право власності як на окремий обєкт домоволодіння.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона зі своєю сімєю та відповідач проживають у будинку їх батьків. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.12.2002, їй на праві власності належить 3/5 частин домоволодіння, відповідачу ОСОБА_4 2/5 частин будинку згідно із договором дарування від 27.04.1976. Між ними склався порядок користування будинком, судовими рішеннями був також встановлений порядок землекористування. Вказувала, що розподілу житлової площі між співвласниками не було, проте відповідач безпідставно користується частиною будинку, розмір якої перевищує його частку. Реєстрація права власності на нерухоме майно без виділення часток власників у натурі неможливо. Позивач також посилалась на те, що відповідачем здійснені прибудови сарай, кімната, коридор, гараж, які не були прийняті в експлуатацію, проте зареєстровані.

25.11.2017 позивач уточнила свої позовні вимоги і просила суд встановити право власності на 3/5 частини будинку від загальної площі 111,6 кв.м. згідно з одержаними свідоцтвом на спадщину від 03.12.2002 і визначити частку майна від кімнати 2-5 площею 26,8 кв.м. (а.с.9 т. 2).

В судовому засіданні просила провести розподіл будинку за четвертим варіантом, що вказаний у висновку експерта за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи №07-18 від 16.07.2018.

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання за нею право власності на земельну ділянку залишено без розгляду.

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 05 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині вимог про скасування реєстрації прибудов, здійснених ОСОБА_4, які не були здані в експлуатацію, залишено без розгляду.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, виділено ОСОБА_3 в окремий обєкт частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою : АДРЕСА_1, а саме : передпокій 1-2 площею 10.4 кв.м. вартістю 50944 грн., кухню 1-3 площею 6.1 кв.м. вартістю 29882 грн., кімнату 1-4 площею 7.8 кв.м. вартістю 27781 грн., кімнату 1-5 площею 9.4 кв.м. вартістю 33481 грн., кімнату 1-6 площею 6.9 кв.м. вартістю 24577 грн., кімнату 1-7 площею 6.1 кв.м. вартістю 21725 грн., сіни 1-1 площею 3.1 кв.м. вартістю 9081 грн., а всього на суму 197471 грн., що становить 3/5 частин житлового будинку з господарськими спорудами, визнано за нею право власності на вказані приміщення. Виділено ОСОБА_4 в окремий обєкт частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою : АДРЕСА_1, а саме : кімнату 1-9 площею 9.6 кв.м. вартістю 32583 грн., кімнату 1-8 площею 26.8 кв.м. вартістю 90959 грн., а всього на суму 123542 грн., що становить 2/5 частин житлового будинку з господарськими спорудами, визнано за ним право власності на вказані приміщення. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 компенсацію за отримання надлишку при розподілі житлового будинку в розмірі 4863 грн. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1205 грн.28 коп.; витрати понесені на проведення експертизи в розмірі 6534 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 720 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, виходячи із найбільш прийнятного варіанта, запропонованого призначеною та проведеною додатковою судовою будівельно-технічною експертизою, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначає, що вона категорично не погодилась із запропонованими експертизою варіантами розподілу, вважаючи висновки експерта суперечливими, некоректними та невірними по суті. Зазначає, що компенсація, що визначена з дійсною вартості майна на час розгляду справи, згідно із ст.364 ЦК України можлива лише за згодою, проте такої згоди вона не надавала. Позивач наполягає на тому, що незалежно від різних даних щодо загальної площі будинку при простих розрахунках ідеальних часток співвласників, є зрозумілим, що відповідач користується частиною належної позивачу житлової площі, тобто користується площею, яка фактично перевищує 2/5 належної йому частки у будинку. ОСОБА_3 вважає, що по справі необхідно призначити додаткову судову будівельно-технічну експертизу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виділ часток у спірному житловому будинку, що перебуває у спільній частковій власності сторін, є можливим. Обираючи варіант поділу будинку, суд врахував порядок користування, що вже склався між сторонами, відсутність необхідності проведення ремонтно-будівельних робіт по забезпеченню ізольованого користування приміщеннями будинку.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 згідно із договором дарування від 27.04.1976 отримав у власність 2/5 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.7 том 1).

На час укладення договору дарування будинок мав 58,8 кв.м. жилої площі та 86,6 кв.м. загальної площі, що слідує з інвентаризаційної справи БТІ на спірний будинок .

ОСОБА_3 згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.12.2002 отримала у власність спадкове майно 3/5 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.12 том 1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (довідка №102504630, а.с.7 том 2), за ОСОБА_4 зареєстровано 28.02.2003 право власності на 2/5 частини, а за ОСОБА_3 на 3/5 частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, що має загальну площу 111,6 кв.м., житлову 77,3 кв.м.

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом спадкове майно складалось із будинку А-1 житловою площею 69,1 кв.м., деревяної огорожі №1 (а.с.12).

Відповідно до технічного паспорту на спірний будинок станом на 20.01.2003, виданого Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації», будинок А-1 має площу 39.4 кв.м., маються житлова прибудова А1-1 площею 41.7 кв.м., прибудову А2 -1, ганок, прибудову А3 -1, сіни а1, житлову прибудову А4 -1, сарай Б-2, сарай В-2, уборну Г, гараж Д-1, оглядову яму, огорожу №1 (а.с. 13-17).

В інвентаризаційній справі №4955 на будинок містяться дані про наступні зміни, які зафіксовані 20.01.2003 побудовано сараї "В" та "Е", гараж "Д", вбиральня "Г". В будинку переобладнані сіни під кімнату, в кухні 2-3 зменшена площа за рахунок облаштування умивальника (а.і.с.59).

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 28.02.2003 житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 складається з : житлового будинку А-1 загальною площею 111,6 кв.м., сараю Б-2, сараю В-1, гаражу Д-1, вбиральні Г, огорожі.

Судом встановлено, що співвласниками спірного будинку здійснювалися перепланування будинку демонтаж печі, установлені перегородки, що встановлено висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 06.07.2017.

В судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача, що після набуття частини домоволодіння у власність ОСОБА_4 були здійснені добудови з окремим входом , а саме кімната 2-1 площею 8,2 кв.м., коридор 2-2 площею 5,1 кв.м., кухня 2-3 площею 6,8 кв.м., умивальник 2-6 площею 2,26 кв.м., а також сарай і гараж.

Рішення виконкому Новозаводської районної ради від 10.02.2003 №23 про затвердження акту прийняття в експлуатацію сараю В-1, гаражу Д-1, кімнати 2-1 гр.ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 за заявою ОСОБА_3 скасовано рішенням виконкому Новозаводської районної ради від 13.10.2003 №176 п.5. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11.02.2004, ухваленим у справі №2-36/04 відмовлено ОСОБА_4 у визнанні незаконним рішення виконкому Новозаводської районної ради від 13.10.2003 №176. Цим же рішенням був встановлений факт переобладнання співвласниками деяких нежитлових приміщень в житлові та факт наявності самовільного будівництва (а.с.19 том 1). Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 11.05.2004 у справі №22а-1161/2004р встановлено, що споруджені відповідачем ОСОБА_4 господарські споруди (гараж та сарай), а також прибудована до будинку кімната є самовільними. Суд зазначив, що саме на легалізацію цих самовільних споруд була спрямована позовна заява ОСОБА_4 про визначення часток будинку та надвірних споруд на земельній ділянці між співвласниками у звязку зі змінами загальної площі (а.с.234 том 1).

Таким чином беззаперечно встановлено, що будинок 10 по провулку Ушакова в м.Чернігові його співвласниками самовільно перепланований та добудований, що змінило кількість, конфігурації кімнат і приміщень будинку, а також розміри житлової та загальної площі. Позивач, після проведення додаткової експертизи наполягала на проведенні розподілу з врахуванням наявних добудов і перепланувань, як це передбачено четвертим варіантом, що вказаний у висновку експерта за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи №07-18 від 16.07.2018.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч.2 ст. 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними.

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій; прибудова - вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

З викладеного вище випливає, що самочинно перепланований та добудований будинок не може бути об'єктом права власності, а тому не може бути предметом з якого можливо виділити частку співвласника. Поділ такого будинку неможливий.

На даний час будинок втратив тотожність із тим, який був прийнятий в експлуатацію і відповідно до технічної документації мав загальний розмір 86,2 кв.м. Питання щодо виділу частки співвласника може розглядатися лише після узаконення самовільного будівництва.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеним у постановах Верховного Суду України від 04.12.2013 у справі №6-130цс13, від 30.09.2015 у справі №6-286цс15, та підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 квітня 2018 року у справі №645/3899/14-ц.

Та обставина, що позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом в якому розмір будинку зазначений 111,6 кв.м. на правильність вказаного вище висновку суду апеляційної інстанції не впливає. Скасування рішення виконкому Новозаводської районної ради від 10.02.2003 №23 про затвердження акту прийняття в експлуатацію сараю В-1, гаражу Д-1, кімнати 2-1 гр.ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 за заявою ОСОБА_3 відбулося після отримання останньою свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.12.2002 та проведення державної реєстрації права власності, саме тому в свідоцтві про право на спадщину за заповітом та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно станом на 28.02.2003 загальна площа житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 зазначена з врахуванням вказаних вище узаконених на той час добудов - 111,6 кв.м. Після ухвалення рішення виконкомом Новозаводської районної ради від 13.10.2003 №176 про скасування рішення від 10.02.2003 відсутні підстави вважати, що розмір спірного будинку з 86,2 кв.м. збільшився до 111,6 кв.м. у законний спосіб. Тому уточнені 25.11.2017 позовні вимоги про виділення ОСОБА_3 її частки у будинку, виходячи з розміру 111,6 кв.м. (а.с.9 т.2), не можуть бути задоволені.

Суд першої інстанції при розгляді справи на вказані обставини уваги не звернув, ухваливши невірне рішення про часткове задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене вище, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково. Оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в позові.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено у звязку з відсутністю правових підстав для виділення в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, апеляційний суд не надає оцінку доводам апеляційної скарги, які стосуються порядку та обрання варіанту виділу такої частки.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 листопада 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділення в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.Є.Мамонова

Н.В.Шитченко.

Повний текст постанови складений 01.11.2018.