Постанова

Іменем України

24 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 387/269/16-ц

провадження № 61-29878 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області у Кіровоградській області Діордієв РостиславСтаніславович,

боржник - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 серпня

2017 року у складі судді Цоток В. В. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Карпенка О. Л.,

Голованя А. М., Дьомич Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області у Кіровоградській області Діордієва Р. С., в якій просив визнати незаконними дії державного виконавця, скасувати повідомлення про повернення виконавчих документів стягувачу без прийняття до виконання та зобов'язати державного виконавця відкрити виконавчі провадження за виконавчими листами

від 02 вересня 2011 року у справі № 2-303/11 та від 27 травня 2016 року у справі № 387/269/14-ц.

Скарга мотивована тим, що на виконанні Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області перебували виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Добровеличківським районним судом Кіровоградської області 02 вересня 2011 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 90 000, 00 грн, та виконавчого листа, виданого 27 травня 2016 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 41 670, 00 грн.

Постановами начальника Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Мазур Л. М. від 26 травня 2017 року виконавчі документи повернуто на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з відсутністю у боржника коштів та майна

12 липня 2017 року він повторно пред'явив виконавчі документи до виконання, однак повідомленням від 28 липня 2017 року державний виконавець Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області у Кіровоградській області Діордієв Р. С. повернув виконавчі листи стягувачу без прийняття до виконання, з підстав несплати ним авансового платежу.

Посилаючись на те, що на нього не може бути покладено обов'язок зі сплати авансового внеску, оскільки виконавчі листи вже перебували на виконанні та, що рішення державного виконавця про повернення виконавчих листів повинно прийматись шляхом прийняття постанови, а не повідомлення, просив задовольнити скаргу.

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області

від 22 серпня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована не доведеністю стягувача про звільнення його від сплати авансового внеску, а повторне пред'явлення виконавчого листа до виконання не є підставою для звільнення ОСОБА_4 від його сплати. Суд вважав необгрунтованими доводи заявника про необхідність оформлення рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав несплати авансового внеску у вигляді постанови, оскільки виконавчі листи ним не були прийнятті до виконання.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що державний виконавець діяв на підставі та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» та в межах наданих йому повноважень, оскільки повторне пред'явлення виконавчого документа у порядку, передбаченому частино п'ятою статті 37 цього Закону не відновлює попереднє провадження, а є підставою для початку повторного примусового виконання рішення, відтак стягувач зобов'язаний сплатити авансовий внесок, якщо відсутні підстави для звільнення від його сплати. Безпідставними є посилання на невідповідність рішень і дій державного виконавця статті 58 Конституції України щодо зворотної дії нормативно-правових актів у часі, оскільки правовідносини між учасниками виконавчого провадження регульовуються законом у редакції чинній на момент їх виникнення

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листопаді 2017 року, ОСОБА_4 просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не урахували, що на підставі постанови начальника Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області у Кіровоградській області МазурЛ. М. від 26 травня 2017 року йому безпідставно були повернуті виконавчі листи, з посиланням на відсутність у боржника майна, що не відповідає дійсності. Оскільки стаття 26 Закону України «Про виконавче провадження» була доповнена пунктом про необхідніть внесення авансового внеску 26 грудня 2016 року, а виконавчі листи на виконанні виконавчої служби знаходилися до внесення цих змін, вважав, що на нього не покладається обов'язок сплати авансового внеску. Вказував на те, що рішення про повернення виконавчих листів державний виконавець зобов'язаний був приймати у вигляді постанови, а не повідомлення. Крім того, у порушення вимог процесуального права, апеляційний суд у вступній та резолютивній частинах ухвали зазначив його прізвище «ОСОБА_4», замість правильного «ОСОБА_4» та розглянув справу за відсутності суб'єкта оскарження.

У лютому 2018 року до Верховного Суду від начальника Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Мазур Л. М. надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що заявник невірно тлумачить статтю 26 Закону України «Про виконавче провадження» щодо дії в часі. При повторному зверненні виконавчих листів до виконання стягувач зобов'язаний сплатити авансовий платіж. Відновленню підлягає виконавче провадження лише у разі визнання постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження незаконною, тоді як таку постанову ОСОБА_4 не оскаржував, а повторне звернення до виконання виконавчих листі не відновлює виконавче провадження, а є підставою для початку повторного примусового виконання судового рішення.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

25 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК Україниу суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судами установлено, що 02 вересня 2011 року Добровеличківським районним судом Кіровоградської області видано виконавчий лист (справа № 2-303/11) про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 106 384, 04 грн, на підставі якого Добровеличківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області відкрито виконавче провадження № 52315763.

27 травня 2016 року Добровеличківським районним судом Кіровоградської області видано виконавчий лист (справа № 387/269/16-ц) про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 41 670, 00 грн, на підставі якого Добровеличківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області відкрито виконавче провадження № 52315650.

Постановами начальника Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області Мазур Л. М. від 26 травня 2017 року зазначені вище виконавчі листи повернуті стягувачуна підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю у боржника коштів та майна, на яке може бути звернуто стягнення. Зазначені постанови в установленому законом порядку ОСОБА_4 не оскаржував.

У липні 2017 року ОСОБА_4 повторно пред'явив до виконання виконавчі листи.

28 липня 2017 року державний виконавецьДобровеличківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області Діордієв Р. С. повернув виконавчі листи

ОСОБА_4 без прийняття їх до виконання у зв'язку з недотриманням стягувачем вимог статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» про сплату авансового внеску у розмірі 2% суми, що підлягає стягненню.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи, та у розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Положеннями статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або припинення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Встановивши, що постанови державного виконавця від 22 травня 2017 року про повернення виконавчих документів ОСОБА_4 не оскаржувались, та в установленому законом порядку не скасовані, суди дійшли правильного висновку про необгрунтованість доводів заявника про відновлення виконавчого провадження, оскільки в даному випадку має місце повторне звернення виконавчих листів до виконання, порядок та умови здійснення якого здійснюються відповідно до вимог законодавства, чинного на момент вчинення зазначених дій. Ураховуючи, що авансовий внесок не було сплачено, а також відсутність підстав для звільнення ОСОБА_4 від сплати авансового внеску, передбачених частиною другою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», суди дійшли обгрунтованого висновку про те, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та відповідно до вимогам закону, наслідком чого є повернення виконавчих листів повідомленням від 28 липня 2017 року.

Наведені висновки судів, які узгоджуються з вимогам законодавства чинного на момент виникнення спірних правовідносин та спростовують посилання заявника на необхідність застосування до спірних правовідносин статті 58 Конституції України.

Щодо форми прийняття державним виконавцем рішення про повернення виконавчих листів у вигляді повідомлення.

Ураховуючи, що виконавчі листи не прийнятті до виконання та приписи частини першої статті 13, частини першої статті 28 та частини четвертої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», суди правильно зазначили, їх повернення оформляється у формі повідомлення.

Доводи касаційної скарги про незаконність постанов начальника районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області Мазур Л. М. від 26 травня 2017 року про повернення виконавчих листів, Верховний Суд не приймає до уваги, оскільки вони не є предметом касаційного оскарження.

Посилання заявника про порушення апеляційним судом норм процесуального права у зв'язку з розглядом справи за відсутності суб'єкта оскарження у судовому засіданні, не є підставою для скасування законного і обгрунтованого судового рішення, оскільки це ніяким чином не порушило права заявника та не призвело до неправильності висновків суду. Неправильне написання прізвища у вступній та резолютивній частинах прізвища заявника є опискою, яку апеляційний суд виправив постановленням відповідної ухвали від 07 листопада 2017 року.

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, а тому відсутні підстави для її задоволення скарги.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області

від 22 серпня 2017 року у та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник