Єдиний унікальний номер 229/1583/18 Номер провадження 22-ц/4804/131/18
Головуючий у 1 інстанції: Гонтар А.Л. Єдиний унікальний номер 229/1583/18
Суддя - доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/4804/131/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Краснощокової Н.С.,

суддів: Космачевської Т.В., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області цивільну справу №229/1583/18 за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» до Ясинуватської районної державної адміністрації Донецької області, треті особи: відділ в Ясинуватському районі міськрайонного управління в Ясинуватському районі та м. Авдіївці Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_1, про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 липня 2018 року (суддя Гонтар А.Л.),

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ТОВ «Агро - Бета» звернулось до суду з даним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що завдяки наявності цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до позивача про визнання договору емфітевзису недійсним позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 23.10.2012 року є власником земельної ділянки, що розташована на території Соловйовської сільської ради, Ясинуватського району Донецької області площею 4,4241 га кадастровий номер НОМЕР_3, державний акт виданий на підставі розпорядження голови Ясинуватської районної державної адміністрації від 19.09.2012 року.

16 грудня 2009 року відносно цієї ж земельної ділянки між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір емфітевзису, при цьому право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку було посвідчене державним актом на право власності на вказану земельні ділянку серії НОМЕР_1 від 13.09.2007 року.

У 2010 році ОСОБА_3 помер.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2011 року, доданої до позову ОСОБА_1 про визнання договору емфітевзису недійсним, спадщина померлого ОСОБА_3 складається із права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Октябрьське» с. Соловйове Ясинуватського району Донецької області розміром 5,90 в умовних кадастрових гектарах, яке належало померлому ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_4, виданого Ясинуватською районною державною адміністрацією 07 грудня 1996 року та свідоцтва про право на спадщину за законом № 4242, зареєстрованого 14 листопада 2008 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) за НОМЕР_5.

Тобто право на земельну частку (пай), на яке видано свідоцтво про право на спадщину за законом 27 грудня 2011 року ОСОБА_1 перейшло у спадщину до покійного ОСОБА_3 лише 14 листопада 2008 року - вже після отримання ним 13 вересня 2007 року державного акту на земельну ділянку площею 4,4241 га кадастровий номер НОМЕР_3.

Виходячи з вищевказаного, ОСОБА_1 не успадкував від померлого ОСОБА_3 вищевказану земельну ділянку, а успадкував право на іншу земельну частку, набуту покійним ОСОБА_3 вже після виділення в натурі йому земельної ділянки площею 4,4241 га кадастровий номер НОМЕР_3. Це свідчить, що на момент смерті ОСОБА_3 йому належало не менше двох земельних часток, одну з яких він виділив в натурі ще за час свого життя у 2007 році та отримав державний акт, а іншу отримав у спадок 14 листопада 2008 року та за життя не встиг виділити в натурі та отримати державний акт. Саме на не виділену в натурі земельну частку (пай) ОСОБА_1 і отримав свідоцтво про право на спадщину 27 грудня 2011 року № 6121.

Якщо б підставою для оформлення з боку ОСОБА_1 оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку було б саме спадкування ним земельної ділянки площею 4,4241 га кадастровий номер НОМЕР_3 після померлого ОСОБА_3, то у свідоцтві про право на спадщину за законом було б вказано, що до складу спадщини входить, окрім права на не виділену в натурі земельну частку, ще й земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3. Але такого запису в свідоцтві про право на спадщину за законом не вказано.

Підставою для виділення земельної частки (паю) в натуру (на місцевість) є рішення відповідної ради чи районної державної адміністрації. Первісний власник права на земельну частку (пай) ОСОБА_3 вже реалізував своє право у 2007 році, коли йому була виділена земельна частка (пай) в натурі (на місцевості) та видано державний акт. Тому з моменту отримання ним державного акту саме цей акт посвідчував його право власності на земельну ділянку розміром 4,4241 га кадастровий номер НОМЕР_3. Необмежена кількість розпоряджень щодо виділення однієї і тієї ж частки (паю) необмеженій кількості громадян із видачею їм державних актів на одну і ту ж саму земельну ділянку законодавством не передбачена.

У оскаржуваному державному акті на право власності на земельну ділянку вказано, що даний акт виданий на підставі розпорядження голови Ясинуватської районної державної адміністрації від 19 вересня 2012 року № 273. При цьому у випадку якщо б дана земельна ділянка входила до складу спадщини підставою було б або свідоцтво про право на спадщину за законом або за заповітом, або договір міни земельними ділянками або рішення суду про визнання права власності. Перехід права власності на земельну ділянку відповідно до законодавства що діяло на момент видачі ОСОБА_1 державного акту, здійснювалось шляхом встановлення відповідної відмітки про перехід такого права та його підставу.

Наявний у відповідача державний акт на право власності на земельну ділянку площею 4,4241 га кадастровий номер НОМЕР_3, виданий на підставі розпорядження голови Ясинуватської державної адміністрації в 2012 році, свідчить про те, що зазначені у ньому дані щодо земельної ділянки є помилковими та повністю дублюють дані земельної ділянки, вже належної покійному ОСОБА_3 на підставі державного акту від 27 грудня 2007 року.

Тобто враховуючи, що підставою для отримання оскаржуваного державного акту є саме розпорядження голови Ясинуватської державної адміністрації від 19 вересня 2012 року № 273 можливо зробити висновок, що орган, який здійснював друк оскаржуваного акту допустив технічну помилку та відобразив у ньому дані щодо земельної ділянки ОСОБА_3, тому твердження ОСОБА_1 про те, що зазначена у свідоцтві про право на спадщину від 27 грудня 2011 року № 6121 земельна частка є тією ж самою земельною ділянкою площею 4,4241 га кадастровий номер НОМЕР_3, на яку покійний ОСОБА_4 отримав у 2007 році державний акт є хибним.

Фактично на даний час є два державних акта на одну й ту ж земельну ділянку: перший державний акт НОМЕР_6 виданий 13 вересня 2007 року на ім'я померлого ОСОБА_3, другий державний акт НОМЕР_7, виданий 23 жовтня 2012 року на ім'я ОСОБА_1.

Отже земельна ділянка, що розташована на території Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області площею 4,4241 га кадастровий номер НОМЕР_8 не була оформлена ОСОБА_1 у складі спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_3, а тому, ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_7 із недостовірними даними, що відносяться до іншої земельної ділянки, належної покійному ОСОБА_3 на підставі державного акту, виданого 13 вересня 2007 року.

Користуючись вищевказаним протиправним державним актом ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву стосовно визнання недійсним договору емфітевзису, що був укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Агро - Бета», що розглядається у Дружківському міському суді Донецької області, чим фактично порушує права ТОВ «Агро - Бета» на користування вказаною земельною ділянкою та взагалі ставить під сумнів наявність такого права у ТОВ «Агро - Бета».

Тому позивач просив, з урахуванням заяви про уточнення номеру державного акту (а. с. 43), скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_9 виданий на ім'я ОСОБА_1 від 23.10.2012 року.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення позивачем подано апеляційну скаргу, яка разом із справою надійшла до Апеляційного суду Донецької області.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження, ухвалою цього суду від 25 вересня 2018 року справу призначено до розгляду на 03 жовтня 2018 року.

На підставі Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 «Про переведення суддів» апеляційний суд Донецької області ліквідовано, 03 жовтня 2018 року утворено Донецькій апеляційний суд, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду, а суддів переведено на роботу на посадах суддів Донецького апеляційного суду, до якого також передані цивільні справи та матеріали ліквідованого суду.

У апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Посилається на необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Підставою відмови у позові є те, що не ставилось питання та не була доведена незаконність рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого був виданий оспорюваний державний акт. Однак, такий висновок є необґрунтованим та не відповідає приписам законодавства та вітчизняній і європейській практиці. Позивачем був обраний такий спосіб захисту, як визнання недійсним саме державного акту, який втілює єдину мету - доведення факту, що ОСОБА_1 не є власником спірної земельної ділянки та, відповідно, не може звертатись з позовом до ТОВ «Агро-Бета» щодо визнання недійсним договору емфітевзису. Крім того, недійсними можуть визнаватись як рішення, не підставі яких видано державні акти, так і самі акти на право власності, адже видача державного акту є правочином, а будь - який правочин можна оскаржити та скасувати. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 1 липня 2015 року у справі №6-319 цс 15 та від 19 червня 2013 року у справі № 6-57цс13 та у інших справах. Тому наявні підстави для визнання недійним державного акту без визнання недійсним розпорядження районної державної адміністрації, на підставі якого він був виданий, крім того, позивач не ставив питання про недійсність самого розпорядження, бо стверджував, що оскаржуваний акт надрукований установою відповідача з помилкою і помилка у самому акті не тягне, як наслідок, визнання рішення незаконним. Суд не дав правової оцінки тій обставині, що існує два державні акти на право власності на одну і ту ж земельну ділянку, при цьому право власності на земельну ділянку на підставі державного акту на ім'я ОСОБА_3 зареєстроване на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.01.2017 року, а право власності на цю ж земельну ділянку на підставі державного акту на ім'я ОСОБА_1 не зареєстроване.

Крім того, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить лише одна земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_10 площа якої співпадає з площею спірної земельної ділянки та становить 4, 4241га, обидві ділянки розташовані на одному полі та межують одна з одною, проте належать різним особам, це підтверджується інформацією з публічної кадастрової карти. Таким чином, існують дві земельні ділянки, які за офіційною інформацією належать різним особам і щодо однієї з цих ділянок (НОМЕР_3) виникла плутанина з державними актами, в результаті чого було видано два акти на одну і ту ж земельну ділянку, що суперечить вимогам законодавства, однак суд не дав належної правової оцінки даному факту.

Із змісту двох державних актів на одну і ту ж земельну ділянку вбачається, що обидва видані на підставі двох різних розпоряджень голови Ясинуватської РДА, а ОСОБА_1 стверджує, що отримав зазначену земельну ділянку в порядку спадкування. Однак, із свідоцтва про право на спадщину вбачається, що у спадковій масі відсутня земельна ділянка , яка ще у 2007 році була отримана спадкоємцем у власність та якій присвоєно кадастровий номер НОМЕР_3, натомість зазначено, що спадщина складається із права на земельну частку (пай) на підставі сертифікату серії НОМЕР_11, станом на 2011 рік сертифікат щодо спірної земельної ділянки не міг існувати, тому можна зробити висновок, що на підставі сертифікату серії НОМЕР_11 була отримана інша земельна ділянка, що не стосується даного предмету спору. Якщо припустити, що ОСОБА_1 дійсно отримав спірну земельні ділянку у спадщину то у державному акті підставою його видачі було б вказано свідоцтво про право на спадщину, а не розпорядження голови РДА.. Якщо припустити, що ОСОБА_1 отримав у спадщину право на земельну ділянку, після чого провів процедуру оформлення права власності та отримав державний акт, то також існують суттєві неузгодження, оскільки процедура виділення землі та оформлення права власності вже була проведена та вдруге таку процедуру провести неможливо. До того ж державні органи мають повноваження розпоряджатись лише земельними ділянками комунальної чи державної власності, а не ділянками приватної власності, спірна ділянка на момент видачу другого акту вже перебувала у приватній власності. Отже, ОСОБА_1 не міг отримати право власності на спірну земельну ділянку.

Третьою особою ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу із наданням доказів направлення його копій учасникам справи. У відзиві ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки рішення є законним та обґрунтованим. Позивач не вказав яким актам цивільного законодавства суперечить державний акт про право власності на земельну ділянку та які цивільні права або інтереси порушує цей акт. Вимога про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку залежить від доведеності незаконності рішення органу, на підставі якого видано акт. Суд відмовив у задоволенні позовних вимог через недоведеність незаконності самого державного акту та розпорядження голови Ясинуватської районної державної адміністрації, на підставі якого видано державний акт.

В засіданні апеляційного суду представники позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримували апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні, представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_7 проти скарги заперечував та просив рішення залишити без змін. Представник третьої особи міськрайонного управління в Ясинуватському районі та м. Авдіївці Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області в засідання апеляційного суду не з'явився, від вказаної третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Згідно із ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6, представника третьої особи ОСОБА_7, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2012 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, згідно з яким він є власником земельної ділянки площею 4,4241 га на території Соловйовської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, за межами населеного пункту, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, державний акт виданий на підставі розпорядження голови Ясинуватської районної державної адміністрації від 19.09.2012 року.

У даній справі позивач просив скасувати вказаний державний акт, посилаючись на те, що він виданий з недостовірними даними, при цьому позовні вимоги звернув до Ясинуватської районної державної адміністрації Донецької області, ОСОБА_1 зазначив третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на боці відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельні ділянку є похідною та залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Позивачем взагалі не ставилося питання та не було доведено незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Згідно з ч.1 ст. 126 ЗК України, в редакції, чинній на час видачі спірного державного акту, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав не оскарження позивачем рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт, суд не звернув уваги на те, що позивачем ставилось питання про скасування державного акту про право власності на землю, що посвідчує право власності ОСОБА_1, який є у справі третьою особою, а не відповідачем.

Згідно із ч.1 ст. ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Враховуючи обсяг процесуальних прав та обов'язків, визначених статтями 4,43,49 ЦПК України, сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення. Ознаками сторін, які відрізняють їх від інших осіб, які беруть участь у справі (зокрема третіх осіб) є те, що сторони - це особи, між якими виник спір про право, який є предметом розгляду та вирішення судом, та на сторони поширюються усі наслідки та властивості судового рішення.

Правовий статус ОСОБА_1 визначено як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Згідно з частинами першою, шостою ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї зі сторін. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов'язки, встановлені статтею 43 цього Кодексу.

На третіх осіб не поширюються права та обов'язки, визначені ст. 49 ЦПК України для сторін.

Вирішуючи питання про скасування державного акту на право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку суд не врахував, що останній не залучений до участі у справі у якості відповідача, хоча вирішується питання щодо його прав та інтересів.

Розгляд справи за таких обставин позбавляє суд апеляційної інстанції можливості зробити висновок щодо обґрунтованості чи необґрунтованості позовних вимог по суті.

На стадії апеляційного провадження Цивільним процесуальним кодексом не передбачено залучення до участі в справі відповідачів.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав незалучення до участі у справі у якості відповідача ОСОБА_1, права якого зачіпаються заявленими вимогами.

Проте позивач не позбавлений можливості повторно звернутись з аналогічним позовом із залученням ОСОБА_1 у якості співвідповідача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 липня 2018 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Бета» до Ясинуватської районної державної адміністрації Донецької області, треті особи: відділ в Ясинуватському районі міськрайонного управління в Ясинуватському районі та м. Авдіївці Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_1, про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: Т.В. Космачевська

О.О. Тимченко

Повне судове рішення складене 31 жовтня 2018 року.

Суддя - доповідач: Н.С. Краснощокова