УХВАЛА

02 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 577/3472/17

провадження № 61-46153 ск 18

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський») на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 17 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фагор» (далі - ТОВ «Фінансова компанія Фагор») про захист прав споживача та визнання умов кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ :

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк Михайлівський», посилаючись на те, що 9 листопада 2015 року між нею та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений кредитний договір № 200377847, згідно з яким банк надав їй кредит в сумі 14883,25 грн зі сплатою відсотків у розмірі 0,001% річних, щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 3,99% від загальної суми кредиту та одноразової комісії за видачу кредиту - 1,5%. 19 травня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Фінансова компанія Плеяда», а згодом з ТОВ «Фінансова компанія Фагор» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія Фагор». Скориставшись її правовою необізнаністю, до умов кредитного договору було включено умову про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 593,84 грн щомісячно. Посилалась на те, що комісія банку за обслуговування кредиту не може вважатися витратами позивача з оформлення кредиту, оскільки такі витрати передбачені кредитним договором, тобто такі умови кредитного договору порушують її права як споживача.

Заочним рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Сумської області від 17 вересня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсними умови кредитного договору № 200377847, який був укладений 9 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк Михайлівський», в частині сплати щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99% з першого місяця строку дії кредитного договору та до закінчення строку його дії, що становить 593 грн 84 коп.

17 жовтня 2018 року ПАТ «Банк Михайлівський» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2017 року та постанову Сумської області від 17 вересня 2018 року та просило скасувати зазначені судові рішення.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Перегляд цієї справи судом апеляційної інстанції здійснювався у відповідності до пункту один частини шіостої статті 19 ЦПК України, оскільки вона є малозначною.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі є вимога про захист прав споживача та визнання недійсною умови кредитного договору в частині сплати щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99% з першого місяця строку дії кредитного договору та до закінчення строку його дії, що становить 593 грн 84 коп. А суди ухвалюючи судові рішення посилались на правову позицію висловлену у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-174цс16. Також правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України № 6-80цс12 від 12 серпня 2012 року та 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року. Зазначена правова позиція є установленою та її застосування не представляють собою складності.

Встановлені судами фактичні обставини справи та правовідносини; доводи касаційної скарги; ціна позову та застосування норм матеріального та процесуального права дають підстави для висновку, що зазначена скарга не представляє значної складності, а тому в силу пункту 2 частини 1 статті 19 ЦПК України є малозначною.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2017 року та постанова Апеляційного суду Сумської області від 17 вересня 2018 року відповідають правовій позиції висловленою Верховним Судом України у постановах № 6-80цс12 від 12 вересня 2012 року, № 6-1746цс16 від 16 листопада 2016 року та № 6-2071цс16 від 6 вересня 2017 року.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 17 вересня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко