Справа №463/4441/18
Провадження №4-с/463/37/18
УХВАЛА

27 вересня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Жовніра Г.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Граніч З.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державних виконавців Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Семенюк А.В.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить суд просить визнати незаконною бездіяльність та дії державного виконавця в частині невиконання вимог ухвали Личаківського районного суд м.Львова від 23.01.2017 та несвоєчасного відновлення виконавчого провадження відповідно до цієї ухвали, у невчиненні в повному обсязі виконавчих дій у виконавчому провадженні, крім того просить визнати незаконною та скасувати постанову від 18.05.2018 про повернення виконавчого документа стягувачеві, зобов'язати відновити виконавче провадження на підставі виконавчого документу та вчинити виконавчі дії у виконавчому провадженні, а також стягнути судові витрати, а саме: компенсацію за відрив від звичайних занять.

Скаргу мотивує тим, що на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на його користь заборгованості в сумі 45972,25 грн., було видано виконавчий лист 26.03.2015 року № 2/463/1719/14, який ним разом із заявою від 02.04.2015 року подано у виконавчу службу для звернення до примусового виконання, шляхом їх надіслання через поштове відділення.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23.01.2017 постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.06.2016 скасовано. Дану ухвалу виконавець одержав 08.09.2017, а постанова про відновлення виконавчого провадження державним виконавцем було винесено лише 17.01.2018.

18.05.2018 повторно винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, яка була отримана скаржником 09.07.2018

Вважає таку постанову протиправною, оскільки державним виконавцем Семенюк А.В. не було вчинено усіх необхідних дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для забезпечення виконання судового рішення, зокрема, не здійснювались виклики боржника, не встановлено місця його перебування, не звертався до суду з подання про здійснення приводу боржника, а в разі відсутності боржника не вжито заходів для його розшуку та розшуку його майна, безпідставно і передчасно повернуто виконавчий документ стягувачеві. У зв'язку із наведеним просить скаргу задоволити.

Сторони в судове засідання не з'явилися за викликом суду, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце слухання справи.

У відповідності до положень ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин у відповідності до положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності державного виконавця та боржника, за наявним у справі доказами.

Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали скарги, перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст.447 ЦПК України).

Судом встановлено, що на виконанні у державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції Семенюк А.В. перебувало виконавче провадження №47277859, розпочате на підставі виконавчого листа № 2/463/1719/14, виданого 26.03.2015 Личаківським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом, 12500,0 грн. пені. Боржником за вказаним виконавчим листом визнано ОСОБА_4, що проживає на території діяльності відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції.

При цьому, ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено ряд заходів, які повинні вживатися державним виконавцем з метою забезпечення виконання судового рішення, в тому числі і: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання тощо.

Однак, як вбачається з матеріалів скарги, після відновлення виконавчого провадження на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 23.01.2017, виконавцем не вжито усіх необхідних заходів для виявлення такого з метою звернення стягнення на це майно, не встановили місця перебування боржника та не звернулися до суду із відповідним поданнями про привід, оголошення його в розшук, не вчинено інших необхідних законом передбачених дій для забезпечення неухильного виконання рішення суду.

Державний виконавець наведених обставин не заперечив, не скерував на адресу суд копію матеріалів виконавчого провадження, а тому суд керуючись ст.12 ЦПК, відповідно якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, розглядає скаргу на підставі поданих скаржником документів.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що в межах відкритого виконавчого провадження на підставі виконавчого документа про стягнення на користь скаржника грошових коштів із боржника, державний виконавець не вчинив у повній мірі усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для встановлення місця перебування боржника, а відтак і його майна, грошових коштів, на які могло б бути звернуте примусове виконання судового рішення, та неправомірно передчасно прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачеві. А тому скаргу слід в цій частині задоволити.

В іншій частині скарги, суд вважає підставними обґрунтування скаржника про порушення його процесуальних прав державними виконавцями, як стягувача у даному виконавчому провадженні, зокрема, в частині того, що виконавцем в порушення положень ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» з порушенням строків була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, оскільки з матеріалів до скарги, які долучив скаржник не можливо встановити коли саме була дійсно винесена постанова про відновлення виконавчого провадження №47277859. Тому в цій частині в задоволенні скарги слід відмовити.

Одночасно суд не вбачає підстав для задоволення скарги в частині покладення обов'язку на державного виконавця відновити виконавче провадження, та вчинити виконавчі дії у виконавчому провадженні, оскільки такий обов'язок державного виконавця безпосередньо випливає зі ст.ст. 18, 41 Закону України «Про виконавче провадження» внаслідок скасування судом постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Щодо вимог заявника про стягнення компенсації, то такі є безпідставними і в цій частині скарга відхиляється.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, ст.ст. 18, 41 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в :

скаргу ОСОБА_1 - задоволити частково.

Визнати незаконною бездіяльність та дії головного державного виконавця Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Семенюк А.В. в частині не вчинення в повному обсязі виконавчих дій у виконавчому провадженні №47277859 за виконавчим листом № 2/463/1719/14, виданого 26.03.2015 Личаківським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом, 12500,0 грн. пені, а також в частині винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Семенюка А.В. від 18.05.2018 про повернення стягувачеві виконавчого документу - № 2/463/1719/14, виданого 26.03.2015 Личаківським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 12500 грн. тіла кредиту, 20972,25 грн. процентів за користування кредитом, 12500,0 грн. пені.

В решті у задоволенні скарги - відмовити за безпідставністю.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Жовнір Г.Б.