Дата документу 06.11.2018 Справа № 554/1847/18
Провадження № 2/554/1675/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді - Савченко Л.І.

при секретарі - Гаврись В.В.

за участю представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_6 у березні 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у цивільному шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_7. Після народження дитини їхні стосунки різко погіршилися, часто почали виникати сварки на побутовому грунті, вони мали різні погляди щодо виховання сина. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав, тому рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25 листопада 2014 року з нього стягнуто аліменти, заборгованість по яких станом на 01 березня 2018 року становить 48 720 грн. За весь цей час відповідач жодним чином не цікавився долею сина, його здоров»ям, не приймає участі у вихованні та догляді, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться успіхами дитини у навчанні та спорті. На її думку, нехтування батьківськими обов»язками принижує гідність дитини, а наявність у неї батька юридично, який фактично залишається чужою людиною, може призвести у подальшому до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору. Нею забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, з сином склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню, повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Відповідачу ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні з сином та прийманні його участі у вихованні, навпаки вона постійно просила спілкуватися з дитиною, щоб він відчував батьківську турботу і любов, але відповідач такого бажання не виявляв і не бажав виконувати батьківські обов»язки. З цих підстав звернулася до суду з позовом.

Ухвалою суду від 22 березня 2018 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 14 травня 2018 року витребувано докази з Центрального відділу РАЦС Полтавського МУЮ, Управління ДМС у Полтавській області, з Дитячої поліклініки № 4 м.Полтави, КЗ «Полтавська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №3 Полтавської міської ради.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що він не зловживає алкоголем чи наркотичними засобами, до кримінальної відповідальності не притягувався, не ухилявся від виховання дитини, позитивно характеризується. Спільне проживання з відповідачем припинив в результаті виникнення конфліктних відносин. У 2014 році позивач дійсно подала позов про стягнення аліментів, але не у зв»язку із тим, що він не надавав матеріальної допомоги, а з метою оформлення субсидії. Факт надання матеріальної допомоги може підтвердити квитанціями, а припинив перераховувати кошти, оскільки ОСОБА_6 їх не отримувала, так як виїхала на роботу за межі України. Про існування виконавчого провадження йому було невідомо, коли про це дізнався, відразу звернувся до Шевченківського ВДВС. Тільки 04.06.2018 року ознайомився із матеріалами виконавчого провадження, з якого вбачається, що ніяких документів з ВДВС він не отримував. Позивач навмисно ввела в оману ВДВС про ніби-то сплату ним аліментів. Іншій фізичній особі перераховувати аліменти він не міг, так як в рішенні суду зазначалося прізвище позивача, тому він чекав, коли вона повідомить, що знаходиться в Україні і сплатить їй аліменти. На даний час аліменти сплачені частково, вважає, що несплата аліментів не є доказом ухилення від участі у вихованні дитини. Позивач неналежним чином приймає участь у вихованні їхнього сина, так як на протязі кількох років разом з ним не проживає. На даний час він позбавлений можливості спілкуватися з сином, намагається спілкуватися з ним по телефону. В більшості випадків він трубку не піднімає, а якщо і піднімає, то ненадовго, так як жіночий голос говорить сину «Поклади трубку». Він неодноразово приходив за місцем проживання сина, але йому двері не відчиняли. Від виконання своїх обов»язків щодо виховання сина він не ухилявся та не нехтував, позивач свідомо створила такі умови, щоб обмежували його участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, не бажала отримувати аліменти, тобто перешкоджала в прийнятті участі у вихованні. Це робиться з метою вивезення дитини без його згоди на постійне місце проживання в іншу країну, так як у 2018 році ОСОБА_6 пропонувала йому добровільно відмовитися від батьківства, так як збирається заміж за іноземця.

Представник позивача ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що позивач з позовом про стягнення аліментів звернулася до суду у зв»язку із нестачею коштів на утримання та розвиток ОСОБА_7. Державним виконавцем були виконані всі можливі заходи, передбачені законодавством, для стягнення із ОСОБА_3 аліментів, але вони були безрезультатними, так як останній ігнорував свої обов»язки, хоча йому було відомо про відкрите виконавче провадження щодо нього. Твердження відповідача, що ним неодноразово перераховувалися кошти на утримання сина не відповідають дійсності і не підтверджені будь-якими доказами. Перерахування аліментів у сумі 1870 грн. 09.06.2018 року вже після звернення до суду з позовом здійснене з метою створення враження спроби погашення ним боргу, а сума є незначною в порівнянні із загальною сумою боргу і не відповідає потребам дитини. Позивач поїхала на тимчасові роботи до ОСОБА_8 вимушено, у зв»яку із відсутністю роботи з достатнім для проживання рівнем заробітної плати у м.Полтаві. Її перебування там не є постійним, вона періодично приїздить додому та проводить весь час з дитиною. Зароблені кошти за кордоном є достатніми для утримання і розвитку дитини, зокрема, витрат на харчування та одяг, оплату освітнього гуртка та спортивної секції, придбання коштовних іграшок. З 2012 року відповідач дуже рідко спілкувався із сином, з 2016 року не спілкується з ним взагалі, не цікавиться його долею, розвитком, станом здоров»я, не надає коштів на утримання та розвиток, умисно ухиляється від виконання батьківського обов»язку.

Позивач у судове засідання не з»явилася, довірила представництво своїх інтересів представникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що висновок органу опіки є необ»єктивним, оскільки при його складенні не було враховано думку дитини про позбавлення батьківських прав. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов»язків, почав їх виконувати лише після подачі позову до суду. ОСОБА_9 його поведінку не щирою, а такою, яка направлена на створення враження, що він бажає приймати участь у вихованні дитини.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що син у нього один і він хоче займатися своєю дитиною, давати йому батьківську любов та приймати участь у його вихованні До 2017 року вони підтримували зв»язок, гуляли, відпочивали разом, він водив його на гуртки, але потім його внесли у чорний список, телефон заблокували і він втратив можливість спілкуватися із сином. Караулити сина під під»їздом він не хоче, щоб не травмувати його психіку. Із класним керівником спілкується по інтернету, знає про його успіхи у навчанні. Аліменти не сплачував, так як не знав яким чином це робити, оскільки ОСОБА_6 поїхала до ОСОБА_8, а раніше гроші перераховував їй. На даний час з червня 2018 року сплачено більше 15 тис.грн. заборгованості. Прохав в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечувала, прохала в його задоволенні відмовити, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Додатково пояснила, що позивач не вказав, що відповідач сплачував аліменти, що було з»ясовано в ході судового розгляду, але не по середній заробітній платі по м.Полтава, тому і виникла заборгованість. Квитанції збереглися не всі, але на пошті їх взяти не вдалося, так як вони зберігаються три місяці. Сама позивач жодного разу не з»являлася у судові засідання, а представник позивача не може знати як саме склалися відносини між сторонами. Як з»ясувалося в органі опіки вони між собою довго не спілкувалися. Оскільки мати перебуває тривалий час за кордоном, батько має повне право відібрати сина у бабусі, однак він цього не робить, щоб не травмувати психіку дитині. Перед дитиною створили образ поганого батька, тому він не бажає з ним спілкуватися, але поганий він виходить тому, що у нього немає багато грошей. За дозволом на виїзд дитини за кордон мати ніколи не зверталася, тому позбавлення його батьківських прав для цієї мети є безпідставним. Позбавлення батьківських прав вважає крайньою мірою, а тому не може бути застосовано до відповідача, який на обліку ні в психологічному, ні наркологічному диспансері не перебуває.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що на засіданні виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради було прийнято одноголосно рішення про надання висновку про відмову у позбавленні батьківських прав ОСОБА_3 Однак, зазначила, що після досягнення ОСОБА_7 10 річного віку, 05.10.2018 року від нього були відібрані пояснення, в яких він зазначив, що дуже образився на батька, що він не привітав його з днем народження, прохав позбавити його батьківських прав.

Заслухавши учасників справи, свідків, перевіривши фактичні обставини письмовими доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони проживали разом у цивільному шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим Октябрським відділом РАЦС Полтавського МУЮ 09 жовтня 2008 року (а.с.4).

З березня 2012 року ОСОБА_3 почав проживати окремо, а ОСОБА_6 залишилася проживати із сином ОСОБА_10 у квартирі АДРЕСА_1, що слідує із довідки КП «ЖЕО № 2» ПМР від 08.02.2018 року (а.с.8).

З акту обстеження побутових умов сім»ї, затвердженого директором КЗ «Полтавська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 3» ПМР ОСОБА_11 від 16 лютого 2018 року, вбачається, що ОСОБА_7 проживає разом із матір»ю в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1, загальною площею 47, 5 кв.м. Санітарно-гігієнічні умови задовільні, у квартирі чисто, затишно, зроблено якісний ремонт. Дитина має власну кімнату із сучасними зручними меблями для навчання та відпочинку. Є книги, приладдя, іграшки. Відносини в сім»ї доброзичливі, толерантні. Мама порядна, відповідальна, пунктуальна, трудолюбива, є прикладом для сина. Взаємовідносини з дітьми доброзичливі, панує взаєморозуміння. Проблем у вихованні немає. Дитина забезпечена одягом, взуттям, збалансованим харчуванням, іграми. Сімейне виховання на належному рівні (а.с.11).

З характеристики сусідів на ОСОБА_6 вбачається, що остання проживає за адресою АДРЕСА_1 із 2005 року. Проживає із сином, 2008 року народження. Є працьовитою, ввічливою, доброю, охайною. Завжди допоможе, приймає активну участь у громадському житті будинку. Вихованням сина займається одна. Дитина завжди ввічлива та охайна (а.с.9).

З характеристики ОСОБА_7, 2008 року народження, з місця навчання КЗ «Полтавська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 3» ПМР слідує, що він має високий рівень загального розвитку, зарекомендував себе як старанний, уважний, відповідальний, дисциплінований учень. ОСОБА_12 виявляє зацікавленість до навчання, легко опановує матеріал, до уроків завжди підготовлений. У хлопчика добре розвинена пам»ять та логічне мислення, на уроках активний, володіє культурою мовлення. Любить читати художню літературу, відмінно переказує, аналізує зміст та висловлює власне до прочитаного. ОСОБА_10 бере активну участь у культмасових заходах, позашкільних конкурсах та змаганнях, класних святах, екскурсіях, культпоходах. Відвідує спортивну секцію. Правила поведінки учень виконує свідомо , шкоду відвідує регулярно. Батьки розлучені, ОСОБА_7 проживає з матір»ю, яка приділяє належну увагу вихованню сина. ОСОБА_10 забезпечений одягом, взяттям, шкільним приладдям, має багато книг та розвиваючих ігор. Батько не цікавиться навчанням дитини, до школи не приходить, батьківські збори та культмасові заходи, де син приймає участь, не відвідує (а.с.10).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25 листопада 2014 року із відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_10, 2008 року народження, у розмірі ? часини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.12).

Відповідач ухилявся від сплати аліментів, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість станом на 01 березня 2018 року у сумі 48 720 грн., що слідує із довідки -розрахунку від 26.02.2018 року (а.с.14).

З повідомлення директора школи КЗ «Полтавська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 3» ПМР від 22.05.2018 року за вих. № 01-37/190 вбачається, що відповідно до інформації класного керівника 3-Н класу ОСОБА_13, за три роки навчання в школі ОСОБА_7 його батько ОСОБА_3 жодного разу не привів і не забрав сина зі школи, батьківські збори, класні та шкільні спортивні змагання та свята і конкурси, де брав участь ОСОБА_7, не відвідував, ніколи не цікавився успіхами дитини у навчанні (а.с.44).

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що знає ОСОБА_3 як сусіда, вона проживає на другому поверсі, а ОСОБА_6 на третьому. Останній раз бачила ОСОБА_3 як він будував турнік для ОСОБА_7. Знає зі слів бабусі ОСОБА_7, що ОСОБА_3 сина не забирає, хоча раніше брав із собою на природу. Знає, що бабуся позичала гроші, щоб заплатити за гуртки.

Свідок ОСОБА_15 показала, що є сестрою ОСОБА_6, знайомі із ОСОБА_3 давно. Коли вони розлучилися, то вона деякий час спілкувалася із ОСОБА_3, він їй телефонував, питав про справи, які відбуваються у сім»ї. В останні два роки спілкування перервалося. Чула від ОСОБА_7, що він не хоче брати трубку, коли телефонує батько, оскільки він весь час тільки обіцяє, але нічого не робить та не купує. Знає, що всі гуртки оплачує мати, а водить на них бабуся. Батько не буває присутнім на змаганнях, не розділяє з ним перемог. Вона не вірить в те, що дитину можна настроїти проти батька, якби він цього не хотів. Останнім часом від ОСОБА_7 не чує слова «тато», а мати та бабуся все роблять для того, щоб в дитини було все, що він потребує.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що є другом дитинства ОСОБА_3 Знає, що останній проживав із ОСОБА_6 разом по вул.Європейській в м.Полтава, у них народився син. Коли вони припинили спільне проживання, ОСОБА_3 ходив до дитини, робив подарунки. Також розповідав йому, що йому перестали давати сина, ховали його. Одного разу відповідач їздив до ОСОБА_7, але той тікав від батька навколо будинку. Знає, що ОСОБА_3 хоче спілкуватися із сином, не хоче його втрачати.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні показала, що вони познайомилися із ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в кінці 2008 року, коли ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали разом, разом товаришували. Потім сторони розійшлися, але ОСОБА_3 забирав Даню то на шашлики, то на футбол. Їй відомо, що років три назад ОСОБА_3 будував для ОСОБА_7 у дворі майданчик. Знає, що десь рік тому, йому почали перешкоджати бачити сина. Також відомо, що аліменти ОСОБА_3 платив, але вони йому поверталися. Влітку останній їздив в табір, купував подарунки ОСОБА_7, дитина була задоволена. ОСОБА_9 хорошим батьком, відповідальним.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показав, що є другом ОСОБА_3 з дитинства. Знає, що у нього є син ОСОБА_10. Влітку 2018 року вони разом їздили до дитячого табору відвідувати ОСОБА_7. Останній вийшов до ОСОБА_3, вони спілкувалися. Батько возив йому солодощі, дав грошей. До сина ОСОБА_12 також неодноразово приїздив і додому, але йому двері не відчиняли, на телефонні дзвінки не відповідали. Не знає чому так сталося, адже до 2015 року все було добре, вони разом їздили відпочивати, гуляти, а з 2016 року йому сина не дають. У кінці травня та на початку червня 2018 року сам особисто був свідком того, як ОСОБА_3 приїздив до сина, але двері ніхто не відчиняв. Коли ОСОБА_7 побачили на вулиці, він почав тікати. Знає, що батько цікавиться сином

Відповідно до ч. ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради № 212 від 25.09.2018 року, виконавчий комітет Шевченківської районної у м.Полтаві ради прийшов до висновку, що не зважаючи на те, що гр.ОСОБА_3 не виконував тривалий час покладені на нього обов»язки щодо виховання, розвитку та підготовки до самостійного життя сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, але останнім часом батько ОСОБА_10 намагається налагодити контакт з дитиною, сплачує заборгованість по аліментах, провідував сина під час перебування в спортивно-оздоровчому таборі, має стійке бажання приймати участь у житті сина. Громадянина ОСОБА_3 недоцільно позбавляти батьківських прав відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, слід надати батькові шанс виправити ситуацію та належним чином виконувати батьківські обов»язки (а.с.131).

Положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, з огляду на таке.

Так, судом було встановлено, що ОСОБА_3 починаючи з 2016 року перестав виконувати свої батьківські обов»язки належним чином, що підтверджується зібраними по справі доказами, а саме характеристикою зі школи, характеристикою з місця проживання, повідомленням з медичного закладу, показами свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14

Разом з тим, відповідач має бажання та хоче спілкуватися із сином, але на телефонні дзвінки йому не відповідають, при відвідуванні сина вдома, двері не відчиняють, що підтверджується показами свідків ОСОБА_18, ОСОБА_17, ОСОБА_16 Із пояснень неповнолітнього ОСОБА_7 також слідує, що він на батька ображений та прохає позбавити його батьківських прав (а.с.128).

Про бажання відповідача виконувати свої батьківські обов»язки, крім показів свідків ОСОБА_18, ОСОБА_17, ОСОБА_16, свідчить заява від 31.05.2018 року, з якою останній звернувся до директора школи КЗ «Полтавська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 3» ПМР, в якій навчається ОСОБА_7, з проханням повідомити його про навчальні досягнення сина (а.с.61).

Крім того, 30.05.2018 року він звернувся із письмовою заявою до головного лікаря КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м.Полтави» з проханням повідомити про стан здоров»я сина ОСОБА_7 (а.с.62).

Вказані обставини свідчать, що він виявляє інтерес до дитини, став цікавитися його навчанням та станом здоров»я.

Слід врахувати, що батько проживає окремо від дитини, а тому не має можливості приймати щоденну участь у його вихованні.

ОСОБА_3 на обліку у психіатричній лікарні та психоневрологічному диспансері не перебуває, негативних характеристик на нього не встановлено, як і не встановлено негативного впливу на дитину під час його спілкування з ним.

Як вбачається із наданих позивачем копій квитанцій від 04.04.2016 року на суму 410 грн., від 21.08.2014 року на суму 917 грн., від 02.07.2014 року на суму 600 грн., від 01.09.2014 року на суму 321 грн., від 30.09.2014 року на суму 321 грн., від 30.10.2014 року на суму 321 грн., 21.08.2014 року на суму 900 грн., ОСОБА_3 перераховував кошти ОСОБА_6 (а.с.67-68).

Із квитанцій № 87 від 09.06.2018 року на суму 4 000 грн., № 86 на суму 1870 грн., № 222 від 06.07.2018 року слідує, що ОСОБА_3 почав погашати заборгованість за аліментами (а.с.96-98).

Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 9 Конвенції передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У судовому засіданні були досліджені письмові пояснення дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, проте обставина, що він не хоче спілкуватися з батьком, оскільки він не виконує свої обіцянки, не є обґрунтованою підставою для позбавлення батька батьківських прав, оскільки відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (від 15 травня 2003 року, ратифікованої Україною 20 вересня 2006 року), дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. А згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Що стосується тверджень сторони позивача про те, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітньої дитини і це є підставою для позбавлення його батьківських прав, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки ці вимоги не можуть бути підставою заборони в участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною. До того ж, відповідач почав її активно погашати.

Судом критично оцінюється самоусунення ОСОБА_3 від виконання свого батьківського обов»язку щодо виховання сина, але в той же час судом встановлено бажання батька спілкуватися із сином, виховувати його, дбати про нього, а тому суд вважає передчасними та необґрунтованими вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав. Суд вважає, що це є крайнім заходом, який може бути застосовано до батьків, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючисьст.ст. 4,12, 81, 141, 229, 263-265, 268,289, 354 ЦПКУкраїни, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасником справи через Октябрський районний суд м.Полтави.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разу розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м.Полтаві ради, місце знаходження: м. Полтава вул. І.Мазепи, 30, .

Повне рішення складено 06 листопада 2018 року.

Суддя Л.І.Савченко