АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 683/97/17
Провадження № 22-ц/792/1384/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач),

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Дубова М.В.

за участю учасників справи: представника апелянта - ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року (суддя Андрощук Є.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_8 про визнання договору комісії та договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсними, повернення автомобіля в порядку реституції,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_7, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що автомобіль Citroen Jumpy, шасі №VF7BERHWB12947280, номер державної реєстрації ВХ5671ВІ, рік випуску 2002, який їй належав з грудня 2014 року, знятий з реєстрації та відчужений без її згоди через комісійний магазин ФОП ОСОБА_8 відповідачу ОСОБА_5

Позивач вказувала, що автомобіль вибув з її володіння всупереч її вільному волевиявленню та поза її внутрішньою волею. Як на підставу позовних вимог посилалась на недотримання сторонами договору комісії та договору купівлі-продажу вимог ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 207, ч. 3 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України.

У звязку з цим позивач просила суд визнати недійсним договір комісії, укладений між нею та ФОП ОСОБА_8; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Citroen Jumpy, шасі №VF7BERHWB12947280, номер державної реєстрації ВХ5671ВІ, рік випуску 2002, від 17 лютого 2015 року, укладений між ФОП ОСОБА_8 та покупцем ОСОБА_5; вказаний автомобіль повернути в порядку реституції.

Ухвалою суду першої інстанції від 7 листопада 2017 року провадження у даній справі зупинено до розгляду апеляційної скарги на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2017 року.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим.

Посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ч. ч. 1, 2 ст. 241 ЦК України. Ця норма не може бути застосована до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи іншою особою, яка взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх і перевищити.

Як зазначає апелянт з матеріалів справи вбачається, що позивач не видавала будь-яких довіреностей на відповідачів, відтак, ст. 241 ЦК України застосовуватись не може. З вказаною позицією погодився Верховний Суд у справі №710/2175/15-ц, провадження №61-5322св18, постанова від 25 квітня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить відмовити ОСОБА_7 в задоволенні апеляційної скарги з підстав необґрунтованості та залишити в силі рішення, що оскаржується. Вважає, що судом повно та всебічно встановлено обставини справи і прийнято законне та обґрунтоване рішення.

ОСОБА_5 зазначає, що в апеляційній скарзі не наведено доводів, що вказують на незаконність та необґрунтованість висновків, викладених у рішенні. У своїй апеляційній скарзі позивач висновки суду не спростовує, а лише посилається на відсутність довіреності, виданої ОСОБА_9

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 17 лютого 2015 року ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8 уклали договір комісії, відповідно до якого ОСОБА_7 доручила здійснити продаж ФОП ОСОБА_8 автомобіль Citroen Jumpy номер кузова №VF7BERHWB12947280 д.н. НОМЕР_1 (а. с. 13).

На підставі вказаного договору ФОП ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_5 купила автомобіль Citroen Jumpy номер кузова №VF7BERHWB12947280 д.р. ВХ 5671 ВІ, про що ними 17 лютого 2015 року укладено договір купівлі-продажу та ФОП ОСОБА_8 17 лютого 2015 року видано відповідну довідку-рахунок ВІА920544 (а. с. 14, 15).

З висновку судово-почеркознавчої експертизи №69п від 22 травня 2017 року встановлено, що акт від 2015 року (без дати) технічного стану транспортного засобу про передачу ФОП ОСОБА_8 автомобіля Citroen Jumpy, номер кузова НОМЕР_2 д. н. ВХ 5671 ВІ та договір комісії, укладений 17 лютого 2015 року між ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8 про передачу на комісію вказаного автомобіля, ОСОБА_7 не підписувала, а підпис від її імені виконано іншою особою, а не ОСОБА_7 (а. с. 116-120 цивільної справи №683/175/16-ц).

Під час досудового розслідування заяви ОСОБА_7 щодо дій ОСОБА_9 заявниця пояснила, що у грудні 2014 року вона придбала автомобіль марки Citroen Jumpy, номер кузова №VF7BERHWB12947280, д.н. НОМЕР_1 за 6300 даларів США. В лютому 2015 року її чоловік ОСОБА_10 в усній формі домовився із громадянином ОСОБА_9 про продаж даного автомобіля третій особі, після чого передав йому ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Через деякий час ОСОБА_7 дізналась що ОСОБА_9 продав даний автомобіль. На початку травня 2015 року ОСОБА_9 повернув ОСОБА_7 гроші за автомобіль в сумі 2300 доларів США, а решту суми мав повернути згодом. 26 жовтня 2017 року постановою слідчого СВ Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області ОСОБА_11 вищевказане кримінальне провадження закрите з підстав відсутності в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 9-10 матеріалів кримінального провадження №0000364).

Апеляційним судом Хмельницької області в рішенні від 16 листопада 2017 року у справі №683/175/16-ц, зазначено, що під час допиту по кримінальному провадженні ОСОБА_7 показала, що її чоловіку було відомо про продаж спірного автомобіля, він сам передав ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу третій особі для реалізації автомобіля і ця третя особа частково передала гроші, отримані від продажу автомобіля (а. с. 74-77, а. с. 66 матеріалів кримінального провадження №0000364).

Тобто судом не встановлено недобросовісності дій сторін договору комісії та купівлі-продажу під час їх укладення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що факт прийняття коштів ОСОБА_7 від ОСОБА_9 та власне передача йому автомобіля, ключів, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, свідчать про прийняття угоди купівлі-продажу до виконання, а відтак, її схвалення позивачем. Суд зазначив, що посилання позивача на те, що спірний автомобіль вибув з її володіння всупереч її вільному волевиявленню та поза її внутрішньою волею, не ґрунтується на доказах.

Крім того, за висновками суду відсутність підпису ОСОБА_7 в акті технічного стану транспортного засобу від 2015 року (без дати) про передачу ФОП ОСОБА_8 спірного автомобіля та договорі комісії, укладеному 17 лютого 2015 року між ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8 про продаж цього автомобіля, не може бути беззаперечним доказом недійсності правочину, враховуючи обставини, встановлені в ході судового розгляду справи, які свідчать про вчинення дій позивачем, передбачених ст. 241 ЦК України.

З таким висновком погоджується Апеляційний суд Хмельницької області.

Так, відповідно до п. 8 Постанови КМ України від 7 вересня 1998 року №1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, є, зокрема, засвідчена підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В силу ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта на те, що ч. ч. 1, 2 ст. 241 ЦК України не може бути застосована до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи іншою особою, яка взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх і перевищити, є необґрунтованим. Апеляційний суд вважає правомірними та такими, що відповідають обставинам справи висновки суду першої інстанції про те, що відсутність підпису ОСОБА_7 в акті технічного стану транспортного засобу від 2015 року (без дати) про передачу ФОП ОСОБА_8 спірного автомобіля та договорі комісії, укладеному 17 лютого 2015 року між ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8 про продаж цього автомобіля не може бути беззаперечним доказом недійсності правочину, враховуючи обставини, встановлені в ході судового розгляду справи, які свідчать про вчинення дій позивачем, передбачених ст. 241 ЦК України.

Посилання апелянта, що з матеріалів справи вбачається, що позивач не видавала будь-яких довіреностей на відповідачів, відтак, ст. 241 ЦК України застосовуватись не може, є лише незгодою апелянта з висновками суду та зводиться до переоцінки доказів. Позивач знала, що ОСОБА_9 продав автомобіль за її та чоловіка згоди. У травні 2015 року отримала частину коштів за проданий автомобіль від ОСОБА_9 Тільки коли ОСОБА_9 не повертав решту коштів 19 січня 2017 року предявила позов до ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними.

Посилання апелянта на висновок, викладений у постанові Верховного суду від 25 квітня 2018 року №710/2175/15ц, не може бути підставою для скасування рішення суду. У зазначеній постанові суди вважали, що висновок експертизи не може бути доказом порушення прав позивача.

В оскаржуваному рішенні суд не заперечує висновок експерта. Між тим, зазначає, що інші докази свідчать про схвалення ОСОБА_7 оспорюваних нею договорів.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд Хмельницької області

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2018 року.

Судді А.В. Купельський

ОСОБА_2

ОСОБА_3

________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Категорія: 19

Доповідач - Купельський А.В.