Ухвала

03 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 233/2428/16-ц

провадження № 61-47390ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 червня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовними вимогами до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 331,52 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює

190 188,43 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 28 серпня 2008 року між

АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є

ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту

№ 265/8-172, згідно умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 9 000,00 доларів США на споживчі цілі, а ОСОБА_1 зобов'язалась погашати заборгованість за кредитом відповідно до графіку, у періоди та з кінцевим терміном погашення заборгованості 10 липня 2018 року. Внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору, станом на 11 лютого 2016 року утворилась прострочена заборгованість за кредитом, яку з урахуванням уточнення позовних вимог банк просив стягнути з ОСОБА_1 в наступному розмірі: 6 276,52 доларів США - заборгованість за кредитом, 1 055,00 доларів США - заборгованість за процентами, що в загальній сумі становить 7 331,52 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 190 188,43 грн, згідно доданого до первісного позову розрахунку, а також судові витрати.

ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічними позовними вимогами до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та визнання недійсними з моменту підписання Договору кредиту від 11 липня 2008 року № 265/8-172 та Договору іпотеки від 11 липня 2008 року № 265/8-63, укладений з Банком у якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором кредиту.

Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що крім кредитного договору

11 липня 2008 року між нею та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором Договір іпотеки № 265/8-63, відповідно до якого вона передала в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Зазначені договори є недійсними, оскільки істотна умова кредитного договору (порядок видачі та погашення кредиту) не відповідає вимогам законодавства та Інструкції про касові операції в банках України. Крім того, зустрічний позов обґрунтовано порушеннями діючого законодавства, яке регулює валютні операції під час укладання та виконання договору кредиту в іноземній валюті, а в частині визнання недійсним договору іпотеки - приписами статті 548 ЦК України щодо недійсності забезпечення при визнанні недійсним основного зобов'язання.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від

01 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ«Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту від 28 серпня 2008 року № 265/8-172 в розмірі

7 331,52 долари США або 190 188,43 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та визнання договорів недійсними відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Донецького апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від

01 червня 2018 року залишено без змін.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 червня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до

ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитного договору від 11 липня 2008 року № 265/8-172 та договору іпотеки від 1 липня 2008 року № 265/8-63 задовольнити в повному обсязі, у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено що з 01 січня 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 762,00 грн.

Предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 331,52 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 190 188,43 грн, захист прав споживачів та визнання недійсними Договору кредиту від 11 липня 2008 року № 265/8-172 та Договору іпотеки від 11 липня 2008 року № 265/8-63.

Справа № 233/2428/16-ц є незначної складності, ціна позову в якій не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто справа є малозначною в силу своїх властивостей та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, при цьому Верховний Суд враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет та ціну позову.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від

19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня

2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 червня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів та визнання договорів недійсними.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило