Єдиний унікальний номер: 378/749/18
Провадження № 2/378/230/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2018 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря: Мельник Н. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, та ОСОБА_3, законний представник ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Ставищенської районної державної адміністрації про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з названим позовом звернулася ОСОБА_1, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 є її сином, який з 01.07.1994 року зареєстрований в належному їй житловому будинку. З 2013 року відповідач в будинку не проживає, забрав речі та остаточно вибув з будинку за невідомою адресою до іншого місця проживання. Тобто відповідач добровільно обрав інше місце проживання, проте лишається зареєстрованим в її будинку. У належному їй на праві власності будинку, відповідач не проживає з часу вибуття, тобто більше п'яти років, між нею, як власником, та відповідачем, будь-якої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час його відсутності не було, витрати по утриманню будинку відповідач не несе, не приймає участі в спільному побуті і не є членом сім'ї, оскільки має власну. Таким чином, відсутні правові підстави для збереження його реєстрації в будинку по АДРЕСА_1 та права користування вказаним будинком. Збереження реєстрації відповідача в будинку без фактичного проживання створює їй, як власнику, перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. 04.03.2014 року в будинку зареєстрували місце проживання малолітнього сина відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який в будинок не вселявся, не проживав і не проживає, але зареєстрований. Батьки дитини в шлюбі не перебували, жили в селі Гейсиха Ставищенського району Київської області, і добровільно дійшли згоди щодо місця проживання малолітньої дитини з матір'ю ОСОБА_4. Фактичним місцем проживання ОСОБА_3, яке вказувала при розгляді цивільної справи 378/66/15-ц про стягнення аліментів його мати ОСОБА_4, є місце її проживання та реєстрації по АДРЕСА_1. Вона змушена сплачувати за комунальні послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, відповідач не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей у будинку немає, і взагалі будинком не цікавиться. Проте, знятися з реєстрації місця проживання в будинку та зареєструватися за фактичним місцем проживання відповідач та законний представник малолітнього відповідача відмовляються.

Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 та його малолітнього сина ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В судове засідання позивач не прибула, до суду подала заяву, в якій справу просить розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Законний представник малолітнього відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4 в судове засідання не прибула, до суду подала заяву, в якій проти задоволення позову не заперечує.

Представник третьої особи: органу опіки та піклування Ставищенської РДА - Мокрицька Л.Є. в судове засідання не прибула, до суду подала заяву, в якій проти задоволення позову не заперечує, справу просить розглядати без її участі

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі рішення Тетіївського районного народного суду Київської області від 16.12.1987 року (а.с. 9), договору купівлі-продажу від 20.05.1987 року (а.с. 10-13) ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1.

Згідно копії рішення виконавчого комітету Ставищенської селищної ради від 25.09.2008 року затверджено нову нумерацію житлових будинків по АДРЕСА_1 (а. с. 14).

Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача, який з 01.07.1994 року зареєстрований в належному позивачу житловому будинку та з 2013 року в ньому не проживає. 04.03.2014 року в будинку зареєстрували місце проживання малолітнього сина відповідача - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який в будинок не вселявся, не проживав і не проживає, але зареєстрований. Вказані обставини підтверджуються письмовими заявами сусідів позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7, копією будинкової книги (а.с. 15-20), довідками виконкому Ставищенської селищної ради (а.с. 22, 23), копією акту від 24.07.2018 року (а. с. 24).

Фактично відповідач добровільно обрав інше місце проживання, проте лишається зареєстрованим в будинку позивача, у належному їй будинку не проживає з часу вибуття, тобто більше п'яти років.

Збереження реєстрації відповідача в будинку без фактичного проживання суперечить вимогам Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та створює позивачу, як власнику, перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно статті 29 Цивільного Кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно статті 405 Цивільного Кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сервітутні правовідносини виникають в силу закону згідно з ч. 1 статті 402 ЦК України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільного з ним користування цим житлом. У Цивільному кодексі України право членів сім'ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім'ї власника житла. Таким чином, суб'єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім'ї. Згідно з положеннями Житлового кодексу України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст.156 ЖК України). Об'єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла.

Відповідно до статті 2, 3, 6, 7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до вимог ч. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 167 Житлового Кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач в будинку позивача не проживає понад 5 років, а неповнолітній ОСОБА_3 взагалі ніколи до даного будинку не вселявся, та не ведуть спільне з позивачем господарство, суд вважає, що вони втратили право користування належним позивачу вищезазначеним житловим будинком.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 704, 80 грн..

Керуючись ст. ст. 29, 319, 321, 391, 402, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 72, 156, 167 ЖК України, ст. ст. 2, 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV, ст. ст. 4, 10, 12, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 та його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 14 лютого 2014 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ставищенського районного управління юстиції у Київській області, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р. В. Гуртовенко