Справа № 477/2392/17
Провадження № 2/477/235/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарями судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю: позивачки ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати їх з відповідачем шлюб, укладений між ними та зареєстрований 25 листопада 2006 року, а також визначити місце проживання їх дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю, постановивши при цьому рішення про негайне відібрання дитини та передачу їй.

В подальшому, ухвалою суду від 15 листопада 2017 року її позовні вимоги були роз'єднані і вимога про розірвання шлюбу була виділена в самостійне (окреме) провадження і 28 листопада 2017 року прийнята тим же судом до провадження.

В обґрунтування своєї вимоги про розірвання шлюбу вказувала, що вона з чоловіком не зійшлися характерами та поглядами на життя, всі почуття один до одного, які необхідні для існування шлюбу вони втратили і відповідач не приймає участі у її житті та вихованні сина. При розірванні шлюбу просила змінити її прізвище на дошлюбне - Гречана.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити, зазначивши, що між ними припинені будь-які нормальні відносини та спілкування. Погіршення взаємовідносин сталося через зловживання чоловіком алкогольних напоїв, який почав погано та агресивно поводитися відносно неї та дітей. Вона намагалася зберегти шлюб і вчиняла різні заходи по їх налагодженню, однак вони тривалих позитивних результатів не давали. Вони припинили спільне проживання та будь-які сімейні відносини, вже значний строк мешкають окремо кожен веде самостійне життя. Тому просила позов задовольнити, оскільки не вбачала можливим відновлення шлюбно-сімейних відносин.

Відповідач у судовому засіданні спочатку позов не визнав і заперечував проти його задоволення, визнавши, що у нього були проблеми із зловживанням алкогольних напоїв, але він їх ліквідував, на теперішній час веде нормальне та пристойне життя, любовні почуття до дружини не втратив і вважав можливим відновлення їх сім'ї, тому просив надати йому строк для примирення у шість місяців.

Ухвалою суду від 12 квітня 2018 року його клопотання було задоволено частково і сторонам був наданий строк для примирення у три місяці.

По закінченню цього строку, в засідання, яке було призначене на 12 липня 2018 року відповідач не з'явився, про час та місце був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, тому суд відклав подальший розгляд справи на 17 вересня 2018 року.

В судове засідання на призначений час відповідач з'явився, пояснивши, що примирення не відбулося і він загалом не заперечує проти задоволення позову про розірвання шлюбу, але в порядку позовного провадження, а не в порядку окремого провадження, як визначив суд своєю ухвалою від 15 листопада 2017 року про виділення зі справи вимоги про розірвання шлюбу, оскільки підстави для такого розгляду, визначені законом, відсутні. Однак в своїй письмовій заяві, яку він надав суду на це засідання зазначив, що заперечує проти визнання позову в зв'язку з відсутність предмету спору.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 2006 року у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між позивачкою ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_4, про що вчинений актовий запис за № 778, після чого ОСОБА_6 змінила своє прізвище на прізвище - ОСОБА_4.

Під час даного шлюбу у них народився син ОСОБА_5, 12 липня 2007 року.

Сімейним кодексом України передбачено як можливість укладення шлюбу, так і можливість його припинення.

Згідно зі ст. 104 СК України однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (ч. 1 ст. 24 СК України).

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психологічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 4 ст. 56 СК України).

Сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо з 2014 року.

Припинення відносин відбулося через зловживання відповідачем алкогольних напоїв, чого він сам не заперечував, що потягло взаємні образи, сварки, неповагу, втрату почуття любові та недовіри і призвело до фактичного припинення їх сім'ї та шлюбно-сімейних відносин.

В подальшому відповідач став вести нормальний спосіб життя, однак позивачка вказувала, що на примирення категорично не згодна, оскільки через попередню негативну поведінку чоловіка втратила до нього довіру і не вірила у його остаточні позитивні зміни по відношенню до неї. Зазначала, що раніше надавала шанс на відновлення їх стосунків і мирилися з чоловіком після їх строк, але це відбувалося на нетривалий термін, тому бажає остаточно їх шлюб припинити.

Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення.

За встановлених обставин суд вбачає, що сім'я сторін розпалася і подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам і особливо позивачки, яка наполегливо бажає його розірвати, тому, виходячи із принципу добровільності шлюбу і неможливості примушування до збереження шлюбних відносин, які закріплені у статтях. 24, 55, 56 СК України, вважає необхідним шлюб між ними, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України розірвати.

Однак суд зазначає, що посилання позивачки в позовній заяві, як на підставу припинення шлюбу, ухилення відповідача від виховання сина, суд не приймає, оскільки таких фактів в судовому засіданні достовірно встановлено і підтверджено не було.

Посилання відповідача про неможливість в даній справі вирішувати питання про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження суд не може прийняти як обґрунтовані, оскільки підстав для цього немає. Позивачкою первісно було подано заяву про розірвання шлюбу в позовному провадженні і саме таким чином судом було відкрито провадження в справі. При виділенні вимоги про розірвання шлюбу в самостійне провадження за ухвалою суду від 15 листопада 2017 року також було застосовані положення закону, які регулюють об'єднання та роз'єднання позовних вимог. Зазначення в цій ухвалі судом про виділення вимог про розірвання шлюбу в окреме провадження не слід розуміти як їх виділення для розгляду в порядку окремого провадження за положеннями Розділу VI Цивільного процесуального кодексу України, а як синонім терміну самостійне провадження за позовними вимогами.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 25 листопада 2006 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 778 розірвати, змінивши прізвище позивачки Семенова на дошлюбне - Гречана.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення буде складено на протязі десяти днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину, повний текст рішення був складений на 27 вересня 2018 року.

Суддя Р.В. Козаченко