Справа № 500/4566/18
Провадження № 2/500/2697/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

за участю секретаря Нікітіної Ю.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

13.07.2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить: встановити факт родинних відносин між нею та чоловіком ОСОБА_5, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2; встановити факт постійного її проживання разом зі спадкодавцемОСОБА_5 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1; встановити факт належності ОСОБА_5 сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії НОМЕР_4, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією на підставі рішення Ізмаїльської райдержадміністрації від 12.02.1996р. №54-96,зареєстрованого 13.02.1996р. у Книзі реєстрації сертифікатів про право на земельну частку (пай) за НОМЕР_5, площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Зоря» в АДРЕСА_2, виданого на імя ОСОБА_6; визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, право на земельну частку (пай) за НОМЕР_5, загальною площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Зоря» в АДРЕСА_2.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік ОСОБА_5. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема, земельна частка (пай) за НОМЕР_5, загальною площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості), із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Зоря» в АДРЕСА_2. ОСОБА_5 заповіт не залишав. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 стали: дружина ОСОБА_2, діти: ОСОБА_3, ОСОБА_4 На час смерті ОСОБА_5 спільно з ним проживала дружина ОСОБА_2, що підтверджується довідкою Муравлівської сільської ради №669 від 15.12.2017, та спадщину вона прийняла шляхом постійного проживання зі спадкодавцем. ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Веліксар Т.І. з заявою про прийняття спадщини 12.02.2018р., тобто з пропуском встановленого законом строку, зі спадкодавцем вона не проживала та вважається такою, що спадщину не прийняла. ОСОБА_4 спадщину після смерті батька не прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, заяву про прийняття спадщину у встановлений законом строк до нотаріуса не подавала. Листом приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Веліксар Т.І. №418/02-14 від 11.07.2018 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після померлого 30.12.2009 ОСОБА_5, так як встановлена невідповідність у документах в написанні прізвища спадкодавця. Так, у свідоцтві про смерть спадкодавець вказаний як «ОСОБА_5», в сертифікаті на земельну частку (пай) «ОСОБА_5», в свідоцтві про одруження «ОСОБА_5» (російською мовою).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Відповідачі, сповіщені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися; ОСОБА_4 надала до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі.

Ухвалою суду від 29.08.2018 року витребувано від приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Веліксар Т.І. копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та інформацію про наявність чи відсутність заповіту від ОСОБА_5.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 13.02.1996р. на імя ОСОБА_6 було видано Ізмаїльською районною державною адміністрацією на підставі рішення Ізмаїльської райдержадміністрації від 12.02.1996р. №54-96, Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії НОМЕР_4, зареєстрованого 13.02.1996р. у Книзі реєстрації сертифікатів про право на земельну частку (пай) за НОМЕР_5).

Згідно довідки Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №850/186-18 від 03.04.2018р. в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП «Зоря» серія НОМЕР_4 розміром 3,32 гектарів за порядковим НОМЕР_5 на ОСОБА_5.

Згідно листа Ізмаїльської районної державної адміністрації №01/01-18/2107/1892 від 18.03.2018 Сертифікат серії НОМЕР_4 на право на земельну частку (пай) виданий 13.02.1996р. ОСОБА_5 на підставі додатку (перелік членів КСП «Зоря») №1 до Державного акту на право користування землею та розпорядження «Про затвердження розмірів земельної ділянки в умовних кадастрових гектарів у колективних сільськогосподарських підприємствах району» №54/96.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від ІНФОРМАЦІЯ_4., виданого Муравлівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Так, після смерті ОСОБА_5, згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить право на земельну частку (пай) за НОМЕР_5, загальною площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості), із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Зоря» в АДРЕСА_2.

За життя ОСОБА_5 заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №50858217 від 09.02.2018р.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 стали: дружина ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_7 від 18.11.1967р.; дочка ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про її народження та укладення шлюбу, копії яких наявні у матеріалах справи; дочка ОСОБА_4.

Позивач ОСОБА_2 прийняла спадщину фактично, оскільки на час відкриття спадщини та протягом шести місяців проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою Муравлівської сільської ради №669 від 15.12.2017, копія якої наявна у матеріалах справи.

ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Веліксар Т.І. з заявою про прийняття спадщини 12.02.2018р., тобто з пропуском встановленого законом строку, зі спадкодавцем вона не проживала та вважається такою, що спадщину не прийняла.

ОСОБА_4 спадщину після смерті батька не прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, заяву про прийняття спадщину у встановлений законом строк до нотаріуса не подавала.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5, відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Інших спадкоємців немає.

Листом приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області Веліксар Т.І. №418/02-14 від 11.07.2018р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_5, так як встановлена невідповідність у документах в написанні прізвища спадкодавця. Так, у свідоцтві про смерть спадкодавець вказаний як «ОСОБА_5», в сертифікаті на земельну частку (пай) «ОСОБА_5», в свідоцтві про одруження «ОСОБА_5» (російською мовою).

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду.

Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Згідно Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.08 року до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

На підтвердження родинного зв'язку між позивачем та спадкодавцем, позивачем надано документи, а саме: свідоцтво про його смерть, свідоцтво про народження дочки ОСОБА_8, свідоцтво про одруження між позивачем та спадкодавцем, з яких вбачається невідповідність прізвищ, а саме «ОСОБА_5» російською мовою та «ОСОБА_5» українською мовою.

У звязку з чим, факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а саме факт того, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 є чоловіком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, підтверджено зібраними у справі доказами, їх належна оцінка.

Факт проживання позивача з чоловіком ОСОБА_5, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_3, а саме на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3, також підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, їх належна оцінка.

У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.

Належність спадкодавцю ОСОБА_5 Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії НОМЕР_4, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією на підставі рішення Ізмаїльської райдержадміністрації від 12.02.1996р. №54-96, зареєстрованого 13.02.1996р. у Книзі реєстрації сертифікатів про право на земельну частку (пай) за НОМЕР_5), підтверджується довідкою Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №850/186-18 від 03.04.2018р., листом Ізмаїльської районної державної адміністрації №01/01-18/2107/1892 від 18.03.2018.

Враховуючи викладене, з огляду на наявні письмові докази, суд вважає доведеними факти родинного звязку, проживання та належності документу, та відповідно обґрунтованість позовних вимог.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_4 (АДРЕСА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, а саме встановити факт того, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 є чоловіком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцемОСОБА_5 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1.

Встановити факт належності ОСОБА_5 сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії НОМЕР_4, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією на підставі рішення Ізмаїльської райдержадміністрації від 12.02.1996р. №54-96,зареєстрованого 13.02.1996р. у Книзі реєстрації сертифікатів про право на земельну частку (пай) за НОМЕР_5, площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості), із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Зоря» в АДРЕСА_2, виданого на імя ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом після ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, право на земельну частку (пай) за НОМЕР_5, загальною площею 3,32 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Зоря» в АДРЕСА_2 (Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії НОМЕР_4, виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією на підставі рішення Ізмаїльської райдержадміністрації від 12.02.1996р. №54-96, зареєстрованого 13.02.1996р. у Книзі реєстрації сертифікатів про право на земельну частку (пай) за НОМЕР_5).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.11.2018р.

Суддя: А.С. Адамов