Номер провадження: 22-ц/785/5412/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несплату аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь неустойки за несплату аліментів в сумі 82 182,98 грн. та судових витрат.

За результатами розгляду позову ухвалено заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2013 року, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несплату аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку аліменти за несплату аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 58 734 грн. 58 коп. та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 587 грн. 35 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду у грудні 2017 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення, яке ухвалою суду було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку за несплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 58 734 грн. 58 коп., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 587 грн. 35 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції в судове засідання призначене на 30.10.2018 року о 16-00 г. не з'явилася, про причини не явки суду не повідомила. Заяву про відкладення розгляду справи не подавала.

Відповідно до ч. 2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обгрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підляга застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що:

- 26.08.2011 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 2- 4459/2011 за вищезазначеним позовом, позовні вимоги позивачки було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, починаючи з 20.07.2011 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до 29.07.2022 року, в решті позовних вимог було відмовлено (а. с. 3-5);

- постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.12.2011 року було відкрите провадження по виконанню виконавчого листа № 2-4459/11 від 31.10.2011 року, виданий Суворовським районним судом м. Одеси;

- відповідач судове рішення не виконує, про що свідчать довідки Першого Приморського відділу ВДВС ОМУЮ від 18.03.2013 року (борг з 20.07.2011р. по 28.02.2013р.) та 24.07.2013 року (березень-червень 2013р. по 725,25 грн.) про розрахунок заборгованості по аліментам, а також довідкою того ж відділу про не отримання позивачкою аліментів, яка була видана 24.07.2013 року (а. с. 6-9);

- заборгованість відповідача по аліментам вирахувана виходячи з середньомісячної заробітної плати одного середньооблікового штатного працівника на даній місцевості, оскільки інформацію стосовно місця роботи боржника державному виконавцю не надано, за період з 20.07.2011 року по 28.02.2013 року, становить 12 906,98 грн., заборгованість відповідача по аліментам за період з 01.03.2013 року по 30.06.2013 року, становить 2 901,00 грн. Отже, загальна заборгованість відповідача по аліментам, станом на 30.06.2013 року, складає 15 807,98 грн.;

-відповідач з 14.05.2009 року по 31.12.2010 року працював в Одеській філії ПрАт УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_5», що підтверджується Довідкою ПрАт «Княжа» № 1144 від 18.08.2011 року;

-відповідач на підтвердження своїх тверджень, що він працював на момент винесення заочного рішення суду аж до 2017 року надав до суду довідку Пенсійного фонду України про індивідуальні відомості про застраховану особу та копію трудової книги, довідку про доходи ТОВ «Адепт-Проект» вих. №009 від 04.12.2017 року, довідку про отримані доходи ТОВ «Охорона- серіс-техно» вих. 2/08 від 16.08.2011 року;

-виконавчий лист № 2-4459/11 від 31.10.2011 року втрачено, що підтверджується листом Першого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області № 485 від 10.01.2018 року, тому вони звернулися до суду з поданням про видачу дубліката виконавчого документу;

-відповідачу було відомо про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини з 26.08.2011 року, проте жодної оплати аліментів відповідачем протягом майже семи років до цього часу не здійснено. Суд вважає що відповідач повинен був цікавитися результатом належного виконання рішення суду, та він мав можливість виконати його і в добровільному порядку, проте таких дій він не здійснював. Тому суд не приймає до уваги доводи позивача щодо того що він не знав про відкриття виконавчого провадження та чекав постанови державного виконавця для виконання рішення суду тому не повинен був сплачувати аліменти і пеню. Інших документів щодо заборгованості, окрім наданої позивачем суду не надано. Суд не вбачає при цьому вину позивачу щодо неврахування державним виконавцем іншого заробітку, оскільки такий боржником не надавався, і щодо втрати при цьому за цей тривалий час виконавчого провадження;

- згідно з рахунку неустойки за несплату аліментів, який наведений в позові, неустойка по несплаті аліментів, за період з 20.07.2011 року по 09.08.2013 року (по день звернення до суду) складає 82 182,98 грн. (а. с. 2).

Задовольняючи позов частково, стягуючи з відповідача на користь позивача неустойку за несплату аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що:

-наданий позивачкою розрахунок неустойки станом на 09.08.2013 року в розмірі 82182,98 грн. є невірним, оскільки у відповідності з законодавством, неустойка повинна нараховуватися із суми боргу, яка виникла у даному місяці і за кожен день прострочення за період з 20.07.2011 року починаючи з наступного місяця і до 30.06.2013 року.

- при цьому в якості нарахування заборгованості по аліментам державним виконавцем та судом взято до уваги за основу середньомісячній заробітній платі одного середньооблікового штатного працівника для даної місцевості згідно з Довідкою Одеського обласного управління статистики на день розрахунку.

-позивачем не надано довідки про заборгованість відповідача за липень 2013 року, що не надає підстав для нарахування пені за липень 2013 року.

- загальна суму пені (неустойки) станом на 30.06.2013 року без врахування заборгованості за липень 2011 року згідно з розрахунком виконаного судом складає 58 734,58 грн.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Суд першої інстанції вірно встановив, що у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за аліментами на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнутими судовим рішенням у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, починаючи з 20.07.2011 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до 29.07.2022 року.

Державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості виходячи з середньомісячної заробітної плати одного середньооблікового штатного працівника для даної місцевості згідно з Довідкою Одеського обласного управління статистики на день розрахунку. Сума заборгованості визначена державним виконавцем станом на 01.07.2013 року становить 15 807 грн. 98 коп.

Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Не погоджуючись з розрахунком заборгованості виконаного державним виконавцем станом на 01.07.2013 року в частині застосування середньомісячної заробітної плати одного середньооблікового штатного працівника для даної місцевості згідно з Довідкою Одеського обласного управління статистики на день розрахунку і не врахування державним виконавцем офіційної заробітної плати відповідача, який працював весь період, за який виникла заборгованість по аліментам.

Проте судом достовірно встановлено, що відповідачу було відомо про рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини з 26.08.2011 року проте жодної оплати протягом майже 7 років не здійснено.

Суд обгрунтовано не прийняв до уваги доводи відповідача, що той не знав про відкриття виконавчого провадження та чекав постанови державного виконавця для виконання рішення суду і не повинен був сплачувати аліменти та правильно вказав, що відповідач повинен був цікавитися результатом належного виконання рішення суду, та він мав можливість виконати його і в добровільному порядку, проте таких дій він не здійснював

Також суд вірно вказав, що інших документів щодо заборгованості, окрім наданої позивачем суду не надано. При цьому суд справедливо не вбачав вину позивача щодо неврахування державним виконавцем іншого заробітку, оскільки такий боржником не надавався, та що втрата виконавчого провадження не перешкоджає стягненню неустойки за несплату аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи Першим Приморським відділ ДВС м. Одеси у січні 2018 року подано до суду подання про видачу дублікату виконавчого документу втраченого в ході виконавчих дій.

Тобто державним виконавцем підтверджено здійснення виконавчих дій на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнутими судовим рішенням у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, починаючи з 20.07.2011 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до 29.07.2022 року.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на незаконність дій державної виконавчої служби при виконанні судового рішення та невірність розрахунку заборгованості, не можуть бути взятими до уваги, оскільки відповідачем не оскаржені відповідні рішення, дії або бездіяльність державного виконавця. Протиправність рішень, дій та бездіяльності державного виконавця в судовому прядку не встановлювалась.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

В засіданні судової колегії ОСОБА_2 надав копію листа державної виконавчої служби, відповідано до якого у Першому Відділі ДВС у м. Одесі на виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнутими судовим рішенням у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, починаючи з 20.07.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01.07.2018 року заборгованість по аліментам відсутня.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні в апеляційному суді пояснив, що заборгованість у приблизному розмірі 42 000 грн. він погасив вже після ухвалення судом оскаржуваного рішення.

Разом з тим, виходячи з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з абзацем 1 ч.І ст. 196 СК України в редакції Закону України № 2037475-УІІІ від 17.05.2017 року у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Стаття 58 Конституції України допускає зворотну дію правових норм у випадку скасування чи помякшення юридичної відповідальності особи, себто поширена на всі види юридичної відповідальності. Конституційний Суд України у своєму рішенні №1-рп/99 від 09 лютого 1999 року надав тлумачення статті 58 Конституції України, в частині меж дії винятку із принципу незворотності, визначивши, що положення цієї статті про зворотну дію норм права стосуються фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Недоліком СК України є відсутність нормативних положень з цього питання.

В розумінні ст. 10 СК України аналогія права допустима, коли сімейні відносини не врегульовані законодавством або договором і немає закону (іншого правового акта), що регламентує подібні суспільні відносини. Аналогія права означає визначення прав і обов'язків учасників сімейних відносин, виходячи із загальних засад і змісту сімейного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Цивільно-правова відповідальність - це встановлені законом юридичні наслідки за невиконання або неналежне виконання особою обов'язків, зобов'язань, що пов'язані з порушенням суб'єктивних цивільних прав другої сторони

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Враховуючи, що неустойка є мірою цивільно-правової відповідальності, судова колегія вважає за можливе застосувати до правовідносин, що виникли між сторонами, ч.І ст. 196 СК України в діючій редакції, яка помякшує відповідальність платника аліментів у вигляді неуйстойки (пені), розмір якої не може перевищувати 100% заборгованості по аліментам.

Оскільки судом розмір заборгованості ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.07.2013 року встановлений у розмірі 15 807 грн. 98 коп. неуйстойка (пеня) не може перевищувати вказаної суми.

Наведеного суд першої інстанції не врахував.

Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку за несплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 15 807,98 грн.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову до суду пропорційно задоволеним вимогам в сумі 158 грн. 07 коп.

Так, внаслідок часткового задоволення апеляційної скарги з відповідача стягнуто 15807 грн. 98 коп., що складає 27% від стягнутої районним судом суми, яка в апеляційному порядку оскаржена відповідачем. Оскільки відповідачем при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 881 грн. 25 коп., з позивача на користь відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір пропорційно задоволеній частині, тобто у розмірі 643 грн. 31 коп., що становить 73% від оскаржуваної суми (58 734 грн. 58 коп.), задоволеній судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13 квітня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку за несплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 15 807 грн. 98 коп.

В решті вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойки за несплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання позову до суду у розмірі 158 грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 643 грн. 31 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02.11.2018 року

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

ОСОБА_6