Номер провадження: 22-ц/785/5410/18
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Кононенко Н.А., Гірняк Л.А.,

За участю секретаря: Ткачук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2018 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С.,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2018 року скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. - задоволено.

Визнано противоправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко Олексія Степановича від 26.06.2017 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 53178783.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2018 року скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4, посилаючись на законність оскаржуваної ухвали, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду від 16.04.2018 року - залишити без змін.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року стягнуто на користь ОСОБА_5 солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_2 суму заборгованості зі сплати відсотків в розмірі 216584 (двісті шістнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят чотири) долари США, що в гривневому еквіваленті складає 5587867 (п'ять мільйонів п'ятсот вісімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят сім) гривень, пеню за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків в розмірі 1331337 (один мільйон триста тридцять одна тисяча триста тридцять сім) доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 34348495 (тридцять чотири мільйони триста сорок вісім тисяч чотириста дев'яносто п'ять) гривень.

28.03.2017 року рішенням апеляційного суду Одеської області, абзац другий резолютивної частини рішення викладений в наступній редакції: «стягнути на користь ОСОБА_5 солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 суму заборгованості зі сплати відсотків за кредитним договором у розмірі 176857,11 доларів США (сто сімдесят шість тисяч вісімсот п'ятдесят сім доларів США, 11 центів), що в гривневому еквіваленті складає 4 637 193,42 грн. (чотири мільйони шістсот тридцять сім тисяч сто дев'яносто три гривні 42 копійки), пеню за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 6689564,59 грн. (шість мільйонів шістсот вісімдесят дев'ять тисяч п'ятсот шістдесят чотири гривні 59 копійок), пеню за несвоєчасне погашення відсотків по кредитному договору в сумі 5997370,90 грн. (п'ять мільйонів дев'ятсот дев'яносто сім тисяч триста сімдесят гривень 90 копійок), а всього стягнути 17324128,91 грн. (сімнадцять мільйонів триста двадцять чотири тисячі сто двадцять вісім гривень 91 копійку».

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. від 23.12.2016 року було відкрито виконавче провадження щодо виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року.

12.01.2017 року від ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України була направлена заява про повернення виконавчого документа, на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 22.12.2016 року про відкриття апеляційного провадження.

Однак, 20.06.2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. була винесена постанова про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_7.

26.06.2017 року головним державним виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С., районний суд виходив з того, що постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. від 26.06.2017 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_7, була винесена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки по перше, державний виконавець повинен був повернути виконавчий документ в сили ст. 38 ЗУ "Про виконавче провадження", (що була чинною на час звернення до виконавця), по друге, фактичного виконання рішення суду не проводилось, грошові кошти не стягувались, а тому виконавчий збір стягненню не підлягав.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Аналіз наведених норм Закону № 1404-VIII дає можливість зробити висновок про те, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Тобто, відповідно до вказаного пункту у постанові про повернення виконавчого документу стягувача, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII, без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Судом встановлено, що державним виконавцем не було стягнуто сум з боржника на користь стягувача присуджених за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року, тобто державним виконавцем не було вчинено заходів примусового виконання рішення, які призвели до виконання рішення, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення виконавчого збору з боржника та обґрунтовано задовольнив скаргу ОСОБА_2

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 № 14 роз'яснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону № 606-XIV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Таким чином, доводи апелянта про те, що виконавчий збір стягується незалежно від того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом органами державної виконавчої служби, апеляційний суд вважає помилковими, що узгоджується із позицією Верховного суду в постанові від 15.02.2018 року у справі №910/1587/13.

Окрім того, як вбачається з доданих представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 до відзиву на апеляційну скаргу документів, а саме копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017р. у справі №522/10784/16-ц, відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 ОСОБА_6 про стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 28 березня 2017 року. Зупинено виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 28.03.2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Таким чином, ще до винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 26.06.2017р. ВП №53178783, на підставі вищезазначеної ухвали від 09.06.2017р. виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 28.03.2017 року у справі №522/10784/16- ц було зупинено.

Також, з доданих представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 до відзиву на апеляційну скаргу документів вбачається, що 09.10.2017р. між ОСОБА_5 (Новий кредитор) та ОСОБА_6 (Позичальник) було укладено Договір про прощення боргу за кредитним договором №014/0027/82/74821 від 16.05.2007р., відповідно до якого сторони дійшли згоди про припинення зобов'язань Позичальника перед Кредитором, що виникли із кредитного договору №014/0027/82/74821 від 16.05.2007р., шляхом прощення боргу.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2018 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С.- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31.10.2018 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

Н.А. Кононенко