Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 756/1177/16-ц

провадження № 61-5897 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача-Пророка В. В.
суддів: Висоцької В. С., Мартєва С. Ю.,Фаловської І. М., Штелик С. П.

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідач-Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
третя особа-ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_7, про визнання дій протиправними та припинення договору поруки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року, прийняте суддею Яценко Н. О., та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року, постановлену колегією суддів у складі: Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2016 року ОСОБА_6 через свого представника звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), третя особа - ОСОБА_7, про визнання дій щодо збільшення обсягу його відповідальності як поручителя ОСОБА_7 протиправними та припинення дії договору поруки від 17 липня 2008 року, укладеного між ОСОБА_6 та ПАТ «УкрСиббанк».

2. Позовна заява мотивована тим, що між ОСОБА_7 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») було укладено договір кредиту від 17 липня 2008 року, за умовами якого банк надав у тимчасове користування кошти в сумі 60 000,00 доларів США під фіксовану процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 14 % на строк користування до 19 липня 2038 року (далі - кредитний договір від 17 липня 2008 року).

3. Для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_7 за кредитним договором від 17 липня 2008 року ОСОБА_6 та відповіний банк 17 липня 2008 року уклали договір поруки (далі - договір поруки від 17 липня 2008 року).

4. Для погашення заборгованості за кредитним договором від 17 липня 2008 року ОСОБА_7 здійснювала платежі згідно з графіком погашення кредиту, встановленим умовами кредитного договору від 17 липня 2008 року, що підтверджується квитанціями та випискою банку щодо формування платежів за відповідним кредитом.

5. 13 листопада 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» подало позов про стягнення солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором від 17 липня 2008 року та пені за несвоєчасне погашення кредиту. Вивчивши довідку-розрахунок заборгованості з кредиту, яка містилася серед документів відповідного позову, ОСОБА_6 виявив необґрунтоване зростання фіксованої процентної ставки, а саме: починаючи з листопада 2010 року процентна ставка за кредитом частково змінювалась з 14 % до 28 %, що в період з листопада 2010 року по листопад 2015 року спричинило значне подорожчання кредиту.

6. Умовами кредитного договору від 17 липня 2008 року не передбачена одностороння зміна процентної ставки до спливу терміну користування кредитом без повідомлення позичальника. Ніяких повідомлень про збільшення процентної ставки за кредитом позичальник та поручитель від ПАТ «УкрСиббанк» не отримували.

7. Відповідно до пункту 1.3.1. кредитного договору від 17 липня 2008 року за користування кредитними коштами понад встановлений цим договором термін ПАТ «УкрСиббанк» автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі, удвічі збільшеному від ставки 14 %. ПАТ «УкрСиббанк» надало ОСОБА_7 кредитні кошти єдиним платежем, який є загальною та нерозривною сумою, строком до 2038 року. А тому строк сплати цього кредиту станом на дату подання ПАТ «УкрСиббанк» позовної заяви не настав. Отже, наслідки вищевказаної умови кредитного договору від 17 липня 2008 року про вдвічі збільшену процентну ставку за кредитом не можуть бути застосовані.

8. ОСОБА_6 вважає, що ПАТ «УкрСиббанк» збільшував в односторонньому порядку процентну ставку за зазначеним кредитом протягом дії кредитного договору від 17 липня 2008 року, чим збільшив обсяг відповідальності поручителя без повідомлення та без погодження з ним, що згідно зі статтею 559 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-ІV (в редакції, що діяла на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЦК України) є підставою для припинення договору поруки від 17 липня 2008 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

9. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково: припинено дію договору поруки від 17 липня 2008 року, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

10. Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 липня 2016 року вирішено питання розподілу судових витрат у справі.

11. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 22 липня 2016 року на підставі статті 219 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV (в редакції, що діяла на момент прийняття відповідних судових рішень, якщо вони не відрізняються за змістом, далі - ЦПК України 2004)внесено виправлення у вступну частину рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року: вказано «по батькові відповідача «Остаповича» замість «Степановича».

12. Рішення суду першої інстанції по суті справи мотивоване тим, що згідно з пунктом 1.3.1 кредитного договору від 17 липня 2008 року у випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов цього договору, застосовується розмір процентної ставки, діючої за цим договором в попередньому місяці.

13. Договір поруки від 17 липня 2008 року не містить застереження стосовно того, що банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за збільшеною вдвічі процентною ставкою. Доказів того, що поручитель був повідомлений про нарахування іншого розміру відсотків, ніж передбачено договором поруки від 17 липня 2008 року, суду не надано.

14. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України є підстави для припинення поруки. Враховуючи способи захисту цивільних прав та інтересів, передбачені статтею 16 ЦК України, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні вимоги про визнання дій банку протиправними.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

15. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року апеляційна скарга відповідача відхилена, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року залишено без змін.

16. Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, доведені і встановлені. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17. У грудні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

18. В уточненій касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_6

Рух справи в суді касаційної інстанції

19. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.

20. Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21. 05 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

22. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

23. Відповідно до частини тринадцятоїстатті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

24. Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

25. Суди попередніх інстанцій неповно з'ясували обставини справи, чим порушили вимоги процесуального законодавства. Суди помилково встановили, що ПАТ «УкрСиббанк» письмово не повідомив ОСОБА_6 про збільшення вдвічі відсоткової ставки на прострочену суму боргу та що в договорі поруки від 17 липня 2008 року немає застереження стосовно того, що банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за збільшеною відповідним чином процентною ставкою. На думку відповідача, зміст пункту 1.3.1 кредитного договору від 17 липня 2008 року спростовує зазначені висновки судів, оскільки відповідно до пункту 5.3 договору поруки від 17 липня 2008 року ОСОБА_6, уклавши цей договір, підтвердив, що повністю розуміє всі умови кредитного договору від 17 липня 2008 року та договору поруки від 17 липня 2008 року.

26. Зміни до зобов'язання позивача не вносились. Можливість автоматичного нарахування подвійної відсоткової ставки на прострочену заборгованість визначена первісними умовами кредитного договору від 17 липня 2008 року. Отже, відсутній факт збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни зобов'язання без його згоди.

27. Зазначене призвело до неправильного застосування статті 559 ЦК України, що є неправильним застосуванням норми матеріального права та підставою для скасування відповідних судових рішень судів попередніх інстанцій. Також порушено вимоги статті 213 ЦПК України 2004.

(2) Позиція інших учасників справи

28. Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не скористалися.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

29. Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

30. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

31. Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті встановлює, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

32. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

33. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

(1.1) Щодо законності та обґрунтованості рішень судів попередніх інстанцій

34. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частина друга статті 10 ЦПК України 2004).

35. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України 2004 (частина третя статті 10 ЦПК України 2004).

36. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (частина третя статті 60 ЦПК України 2004).

37. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша статті 179 ЦПК України 2004).

38. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (частини перша та друга статті 57 ЦПК України 2004).

39. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України 2004).

40. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004).

41. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (частина друга статті 303 ЦПК України 2004).

42. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 213 ЦПК України 2004).

43. Під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (згідно з частиною першою статті 214 ЦПК України 2004).

44. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

45. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).

46. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).

47. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

48. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частини перша статті 553 ЦК України).

49. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 ЦК України).

50. Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника (частина друга статті 555 ЦК України).

51. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 651 ЦК України). Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (згідно з частиною першою статті 654 ЦК України).

52. Порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (згідно з частиною першою статті 559 ЦК України).

53. Згідно з пунктом 1.2. договору поруки від 17 липня 2008 року позивач визнав, що йому добре відомі усі умови кредитного договору від 17 липня 2008 року. Відповідно до пункту 2.1. договору поруки від 17 липня 2008 року у випадку зміни умов кредитного договору від 17 липня 2008 року позивач підписанням договору поруки від 17 липня 2008 року підтверджує свою згоду на здійснення таких змін. Сторони договору поруки від 17 липня 2008 року погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту договору поруки від 17 липня 2008 року, не потребують додаткового укладення його сторонами угод щодо внесення змін.

54. Пункт 1.3.1. кредитного договору від 17 липня 2008 року встановлює процентну ставку та умови її застосування, в тому числі у збільшеному вдвічі розмірі. Пункт 5.2. кредитного договору від 17 липня 2008 року передбачає окремі випадки іншої зміни розміру процентної ставки за умови повідомлення про це боржника відповідно до умов цього договору.

55. Згідно з абзацом другим пункту 7.10. кредитного договору від 17 липня 2008 року всі додатки та угоди до цього договору, належним чином підписані його сторонами, вважаються його невід'ємною частиною. Пункт 7.11. встановлює, що внесення змін до цього договору здійснюється відповідно до законодавства України, якщо умовами цього договору не передбачений інший порядок.

56. Суди попередніх інстанцій здійснювали дослідження доказів щодо відповідності умовам кредитного договору від 17 липня 2008 рокунарахування відповідачем заборгованості ОСОБА_7 на підставі цього договору. Це є питанням правильності нарахування такої заборгованості відповідачем, а не питанням факту зміни зобов'язання без згоди поручителя. Механізм нарахування кредитором заборгованості за кредитним договором не визначає факт зміни зобов'язання поручителя боржника за таким договором, оскільки для зміни зобов'язання має бути першочергово досягнута згода сторін кредитного договору. Із матеріалів справи не випливає, що суди попередніх інстанцій встановлювали відповідний факт, досліджуючи докази справи.

57. Отже, суди попередніх інстанцій, приймаючи свої судові рішення у справі, порушили норми процесуального права, зокрема статей 212-214 ЦПК України 2014.

58. Суд касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України не має права встановлювати обставини справи, а отже, перевірити та однозначно визначитись, чи була насправді зміна умов обох відповідних договорів, яка дає підстави для застосування частини першої статті 559 ЦК України.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

59. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази та/або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (підпункти 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

60. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

61. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк»: скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року, направити справу на новий розгляд до Оболонського районного суду міста Києва.

62. Враховуючи зазначене, Верховний Суд вважає за необхідне скасувати похідні судові рішення суду першої інстанції: додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 липня 2016 року та ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 22 липня 2016 року.

(2.2) Щодо дій, які повинен виконати суд першої інстанції

63. Належним чином дослідивши та оцінивши всі докази у справі об'єктивно встановити обставини справи, які мають значення для вирішення спору по суті.

64. Прийняти законне та обґрунтоване рішення у справі в межах прав позивача та без порушення прав інших учасників справи.

65. Звернути увагу на правильне зазначення учасників справи та їх статусу.

66. Здійснити розподіл судових витрат.

(2.3) Щодо судових витрат

67. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

68. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

69. Відповідач заявив вимогу про перерозподіл судових витрат. Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

70. Крім платіжного доручення від 07 грудня 2016 року № щодо сплати відповідачем судового збору у сумі 1333,90 грн за подання касаційної скарги, відповідач не надав інших розрахунків документально підтверджених судових витрат.

71. За результатом касаційного розгляду вимоги відповідача підлягають задоволенню на 50%. Отже, відповідач має право на відшкодування йому позивачем судового збору у сумі 666,95 грн (1333,90 грн х 50 % / 100 %) за подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Частково задовольнити касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк».

2. Скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 квітня 2016 року, додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 липня 2016 року та ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 22 липня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року.

3. Направити справу на новий розгляд до Оболонського районного суду міста Києва.

4. Стягнути з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»відшкодування витрат на сплату судового збору за подання касаційної скарги в сумі 666,95 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

С. Ю. Мартєв

В. В.Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик