05.11.2018
Справа № 642/6057/18
Провадження № 6/642/208/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року суддя Ленінського районного суду міста Харкова Пашнєв В.Г., за участі секретаря Конєвої А.О., головного державного виконавця Ступіна В.В., розглянувши матеріали подання головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про вирішення питання про тимчасове обмеження права у виїзді за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Ступін В.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження права у виїзді за межі України, яке вмотивоване тим, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 820/3581/17 від 07.11.2017 року виданого Харківським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь бюджету заборгованість з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 95432грн. 50 коп. Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику рекомендованим листом та отримано боржником 21.12.2017 року. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження». Враховуючи викладене державний виконавець звернувся з вказаним поданням до суду.

Головний державний виконавець Ступін В.В. в судовому засіданні підтримав подання в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в ньому.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні подання, виходячи з наступного.

Згідно статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» однією з підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначено ухилення від виконання зобов'язань, покладених на особу судовим рішенням.

Статтею 441 ЦПК України, регулюється питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України: тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року за №3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до п.19 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішенням про стягнення періодичних платежів.

Згідно з положеннями ч.2 ст.12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п.5 ч.1ст.6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі свідомі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Таким чином, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем не надано доказів того, що ОСОБА_2 при наявності реальної можливості ухиляється від виконання боргових зобов'язань, а тому, в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про вирішення питання про тимчасове обмеження права у виїзді за межі України- відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду безпосередньо або через суд першої інстанції шляхом подачі в 15 -денний строк з дня її оголошення апеляційної скарги.

Суддя: В.Г.Пашнєв