печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

13 серпня 2018 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Захарченка В.П., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовомПолітичної партії «Рух нових сил Михайла Саакашвілі» до ОСОБА_3 про захист ділової репутації юридичної особи, визнання недостовірної розповсюдженої та такої, що порочить ділову репутацію, інформації, та її спростування,-

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про захист ділової репутації юридичної особи, визнання недостовірної розповсюдженої та такої, що порочить ділову репутацію, інформації, та її спростування.

Позовна заява мотивована тим, що 13.07.2017 за адресою: м. Київ, вул. М.Грушевського, буд.5 (поблизу будівлі Верховної Ради України) відбулось громадське зібрання у формі збору громадян на підтримку виконання законодавства про зняття недоторканності (депутатського імунітету) з осіб які вчинили правопорушення.

Відповідачем народним депутатом України ОСОБА_3 на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» (ІНФОРМАЦІЯ_1) ІНФОРМАЦІЯ_2 було поширено недостовірну інформацію відносно політичної партії «Рух нових сил Михайла Саакашвілі».

Зазначає, що негативна недостовірна інформація, поширена відповідачем про позивача, порушила право на недоторканість ділової репутації, оскільки спотворила та принизила оцінку діяльності політичної партії з боку громадськості та суспільства, що є необ'єктивною, поставила під сумнів професійну діяльність позивача, дотримання ним у своїй діяльності професійної етики та правових норм.

З урахуванням наведеного, просив суд:

Визнати недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію політичної партії «Рух нових сил Михайла Саакашілі» () інформацію, опубліковану і поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 р. народним депутатом України ОСОБА_3 (місце роботи: вул. Грушевського, 5, м. Київ) у соціальній мережі на його персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook»

(ІНФОРМАЦІЯ_1), а саме про: «ІНФОРМАЦІЯ_3» і зобов'язати народного депутата України ОСОБА_3 видалити дану інформацію зі своєї персональної сторінки у соціальній мережі «Facebook».

Зобов'язати народного депутата України ОСОБА_3 протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати зазначену інформацію у спосіб, яким вона була поширена, а саме - шляхом розміщення на своїй персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» заяви від власного імені із спростуванням наступного змісту:

«ІНФОРМАЦІЯ_4».

Зобов'язати відповідача надіслати на адресу політичної партії «Рух нових сил Михайла Саакашвілі» докази підтвердження публікації спростування.

30.11.2017 р. ухвалою суду позовну заяву політичної партії «Рух нових сил Михайла Саакашвілі» залишено без руху.

08.01.2018 року представником позивача усуненні недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 03.05.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного провадження.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просив позов задовольнити з підстав викладених у ньому, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судові засідання призначенні на 02.07.2018 та 13.08.2018 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Разом з тим, від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали суду про відкриття провадження у справі, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за вказаною адресою у позові, тобто за місцем роботи відповідача за адресою: вул. Грушевського, 5, м. Київ.

Оскільки, відповідач про розгляд даної цивільної справи повідомлений належним чином та у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивачем такий порядок розгляду позову не заперечується.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Стаття 13 гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції. Рекомендація Rec (2004)61259.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до положень норми ст. 94 ЦК України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

За змістом ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст.ст. 94, 277 ЦК України кожному, в тому числі юридичній особі, гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації, а також спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Разом з тим, за змістом зазначених правових норм, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У пункті 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України також роз'яснено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Із досліджених у судовому засіданні матеріалів, вбачається, що оспорювана інформація: «ІНФОРМАЦІЯ_5», дійсно була розміщена ОСОБА_3 на його особистій сторінці у соціальній мережі «Facebook», на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому факт поширення інформації саме відповідачем є доведеним.

Як слідує із змісту викладеної інформації, дані висловлення стосуються безпосередньо членів політичної партії «Рух нових сил» ОСОБА_2 та ОСОБА_5, тобто була поширена інформація відносно особи позивача, політичної пратії «Рух нових сил Михайла Саакашвілі».

Так, вдаючись в аналіз вищенаведеного, суд вважає, що розповсюджена інформація відповідачем доведена до відома необмеженому колу осіб, користувачів та відвідувачів соціальної мережі «Facebook».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» Європейський суд із прав людини наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.

Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі).

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об'єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об'єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Дана правова позиція також висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17.

Так, з контексту змісту висловленої ОСОБА_3 інформації слідує, що організованою групою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були вчинені дії спрямовані на приниження депутатів та перешкоджання їх діяльності, а саме недопускали народних депутатів України до сесійної зали Верховної Ради України.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, оспорювана інформація стосується подій, що мали місце 13.07.2017 року поблизу будівлі Верховної Ради України по вулиці Грушевського 5 у м. Києві, де відбулося громадське зібрання у формі збору громадян на підтримку виконання законодавства про зняття недоторканості (депутатського імунітету) з осіб які вчинили правопорушення, що підтверджується заявою політичної партії «Рух нових сил» про проведення масового заходу від 11.07.2018 р. спрямованої Голові КМДА ОСОБА_6

Разом з тим, відповідно до листа Департаменту інформаційної підтримки та координації поліції «102» від 25.07.2017 № 27/01/2-175аз, а також листа Головного слідчого управління Служби безпеки України від 24.07.2017 № 6/Б-1352/2 вбачається, що відсутні кримінальні провадження за наслідками подій, що відбулись 13.07.2017, під час проведення акцій громадян, поблизу будівлі Верховної Ради України, у м. Києві по вул. Грушевського, 5, в Єдиному реєстрі досудових розслідувань не реєструвались.

З урахуванням наведеного, суд вважає опубліковану інформацію: «ІНФОРМАЦІЯ_6 недостовірною та докази зворотнього матеріали справи не містять.

Крім того, відсутні будь-які докази того, що 13.07.2017 року члени або прихильники політичної партії «Рух нових сил», які приймали участь у громадському зібранні біля будівлі Верховної Ради України отримали грошову винагороду за участь у даному зібранні.

А відтак відсутні підстави вважати, що висловлення: «Расплата за участие в провокациях была осуществлена в офисе ОСОБА_7, куда эти молодые люди и направились после неуспешно выполненной работы» відповідають дійсності та є правдивими.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Наряду з цим, відповідач ОСОБА_3 про судовий розгляд цивільної справи був повідомлений належним чином, відзив до суду не подав та нескористався своїм правом щодо надання доказів та доведеності їх переконливості перед судом.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що поширена ОСОБА_3 на сторінці «Facebook» оспорювана позивачем інформація: «ІНФОРМАЦІЯ_8» є фактичним твердженням та не підпадають під ознаки оціночних суджень, а дані висловлення відповідача виражені у посиланні на конкретні факти та події.

Приходячи до висновку про невіднесення розміщеної відповідачем ОСОБА_3 інформації до категорії оціночних суджень, суд виходить з наступного.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Частиною 4 ст. 14 Закону України «Про інформацію» передбачено, що поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов'язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Поширена відповідачем інформація про позивача: «ІНФОРМАЦІЯ_8», не містить в собі алегорій, сатири, гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність, тому вона не є оціночними судженнями, і може бути спростована.

Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ділова репутація входить до обсягу прав, гарантованих статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п. 52 рішення у справі «Frisk and Jensen проти Данії»).

Зокрема, у п. 58 рішення Європейського суду з прав людини «Cicad проти Швейцарії» визначено, що будь-яка особа, яка здійснює своє право на свободу вираження поглядів, бере на себе і відповідальність за свої дії, межі якої залежать від конкретної ситуації. Іншими словами, ніхто не може бути звільнений від відповідальності за необгрунтовані, безпідставні звинувачення інших осіб. Стаття 10 Конвенції, яка гарантує свободу вираження поглядів, захищає осіб від відповідальності тільки тоді, коли вони діють добросовісно.

За наведених обставин, суд приходить до переконання про доведеність з боку позивача, що поширена відповідачем інформація містить конкретні фактичні твердження, що не відповідають дійсності, при цьому, негативно впливає на репутацію політичної партії «Рух нових сил Михайла Саакашвілі» на політичній арені, а відтак розповсюджена інформація підлягає спростуванню.

З урахуванням того, що недостовірна інформація була поширена відповідачем у соціальній мережі на його персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» (ІНФОРМАЦІЯ_9), суд вважає, що належним способом спростування недостовірної інформації у даному випадку є зобов'язання ОСОБА_3 видалити інформацію зі своєї персональної сторінки у соціальній мережі «Facebook», розмістивши резолютивну частину судового рішення у цій справі під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_10».

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-77, 81, 258-259, 263-265, 273,280 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 275, 277, 297, 299 ЦК України, Закону України «Про інформацію», ст. 32 Конституції України, суд-

ВИРІШИВ:

Визнати недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію політичної партії «Рух нових сил Михайла Саакашілі» () інформацію, опубліковану і поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 р. народним депутатом України ОСОБА_3 (місце роботи: вул. Грушевського, 5, м. Київ) у соціальній мережі на його персональній сторінці у соціальній мережі «Facebook» (ІНФОРМАЦІЯ_9), а саме про: «ІНФОРМАЦІЯ_11».

Зобов'язати народного депутата України ОСОБА_3 протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили видалити вказану інформацію зі своєї персональної сторінки у соціальній мережі «Facebook» , розмістивши у ній під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_10» абзац перший резолютивної частини данного рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Апеляційного суду м. Києва через районний суд ( а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем- в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 17.10.2018.

Суддя Цокол Л.І.