Справа № 200/1562/18
Провадження № 2/200/1618/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«20» вересня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Сокол І.С.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання недійсним наказу про переведення, -

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання недійсним наказу про переведення.

В обґрунтування позову зазначила, що 07.11.2015 року вона була прийнята та призначена на посаду старшого діловода Управління інформаційного забезпечення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. З 08.11.2015 року по теперішній час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. 08 грудня 2017 року при отриманні копії трудової книжки їй стало відомо, що її, без її згоди, було переведено наказом ГУНП в Дніпропетровській області № 352 о/с від 09.12.2016 року на посаду діловода канцелярії Управління інформаційної підтримки та координації поліції 102 ГУНП в Дніпропетровській області. Із самим наказом позивачка не ознайомлена. Вважає, що переведення є незаконним, оскільки здійснено без її згоди, також її перевели на посаду, яка є нижчою за кваліфікацією та оплатою.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати незаконним наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 352 о/с від 09.12.2016 року про переведення позивачки на посаду діловода канцелярії Управління інформаційної підтримки та координації поліції 102 ГУНП в Дніпропетровській області та скасувати його.

Ухвалою суду від 14 лютого 2018 року визначено проводити судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання недійсним наказу про переведення, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з призначенням судового засідання на 19 березня 2018 року, встановлено відповідачу відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що ОСОБА_1 було прийнято на роботу до тимчасового штату Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Так, наказом Національної поліції України «Про затвердження тимчасових штатів органів і підрозділів головних управлінь Національної поліції» від 06.11.2015 № 4 затверджено тимчасові штати органів і підрозділів головних управлінь Національної поліції в Автономній республіці Крим та м. Севастополі, Дніпропетровській, Київській, Полтавській, Черкаській, Чернігівській областях. Наказом Національної поліції України від 24.10.2016 № 1054/ДСК скорочено всі тимчасові штати Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в тому числі посаду старшого діловода Управління інформаційного забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області. Оскаржуваним наказом від 09.12.2016 року призначено ОСОБА_1 діловодом канцелярії Управління інформаційної підтримки та координації поліції 102 ГУНП в Дніпропетровській області, як таку, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач пропонував позивачу прибути в ГУНП для ознайомлення із наказом щодо скорочення посад, однак остання відмовилась ознайомлюватись зі змістом наказу ГУНП від 31.10.2016 № 3230, офіційним попередженням про скорочення посади старшого діловода Управління інформаційного забезпечення Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, відмовилась повідомляти адресу свого місця перебування для направлення офіційного попередження, про що було складено акт «Про відмову від прийняття офіційного попередження» від 31.10.2016 року. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку.

Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.4).

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 вказаної статті у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у звязку з повідомленням ним або членом його сімї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обовязок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Судом встановлено, що наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Репешко І.В. № 1о/с від 07.11.2015 року призначено ОСОБА_1, яка прибула за переведенням із Міністерства внутрішніх справ, з 07 листопада 2015 року старшим діловодом управління інформаційного забезпечення ГУНП.

Наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Репешко І.В. № 2о/с від 07.11.2015 року старшому діловоду управління інформаційного забезпечення ГУНП ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років, з 8 листопада 2015 року по 24 грудня 2017 року.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Репешко І.В. № 352о/с від 09.12.2016 року призначено з 9 грудня 2016 року ОСОБА_1 діловодом канцелярії управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУНП, як таку, що перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, звільнивши її з посади старшого діловода управління інформаційного забезпечення ГУНП.

Судом також встановлено, що наказом Голови Національної поліції України «Про затвердження тимчасових штатів органів і підрозділів головних управлінь Національної поліції» від 06.11.2015 № 4 затверджено тимчасові штати органів і підрозділів головних управлінь Національної поліції в Автономній республіці Крим та м. Севастополі, Дніпропетровській, Київській, Полтавській, Черкаській, Чернігівській областях.

Наказом Голови Національної поліції України від 24.10.2016 № 1054/ДСК «Про затвердження штатів Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області» затверджено штати Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та перелік змін у штатах Національної поліції.

Згідно переліку змін у штатах Національної поліції, затвердженого Наказом Національної поліції 24.10.2016 № 1054/ДСК вбачається, що в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області скасовуються всі тимчасові штати та скорочуються всі посади.

Згідно Штату Апарату Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, затвердженого Наказом Національної поліції 24.10.2016 № 1054/ДСК вбачається, що у штаті канцелярії Управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» наявні посади: завідувача канцелярії 1 посада, діловод 2 посади.

Наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Грозь О.О. № 3230 від 31.10.2016 року «Про організаційно-штатні питання» оголошено Перелік змін у штатах ГУНП. З вказаного переліку вбачається, що в управлінні інформаційного забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області скорочено посаду старшого діловода та натомість уведено посаду діловода.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в т.ч. ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Під змінами в організації виробництва і праці в п. 1 ст. 40 КЗпП України, зокрема, маються на увазі ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Працівника можна звільнити з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, якщо здійснюється ліквідація, реорганізація, перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочується чисельність або штат її працівників. При цьому власне зміни в організації виробництва і праці не є підставою для звільнення. Навіть і конкретні форми змін в організації виробництва і праці реорганізація і перепрофілювання підприємства не є підставами для розірвання трудового договору, якщо не скорочується штат або чисельність працівників.

Визначати чисельність і штатний розпис є правом власника або уповноваженого ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників). Але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Причому власник на свій розсуд має право чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад При цьому повинні додержуватися правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу за наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників, а також правила про завчасне сповіщення виборного органу первинної профспілкової організації про звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією підприємства.

Наявними в матеріалах справи доказами, зокрема вищеназваними наказами Голови Національної поліції України «Про затвердження тимчасових штатів органів і підрозділів головних управлінь Національної поліції» від 06.11.2015 № 4 та № 1054/ДСК від 24.10.2016 року «Про затвердження штатів Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області» підтверджуються доводи відповідача про те, що в ГУНП в Дніпропетровській області дійсно мало місце скорочення штату.

В матеріалах справи наявний акт від 31.10.2016 року «Про відмову від прийняття офіційного попередження», складений комісією у складі начальника сектору УІЗ ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції Арбекова О.Б., начальника відділу УІЗ ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції Мерзлого О.І.; начальника відділу УІЗ ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції Наконечної Т.І.; начальника сектору УІЗ ГУНП в Дніпропетровській області підполковника поліції Літучої О.Е., з якого вбачається, що старший діловод канцелярії управління інформаційного забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 відмовилася приймати офіційне попередження про скорочення на підставі наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 31.10.2016 № 3230 посади старшого діловода канцелярії управління інформаційного забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області, на якій вона перебуває.

Так, голова комісії Арбеков О.Б. та члени комісії телефонували ОСОБА_1 на мобільний телефон за номером 096-920-67-99 та пропонували прибути до управління інформаційного забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області для підписання офіційного попередження про скорочення на підставі наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 31.10.2016 № 3230 посади старшого діловода канцелярії управління інформаційного забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області. ОСОБА_1 у телефонних розмовах відмовилася прибувати до управління інформаційного забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області для підписання офіційного попередження про скорочення, мотивуючи це тим, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, є одинокою матірю, яка виховує дитину-інваліда, та її посада не може бути скорочена.

Відповідно до ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

З метою виконання вимог трудового законодавства, соціального захисту позивача, яка на дату прийняття наказів про зміниу штаті національної поліції перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідачем видано наказ № 352о/с від 09.12.2016 року про призначення з 9 грудня 2016 року ОСОБА_1 діловодом канцелярії управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУНП.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що переведення ОСОБА_1 на іншу посаду не мало місця, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2,3 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Як вбачається з наданих відповідачем функціональних обовязків старшого діловода канцелярії УІЗ ГУНП в Дніпропетровській області, затверджених 10.11.2015 року, та функціональних обовязків діловода канцелярії Управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУНП в Дніпропетровській області, затверджених 05.01.2017 року, вони не містять суттєвих відмінностей, а отже, зміни істотних умов праці позивача не відбулося, змінилась лише назва посади. Крім того, як підтверджується довідкою Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Дніпропетровській області, розмір заробітної плати на посаді діловода канцелярії Управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУНП в Дніпропетровській області є не нижчим, ніж заробітна плата на посаді старшого діловода Управління інформаційного забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області.

Зазначене спростовує доводи позивача про те, що посада діловода канцелярії Управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУНП в Дніпропетровській області є нижчою за кваліфікацією та оплатою, ніж посада старшого діловода Управління інформаційного забезпечення ГУНП в Дніпропетровській області, яку позивач займала раніше.

Суд також звертає увагу, що жодного доказу на підтвердження своїх доводів про те, що посада діловода канцелярії Управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУНП в Дніпропетровській області є нижчою за кваліфікацією та оплатою, позивач не надала.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З урахуванням цього, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, в звязку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання недійсним наказу про переведення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску