Ухвала

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 131/859/17

провадження № 61-43977ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 червня

2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 08 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (далі - Ліквідаційна комісія УМВС України у Вінницькій області), Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства.

Позовна заява мотивована тим, що 25 лютого 2015 року слідчим Іллінецького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (далі - Іллінецький РВ УМВС України у Вінницькій області) був проведений обшук в домоволодінні ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, під час проведення якого на горищі виявлено патрони в кількості тринадцяти штук.

За вказаним фактом 26 лютого 2015 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за частиною першою

статті 263 КК України. За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні 31 березня 2015 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України. 30 квітня 2015 року до суду направлено обвинувальний акт.

Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 01 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07 вересня 2016 року, визнано ОСОБА_4 невинуватим у пред'явленому обвинуваченні за частиною першою статті 263 КК України та виправдано в зв'язку з недоведеністю наявності в його діянні складу злочину.

Посилаючись на те, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивач, перебуваючи під слідством та судом, зазнав протиправних втручань в особисте життя, ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідачів на свою користь моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 червня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету шляхом безспірного списання коштів на корись ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду, 40 953 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальним переслідуванням, позивачу заподіяно моральну шкоду, у зв'язку з чим останній має право на її відшкодування на підставі статті 23, 1176 ЦК України та Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон України

№ 266/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 08 серпня 2018 року рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 червня

2018 року змінено, збільшено розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_4 з 40 953 грн до 64 160 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, визначаючи розмір відшкодування суд першої інстанції, вірно виходив з мінімального розміру заробітної плати, що був встановлений статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік». Однак, помилково визначив період перебування позивача під слідством та судом.

У касаційній скарзі ДКСУ просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суди встановили, що 25 лютого 2015 року слідчим Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області був проведений обшук в домоволодінні

ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, під час проведення якого на горищі виявлено патрони в кількості тринадцяти штук.

За вказаним фактом 26 лютого 2015 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за частиною першою

статті 263 КК України. За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні 31 березня 2015 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою

статті 263 КК України. 30 квітня 2015 року до суду направлено обвинувальний акт.

Вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 01 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 07 вересня 2016 року, визнано ОСОБА_4 невинуватим

у пред'явленому обвинуваченні за частиною першою статті 263 КК України та виправдано в зв'язку з недоведеністю наявності в його діянні складу злочину.

Відповідно до частин першої, п'ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Статтями першою, другою Закону України № 266/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту

на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян відшкодовується

у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до частин першої, шостої статті 4 Закону України № 266/94-ВР

(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи

в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України № 266/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що, у зв'язку з перебуванням під слідством і судом,

ОСОБА_4 зазнав страждань та тривалих емоційних хвилювань, тому розмір моральної шкоди визначено з урахуванням його доведеності позивачем та принципів справедливості, добросовісності та розумності.

Установлено, що ОСОБА_4 знаходився під слідством та судом

з 31 березня 2015 року (повідомлення про підозру) по 07 вересня 2016 року (з урахуванням розгляду справи в суді апеляційної інстанції), тобто

17 місяців 7 днів.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі:

з 01 січня - 3 723 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив з того, що період перебування позивача під судом та слідством становить 17 місяців 7 днів, та врахувавши установлений законодавством розмір заробітної плати на момент розгляду справи судом, дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 64 160 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення інших виплат та до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600 грн не є обґрунтованими, оскільки Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» установлено, що у 2018 році мінімальним розмір заробітної плати складає 3 723 грн. Тому відповідно до частини третьої статті 13 Закону України № 266/94-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 08 серпня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк