Справа № 495/6602/18
№ провадження 2/495/2352/2018
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

24 жовтня 2018 року м. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайоний суд Одеської області у складі

головуючої одноособово судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Бучка І.В.,

Справа № 495/6602/18,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приморської сільської ради про встановлення факту сумісного проживання, визнання державного акту втраченим та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до Приморської сільської ради, про встановлення факту сумісного проживання, визнання державного акту втраченим та визнання права власності, уточнивши свої позовні вимоги 03.08.2018 року просить суд: встановити факт сумісного проживання ОСОБА_2 (яка померла 04.12.2002 року) та ОСОБА_1; визнати державний акт на право приватної власності на землю ІV-ОД № 026769 виданого 02.09.2002 року Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією на ім`я померлої 04.12.2002 року ОСОБА_2 втраченим; визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку №8, масив № 4, загальною площею 6,50 га, що розташована на території Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 026769 виданого 02.09.2002 року Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.12.2002 року померла його бабуся спадкодавець ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки № 8, масив № 4 загальною площею 6,50 га, що розташована на території Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІV-ОД № 026769 виданого 02.09.2002 року Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією.

Він бажає прийняти спадщину після смерті бабусі, звернувся до Білгород-Дністровського районної державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із тим, що померлою за життя не було виготовлено кадастрового номеру на земельну ділянку.

Іншим спадкоємцем, який має право на обовязкову частину в спадковому майні є її донька, мати позивача ОСОБА_3, яка в свою чергу від своєї частки в спадковому майні відмовилась на користь ОСОБА_1, про що свідчить її заява, яка була посвідчена в Приморській сільській раді за № 85.

Він фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2, оскільки до дня смерті мешкав разом із останьою, вів спільне господарство, згодом провів ії поховання, а після смерті бабусі отримує орендну плату за користування земельною ділянкою, яка належала померлій.

За вказаних вище підстав він і звернувся до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна його заява, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу у його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна заява представника Приморської сільської ради, згідно якої він просить розглядати справу у відсутності відповідача по справі, не заперечує проти ухвалення рішення за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що дійсно 04.12.2002 року померла спадкодавець ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №322086, виданим виконавчим комітетом Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до копії державного акту серії ІV-ОД № 026769, ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 6,50 га в межах згідно з планом, що розташована на території Приморської сільської ради масив 4, ділянка № 8, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивач є онуком померлої 04.12.2002 року ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про його народження позивача серії ІІІ-ЖД № 480514, свідоцтвом про народження його матері серії 1-ЖД № 561107 та свідоцтвом про одруження серії VІІ-УР № 294750.

У відповідності до довідки № 447, виданої виконкомом Приморської сільської ради від 30.07.2018 року, ОСОБА_2, яка померла 4 грудня 2002 року на момент смерті була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до довідки № 418, виданої виконкомом Приморської сільської ради від 04.06.2010 року, ОСОБА_1 дійсно провів поховання ОСОБА_2 (бабусі), яка померла 04.12.2002 року, з якою він фактично мешкав та вів спільне господарство.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно вставлено факт сумісного проживання ОСОБА_2, яка померла 04.12.2002 року та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Позивач у своєму позові також просив визнати державний акт на право приватної власності на землю ІV-ОД № 026769 виданий 02.09.2002 року Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією на ім`я померлої 04.12.2002 року ОСОБА_2 втраченим, проте жодних доказів втрати вказаного правовстановлюючого документу суду не надав, не зазначив й також те, за яких обставин був втрачений державний акт, ким та коли.

У відповідності до ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А тому вказані вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку після смерті його бабусі ОСОБА_2, яка померла 04.12.2002 року, суд дійшов наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, що дійсно після смерті ОСОБА_2, яка померла 04.12.2002 року, її донька та мати позивача ОСОБА_3 надала в Білгород-Дністровську районну нотаріальну контору заяву, згідно якої відмовилась від належного їй спадкового майна на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Чоловік ОСОБА_2, яка померла 04.12.2002 року ОСОБА_4 помер задовго до смерті його дружини, а саме 19.04.1976 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 532028, а тому до числа спадкоємців не входить.

Задля повного та обєктивного розгляду справи, та для виявлення спадкоємців ОСОБА_2, яка померла 04.12.2002 року, судом було зроблено запит до нотаріальної контори.

Так, згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 53242862, спадкова справа до майна померлої ОСОБА_2 не відкривалась.

Таким чином, позивач як єдиний спадкоємець до майна померлої 04.12.2002 року ОСОБА_2 звернувся до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, проте листом № 648/02-17 від 02.07.2018 року завідувача Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діяв Цивільний кодекс України від 18 липня 1963 року (надалі ЦК України, 1963 року), то до спірних правовідносин слід застосовувати норми вказаного Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Позивач у своєму позові зазначає, що фактично прийняв спадщину, оскільки після смерті бабці отримує орендну плату за користування земельною ділянкою, яка належала померлій, а також прийняв на зберігання відповідні документи.

Враховуючи те, що діючим на час виникнення спірних правовідносин законодавством було передбачено прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, та прийнявши до уваги, що позивачем були взяті на зберігання документи, видані відповідними органами на імя спадкодавиці, що свідчить про фактичне прийняття спадщини, а також враховуючи те, що він звертався до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, але та обставина, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно перешкоджає йому прийняти спадщину у нотаріальному порядку, іншого способу захистити права позивача не вбачається можливим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Приморської сільської ради є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Отже, на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, враховуючи приписи діючого на момент виникнення вказаних правовідносин законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Приморської сільської ради про встановлення факту сумісного проживання, визнання державного акту втраченим та визнання права власності підлягають частковому задоволенню, а саме в частині встановлення факту сумісного проживання ОСОБА_2 (яка померла 04.12.2002 року) та ОСОБА_1 та визнання за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку №8, масив № 4, загальною площею 6,50 га, що розташована на території Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Приморської сільської ради про встановлення факту сумісного проживання, визнання державного акту втраченим та визнання права власності слід відмовити

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524-529, 534ЦК України, в редакції 1963 року, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приморської сільської ради про встановлення факту сумісного проживання, визнання державного акту втраченим та визнання права власності задовольнити частково.

Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_2 (яка померла 04.12.2002 року) та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку №8, масив № 4, загальною площею 6,50 га, що розташована на території Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка належала померлій на підставі державного акту на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 026769 виданого 02.09.2002 року Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Приморської сільської ради про встановлення факту сумісного проживання, визнання державного акту втраченим та визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії КК 650371, РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: Приморська сільська рада, адреса: вул. Центральна, 13, с.Приморське, Білгород-Дністровський район Одеської області

Суддя: