Справа № 713/1096/18
Провадження №2/713/457/18
РІШЕННЯ

іменем України

31.10.2018 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Пилипюка І.В., з участю секретаря Паучек Є.В., відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Вижницька державна нотаріальна контора Чернівецької області, про визнання заповіту дійсним, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Вижницька державна нотаріальна контора Чернівецької області, про визнання заповіту дійсним.

У позові вказувала, що Вижницькою державною нотаріальною конторою 03.04.2015 року заведено спадкову справу №96/2015 року до майна померлого 10.03.2015 року ОСОБА_4

У матеріалах справи знаходяться два заповіти від імені спадкодавця ОСОБА_4, з них:

- перший заповіт було посвідчено 18.02.2015 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним №188;

- другий заповіт було посвідчено 10.03.2015 року секретарем Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області ОСОБА_6 за реєстраційним №49, а також судові рішення всіх інстанцій у справі №713/1003/15-ц про визнання заповіту недійсним, а саме: рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.11.2015 року; рішення апеляційного суду Чернівецької області від 01.07.2016 року №22ц-62/16; постанова Верховного Суду України від 18.04.2018 року №61-4594св18.

Стверджувала, що цими судовими рішеннями заповіт від 10.03.2015 року (складений в день смерті спадкодавця) було визнано недійсним, оскільки згідно почеркознавчих експертиз підпис у ньому було здійснено не спадкодавцем ОСОБА_4, а іншою особою.

По даній спадковій справі №96/2015 року останній заповіт від 10.03.2015 року, який виявився складений особою, яка не мала на це права, а також в порушення ч.3 ст.203, ч.1 ст.1233, ч.2 ст.1234, ч.2 ст.1247 ЦК України є нікчемним.

На її звернення згідно заповіту від 18.02.2015 року щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_4 Вижницька державна нотаріальна контора в своєму листі від 27.07.2016 року №938/02-14 посилаючись на пункти 3, 4 ст.1254 ЦК України повідомила, що дане спадкування буде здійснюватися не за заповітом, а за законом, оскільки обидва заповіти від 18.02.2015 року і від 10.03.2018 року є не чинними (скасованими).

Листом від 07.02.2017 року №58/02-14 Вижницька державна нотаріальна контора повідомила, що провадження по спадковій спразі після смерті ОСОБА_4, померлого 10.03.2015 року, зупинено до вирішення цивільної справи судом (оскільки другим спадкоємцем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу).

Після рішення апеляційного суду Чернівецької області від 01.07.2016 року №22ц-62/16 ОСОБА_1 подав касаційну скаргу.

Потім на адресу Вижницької державної нотаріальної контори надійшли ухвала ВССУ від 04.10.2016 року №6-3281ск16 про відкриття касаційного провадження, а потім ухвала Верховного Суду України від 18.04.2018 року №61-4594св18, якою в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовлено та залишено без змін рішення суду апеляційної інстанції.

Проте державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 порушена вимога ч.4 ст.42 ЗУ «Про нотаріат», оскільки 11.10.2017 року передчасно (до вирішення справи судом) та незаконно (як спадкоємцю по закону, замість спадкоємцю за заповітом на спадщину) ОСОБА_1 було видано свідоцтво на право власності на житловий будинок спадкодавця ОСОБА_4 за адресою: м. Вашківці, вул. Стефаника, 36.

Зазначала, що в порушення пп.5.1 п.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України державний нотаріус ОСОБА_7 не надала належну правову оцінку наявним в даній спадковій справі заповітам від 18.02.2015 року та від 10.03.2015 року, трьом почеркознавчим експертизам та судовим рішенням судів першої та апеляційної інстанції щодо причини визнання заповіту від 10.03.2015 року недійсним і дійшла помилкового висновку, що заповіт від 10.03.2015 року був складений заповідачем, хоча в дійсності цей заповіт підписаний іншою особою і не відповідав волевиявленню заповідача, а тому є нікчемним і не може скасовувати попередній заповіт від 18.02.2015 року.

Просила визнати дійсним заповіт спадкодавця ОСОБА_4 від 18.02.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним номером 188.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явилася, належним чином повідомлена про місце, день та годину слухання справи. В адресованій суду заяві просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

До початку розгляду справи надала відповідь на відзив на позов відповідача, у якому зазначила, що заповіт від 10.03.2015 року відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним, а згідно ч.1, 5 ст.216 ЦК України він не може скасувати попередній заповіт від 18.02.2015 року. Відповідач безпідставно послався на ст.ст.225, 231, ч.4 ст.1254 ЦК України.

В якості обґрунтування заперечення проти позову відповідач неправомірно послався на ст.1254 ЦК України, замість ст.216 ЦК України, оскільки в даній справі у заповідача не виникло право на скасування та заміну попереднього заповіту від 18.02.2015 року, що підтверджено судовими рішеннями першої, апеляційної та касаційної інстанцій. Посилання відповідача на судове рішення у справі №713/1528/16-ц є некоректним, оскільки за змістом не повязане із справою №713/1096/18. Просила вважати відзив на позов необґрунтованим та задовольнити позов.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали відзив на позов, у якому зазначили, що рішеннями судів по справі №713/1003/15-ц та №713/1528/16-ц встановлено, що заповіт на ім'я ОСОБА_1 визнаний недійсним відповідно до положень ч.2 ст.1257 ЦК України. У частині 4 ст.1254 ЦК України чітко встановлено підстави для відновлення дії попереднього заповіту, однак таких підстав у позові не наведено. Позивач посилається на нікчемність останнього за датою заповіту, а тому вважає, що попередній є дійсним. Оскільки, позивач не навела відповідної норми закону, вважають її вимоги безпідставними.

Відповідач визнає обставини встановлені у цивільних справах №713/1003/15-ц та №713/1528/16-ц, рішення по яких вступили в силу, і у разі їх заперечення з боку позивача, буде клопотати про приєднання до матеріалів справ копій судових рішень.

Просили в задоволення позовної заяви відмовити за безпідставністю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області у судове засідання не з'явилася, в адресованій суду заяві державний нотаріус ОСОБА_7 зазначила, що державна нотаріальна контора у справах про спадкування та у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а також у справах про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину не може бути третьою особою. Причини своєї неявки державний нотаріус не повідомила.

Також до початку розгляду справи надала письмові пояснення, у яких зазначила, що заповіт, посвідчений у виконавчому комітеті Вашковецької міської ради Вижницького району Чернівецької області 10.03.2015 року за реєстровим №49 визнано недійсним, отже він не чинний. Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_5 18.02.2015 року за реєстровим №188, скасований заповітом, посвідченим у виконавчому комітеті Вашковецької міської ради Вижницького району Чернівецької області 10.03.2015 року за реєстровим №49 (який визнаний недійсним не з підстав, передбачених ст.ст.225 і 231 ЦК України) теж не чинний.

Отже спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 10.03.2015 року було здійснено за законом на загальних підставах і нотаріусом відповідно до чинного законодавства видано свідоцтво про право на спадщину.

Суд, заслухавши відповідача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що 10.03.2015 року помер ОСОБА_4

18.02.2015 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №188, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_3 з якою проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу та сину ОСОБА_1 по 1/2 частці кожному.

10.03.2015 року ОСОБА_4, складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за №49, згідно яким, все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів сину ОСОБА_1 Заповіт записаний секретарем виконавчого комітету Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області зі слів ОСОБА_4, прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_4 і власноручно підписаний ним у присутності секретаря о 10.45 год. У звязку з хворобою заповідача ОСОБА_4, заповіт посвідчено за місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

03.04.2015 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та видачу свідоцтва на спадщину за заповітом від 10.03.2015 року звернувся син ОСОБА_4 ОСОБА_1

15.05.2015 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та видачу свідоцтва на спадщину за заповітом від 18.02.2015 року до державного нотаріуса звернулась ОСОБА_3

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 09.11.2015 року по цивільній справі №713/1003/15-ц позов ОСОБА_3 до Вашківецької міської ради, Вижницького району Чернівецької області, про визнання заповіту недійсним задоволено. Визнано недійсним заповіт від 10.03.2015 року зареєстрований в реєстрі за №49, посвідчений секретарем Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області ОСОБА_6, від імені ОСОБА_4. Вирішено питання про судові витрати. В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, де третьою особою без самостійних вимог є Вижницька державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 01.07.2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду України від 18.04.2018 року по цивільній справі №713/1003/15-ц рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 09.11.2015 року скасовано. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено. Заповіт, складений від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, від 10 березня 2015 року, посвідчений секретарем Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №49, визнано недійсним. У задоволенні позову ОСОБА_3 до Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання заповіту недійсним відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи дійсним заповіт ОСОБА_4 від 18.02.2015 року, позивач звернулася до Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за вказаним заповітом.

Листом державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області ОСОБА_8 №938/02-14 від 27.07.2016 року ОСОБА_3 повідомлено, що заповіт, посвідчений у виконавчому комітеті Вашковецької міської ради Вижницького району Чернівецької області 10.03.2015 року за реєстровим №49 визнано недійсним, отже він не чинний. Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_5 18.02.2015 року за реєстровим №188 скасований заповітом, посвідченим у виконавчому комітеті Вашковецької міської ради Вижницького району Чернівецької області 10.03.2015 року за реєстровим №49 (який визнаний недійсним не з підстав передбаченими ст.ст.225 і 231 ЦК України) теж не чинний.

Отже спадкування після смерті ОСОБА_4, який помер 10.03.2015 року, буде здійснюватися за законом.

Вважаючи дійсним заповіт ОСОБА_4 від 18.02.2015 року, позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з даним позовом.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно ч.2 та ч.4 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст.202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ч.3 ст.202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (заповіт подружжя).

Будь-які обовязки спадкоємців перед спадкодавцем виникають лише після смерті заповідача, тобто розпорядження набувають юридичної сили не з часу посвідчення заповіту, а з моменту відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 13, 5, 6 ст. 203 ЦК України, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд.

Законодавством передбачено, що підстави недійсності правочину встановлені нормами ЦК України та іншими законодавчими актами і мають імперативний характер.

Стаття 203 ЦК України передбачає загальні норми, недотримання яких є підставою для визнання нікчемності правочину, і застосовується лише в тому випадку, якщо в ЦК України немає спеціальної підстави (норми) для цього.

Проте ст.1257 ЦК України містить норми щодо недійсності заповіту, які є спеціальними нормами, тобто унеможливлюють застосування загальних норм, передбачених ч.1 ст.215 ЦК України.

Статтею 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

У частинах 2 та 3 ст.1254 ЦК України встановлено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

А у частині 4 ст.1254 ЦК України закріплено, що якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі недійсності нового заповіту чинність попереднього відновлюється лише у разі, якщо такий правочин було вчинено дієздатною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а також у разі, якщо такий правочин вчинено під впливом насильства.

З досліджених у судовому засіданні рішень судів апеляційної та касаційної інстанції встановлено, що заповіт від 10.03.2015 року не відповідав волі спадкодавця, а тому був визнаний недійсним на підставі спеціальної норми - ч.2 ст.1257 ЦК України, а не з підстав, передбачених статтями 225 і 231 ЦК України.

Враховуючи наведені вимоги закону чинність попереднього заповіту ОСОБА_4 від 18.02.2015 року не відновлюється і спадкування здійснюється за законом на загальних підставах.

За встановлених обставин позов ОСОБА_3 про визнання заповіту дійсним безпідставний та задоволенню не підлягає.

Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного сторонами не надано.

На підставі наведеного, ст.ст.202, 203, 215, 1233, 1254, 1257 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 354 України, Суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Вижницька державна нотаріальна контора Чернівецької області, про визнання заповіту дійсним відмовити.

Складання повного тексту рішення відкладено на строк десять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Вижницький районний суд до Апеляційного суду Чернівецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І. В. Пилип'юк