Справа № 504/3374/18
провадження №2/504/2150/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Доброва П.В.,

при секретарі Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. ОСОБА_1 області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Лиманського району Одеської області про визнання права власності на житло за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 селищної ради Лиманського району Одеської області про визнання права власності на житло за набувальною давністю, посилаючись на те, що19.01.1987 року бабусі позивача ОСОБА_4 виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради депутатів було видано ордер на право заняття житлового приміщення площею 26,7 кв.м., а саме квартири АДРЕСА_1.

Зазначений ордер був виданий на імя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 13.11.1995 року померла бабуся позивача - ОСОБА_4, яка за своє життя не приватизувала квартиру, розташовану за вказаною вище адресою. За зазначеною адресою позивач проживає з дня народження, а саме з 27.04.1988 року.Від того часу позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном та використовує його для власних потреб.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про слухання справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 селищної ради Лиманського району Одеської області в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти вирішення справи на розсуд суду.

За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_4 померла 13.11.1995 року у віці 56 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №087507 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Комінтернівського району Одеської області, актовий запис №119.

Згідно ордеру на житлове приміщення №60 від 19.01.1987 року виданого виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради народних депутатів ОСОБА_4 із сімєю з 2 осіб на надано право заняття житлового приміщення жилою площею 26,7 кв.м., яка складається з двох кімнат в ізольованій квартирі, розташована за адресою: вул. Мичуріна, б. 80, кв. 4. Зазначений ордер був виданий на підставі рішення виконавчого комітету №10/І від 15.01.1987 року. Склад сімї: ОСОБА_4 голова сімї, ОСОБА_5 донька.

Відповідно до довідки виконавчого комітету ОСОБА_3 селищної ради Лиманського району Одеської області № 02-20/1258 від 31.05.2018 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прописаний та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 80, кв. 4, та зареєстрований з 01.02.2005 року.

Згідно технічного паспорту від 17.11.2017 року, інвентаризаційна справа №1226, на квартиру №4 у житловому будинку №80, вул. Мічуріна, смт Доброслав, виданого ТОВ «Юридична фірма «БТІ СФЕРА ПЛЮС», житлова площа квартири складає 24,9 кв.м., підсобна 22,9 кв.м.

Відповідно до рішення ОСОБА_3 селищної ради Лиманського району Одеської області №371 від 13.12.2017 року про присвоєння юридичної адреси квартирі у житловому будинку, за заявою ОСОБА_2, було присвоєно квартирі у житловому будинку юридичну адресу: Одеська область, Лиманський район, смт Доброслав, вул. Мічуріна, б. 80, кв. 4.

Згідно наданого акту про обстеження житлового приміщення від 28.03.2018 року, складеного депутатом ОСОБА_3 селищної ради Лиманського району Одеської області ОСОБА_6 у присутності свідків, квартира, розташована за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт Доброслав, вул. Мічуріна, б. 80, кв. 4, в якій проживає та зареєстрований ОСОБА_2, знаходиться у задовільному стані.

Відповідно до наданої копії договору про користування електричною енергією вбачається, що споживачем за вказаним договорам є ОСОБА_2.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: «Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом».

Відповідно до п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: «Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Частиною третєю статті 344 ЦК визначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається

Враховуючи, положення ч.2 ст.328 ЦК України, а також ті факти, що протягом усього часу володіння ОСОБА_2 квартирою, на це майно не претендували інші особи, позивач не набув майном злочинним шляхом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі, суд вважає, що ОСОБА_2 добросовісно набув право власності на квартиру, розташовану за адреою: Одеська область, Лиманський район, смт Доброслав, вул. Мічуріна, б. 80, кв. 4.

Аналіз рішень Європейського суду з прав людини дає підстави вважати про те, що тлумачення ст.344 ЦК України у судових рішеннях на користь держави всупереч інтересам громадян не сприяє авторитету судової влади і суперечить засадам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та 1 Протоколу до неї.

Положеннями ст.1 Першого протоколу до Конвенції визнано право на захист порушених прав фізичних і юридичних осіб, пов'язаних з реалізацією права власності, яке може означати або існуючу власність, або претензії, щодо яких заявник може довести, що він має законні підстави вимагати їх задоволення.

В п.124 рішення у справі «Онер'їлдиз проти Туреччини» від 30.11.2004 року, ЄСПЛ наголосив, що поняття «майно» у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке охоплює не лише право власності на матеріальні речі, але також стосується засобів правдовимагання, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання що до ефективного здійснення права власності. (Вісник Верховного Суду України №1(173)'2015 а.с.39-46).

Згідно п.13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року дано роз'яснення, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти квартирою, розташованою за адресою: Одеська область. Лиманський район, смт Доброслав, вул. Мічуріна, б. 80, кв. 4, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Рішення є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт Доброслав, вул. вул. Мічуріна, б. 80, кв. 4, житловою площею 24,9 кв.м., підсобна 22,9 кв.м. за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КМ №293258 виданий Комінтернівським РВ УМВС України в Одеській області 01.02.2005 року.

Керуючись ст.ст. 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Лиманського району Одеської області про визнання права власності на житло за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КМ №293258 виданий Комінтернівським РВ УМВС України в Одеській області 01.02.2005 року, право власності за набувальною давністю на квартиру, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт Доброслав, вул. Мічуріна, б. 80, кв. 4.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров