РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/10865/15-ц

Провадження № 2/643/67/18

19.09.2018 р. м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Горбунової Я.М.,

за участю секретаря Арестової І.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

предтавника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 «Основа Промінвест» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ГУНП в Харківській області, Головне управління ДФС у Харківській області, Московський ВП ГУНП в Харківській області, Товариство з обмеженою відповідальністю "Меблева фабрика Прем'єра", Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-КОМ ПЛЮС» про визнання недійсними договорів, застосування наслідків недійсності правочину, витребування майна та документів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом, який в ході розгляду справи був неодноразово уточнений. Остання заява про уточнення позовних вимог надійшла до суду 24.04.2018 р., яка прийнята судом (а.с.1-3 т.4).

За остаточної редакцією уточненого позову позивач ОСОБА_5 «Основа-Промінвест» просить суд:

- визнати недійсними договір відчуження транспортного засобу Volkswagen LT 46 AX 4601 CO від 21.04.2015 р.;

- застосувати наслідки недійсності довіреності ОСОБА_7 та договору відчуження транспортного засобу Volkswagen LT 46 AX 4601 CO від 21.04.2015 р., шляхом повернення підприємству вказаного транспортного засобу, незаконно відчуженого на користь ОСОБА_6;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь підприємства транспортний засіб ГАЗ 3302 АХ 9416 АО;

- витребувати з незаконного володіння відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь підприємства: трудові книжки на працівників позивача ( за списком наданим до позову), звіти підприємства перед органами державної влади та місцевого самоврядування (баланс 2013, фінансовий звіт 2013); засновницькі та статутні документи позивача; бухгалтерську документацію підприємства з початку реєстрації підприємства до 20.02.2017 року (звіти ЄСВ 2013-2015 р.р.); трудові та цивільно-трудові договори підприємства за весь період діяльності підприємства, зокрема, з підприємством «ТОВ «Меблева фабрика «Премєра» щодо продажу ділянки фарбування порошковими полімерними фарбами;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 обладнання: обробний центр з чпу (Weeke Venture 06S№ 0-250-16-1875), напівавтоматичний трубогіб А38 TNCB, ділянка фарбування порошковими полімерними фарбами, форматно-кругопільний верстат F45 № 08-06-10-033, автоматичний кромкообліцювальний верстат KDN 340 №0-261-20-3411, компресор GS 17/100/306/CAR/T, станок Alfa-21Т сверлильно-присадочний, устаткування з виробництва меблевоі кромки «International» .

- витребувати з незаконного володіння ТОВ «Меблева фабрика «Премєра» ділянку фарбування порошковими полімерними фарбами.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2, вже не будучи керівником підприємства, не маючи повноважень на представництво даною юридичноъ особи уклав з ОСОБА_2, ОСОБА_3, договори відчуження (продаж, дарування, передача в оренду тощо) всього майна позивача на користь відповідачів. На даний час майно та документи позивача незаконно утримуються ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Такі договори повинні бити на думку позивача визнані недійсними з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, так як має місце обман щодо обставин, які мають істотне значення, і волевиявлення учасника правочину не відповідає його внутрішній волі і не є вільним.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову, надавши письмовий відзив, в якому зазначив, що вимоги позивача є необгрунтованими та безпідставними, не підтверджені доказами, відповідачі діяли правомірно та відповідно до наданих ним повноважень в інтересах підприємства, ніяких дій щодо незаконного утримання майна вони не здійснювали та не здійснюють.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, і в своїх письмових запереченнях на позов зазначили, що договір за яким був відчужений автомобіль Volkswagen LT 46 AX 4601 CO від 21.04.2015 р. ОСОБА_7 є правомірним, так як вчинений від імені довірителя та в його інтересах з оплатою вартості автомобіля за визначеною ціною. Ніяких повідомлень від підприємства про відкликання довіреностей і припинення представництва на час укладення договору не було.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином.

Від ТОВ «Меблева фабрика «Премєра» поданий відзив на позов, в якому зазначено про відсутність правових підстав для задоволення позову, так як за договором купівлі-продажу ТОВ «Меблева фабрика «Премєра» придбало у ОСОБА_5 «Основа-Промінвест» ділянку фарбування порошковими полімерними фарбами, тобто є законним власником, договір є дійсним, його дійсність не оспорюється.

Від Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України у Харківській області поданий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у вирішенні спору третя особа покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши, надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи за Договором комісії №693/15/652568 від 21 квітня 2015 року між підприємством «Основа-Промінвест» Громадської організації «Фонд підтримки інвалідів» (комітент) за довіреністю № 1від 30 грудня 2014 року від імені його діял ОСОБА_7 та ТОВ «Транс-ком плюс» (комісіонер) на підставі Акту № 693 техничного стану та оцінки транспортного засобу Volkswagen LT 46 і номерного агрегату, довідки-рахунку вказаний транспортний засіб було продано ОСОБА_6 (а.с.160-162 т.2)

У відзиві на позовну заяву Управлінням Державної автомобільної інспекції ГУМВС України у Харківській області від 14.09.2015 року вказано, що на автомобіль Volkswagen LT 46 виписано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХХ981193 та закріплено номерні знаки AX 4601 CO., копія свідоцтва приєднана до матеріалів спраи (а.с.163 т.2).

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вказано в п. 8 постановиПленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно п.7 вказаної постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

У відповідності до ст. 249 ЦК України довіреність, яка скасована, зберігає чинність щодо представника, особи, яку представляють, прав та обов'язків третьої особи, з якою представник уклав правочин, до тих пір, допоки вони не довідаються або не матимуть змоги довідатися про скасування довіреності.

Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; неотримане акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно,

якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна

його передача тощо).

Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Як вбачається з наданих письмових доказів, на які зазначено вище, покупець набула право власності на транспортний засіб Volkswagen LT 46 номерний знак AX 4601 CO на законних підставах.

Доказів, які б спростовували цей висновок, суду не надано,

Позивач просить визнати недійсним договір відчуження автомобіля від 21.04.2015 р. з тих підстав, що в даному договорі ціна продажу транспортного засобу не відповідає дійсній його вартості (тобто занижена вартість товару), і за продаж транспортного засобу підприємством не отримано коштів.

Ці доводи позивача не підтверджені доказами, так як позивачем не надані докази балансової вартості автомобіля для того, щоб можна було визначити чи є заниження його вартості, або інших допустимих доказів його вартості на час відчуження. Роздруківка з інтернету про вартість такого автомобіля станом на 09.05.2017 р.( а.с.246 т.2), надана представником позивача, не є належним доказом вартості автомобіля. Відсутні також докази, які б безперечно давали суду можливість зробити висновок, що за придбання автомобіля кошти підприємство не отримувало.

При цьому позивач стверджує, що правочин здійснений під впливом омани, в який одна сторона правочину ввела іншу сторону, що є підставою для визнання правочину недійсним, а також внаслідок відсутності вільної волі позивача на укладення такого договору.

Між тим, на підтвердження цих доводів жодних доказів позивач суду не надав.

Крім того, на обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 видав довіреність ОСОБА_7 з правом продати третій особі (ОСОБА_6) транспортний засіб Volkswagen LT 46 номерний знак AX 4601 CO, який належить підприємству. І на підставі цієї довіреності 21.04.2015 р. за договором комісії 693/15/652568 ОСОБА_7 як представник ОСОБА_5 «Основа-Промінвест» за довіреністю продав даний автомобіль своїх дружині ОСОБА_6 за 32000 грн.

Позивач вважає, що ОСОБА_7 вчинив правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах та інтересах своєї дружини, внаслідок чого набув права спільної сумісної власності на вказаний транспортний засіб відповідно до положень ст. 368 ЦК України, так як набуте подружжям майно в період шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Між тим, в силу положень ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він є одночасно.

Тому вважає, що це є також підставою для визнання даного правочину недійсним, так як він суперечить вимогам Цивільного кодексу України.

Між тим, суд з даними доводами позивача погодитися не може, оскільки відповідно до положень ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Договір комісії належить до числа посередницьких договорів. На його підставі виникає два види відносин: внутрішні (між комітентом та комісіонером) та зовнішні (між комісіонером та третьою особою). Разом з тим, договір комісії на відміну від договору доручення, не є підставою виникнення відносин представництва.

Крім того, суду не надано належних доказів на підтвердження факту видачі довіреності від підприємства на вчинення такого правочину, так як довіреність, на яку посилається позивач, не представлена суду, а в договорі комісії 693/15/652568 є лише посилання на довіреність № 1 від 30.12.2014 р., в якій не зазначено хто саме видав дану довіреність, кому та на вчинення яких дій.

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним договору відчуження транспортного засобу Volkswagen LT 46 AX 4601 CO від 21.04.2015 р. та застосування наслідків недійсності довіреності ОСОБА_7 та договору відчуження транспортного засобу Volkswagen LT 46 AX 4601 CO від 21.04.2015 р., шляхом повернення підприємству вказаного транспортного засобу, задоволенню не підлягають.

Також суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь підприємства транспортного засобу ГАЗ 3302 АХ 9416 АО, через їх недоведеність. Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_2 викрав даний транспортний засіб і незаконно його використовує. Між тим, ніяких доказів на підтвердження фактичного передання даного автомобіля відповідачу ОСОБА_2, або доказів користування ним ОСОБА_2 суду не надано. Згідно з відзивом на позовну заяву від 14.09.2015 року від управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Харківській області транспортний засіб ГАЗ 3302 номерний знак НОМЕР_1 в останній раз проходив реєстрацію 06.02.2009 року в звязку зі зміною назви організації.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача про витребування з незаконного володіння відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь підприємства: трудових книжок на працівників позивача ( за списком наданим до позову), звітів підприємства перед органами державної влади та місцевого самоврядування (баланс 2013, фінансовий звіт 2013); засновницьких та статутних документів позивача; бухгалтерської документації підприємства з початку реєстрації підприємства до 20.02.2017 року (звіти ЄСВ 2013-2015 р.р.); трудових та цивільно-трудових договорів підприємства за весь період діяльності підприємства, зокрема, з підприємством «ТОВ «Меблева фабрика «Премєра» щодо продажу ділянки фарбування порошковими полімерними фарбами, так як суду позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що відповідачі володіють та утримують ці документи.

Надані суду в якості доказів позивачем бухгалтерська довідка від 17.10.2017 р. за підписом голови комісії з припинення або ліквідатора ОСОБА_5 «Основа-Промінвест» ГО «Марк» ОСОБА_1, акт інвентаризації № 1 від 25.04.2015 р., акт інвентаризації № 1/2 від 25.04.2015 р. за підписом членів комісії ОСОБА_8, ОСОБА_9, балансові звіти ( а.с.112-115 т.3, а.с. 21-26 т.4) свідчать про відсутність бухгалтерських документів, договорів з контрагентами, договорів на обслуговування банківських рахунків, обладнання та автомобіля НОМЕР_2 на підприємстві, але жодним чином не підтверджують той факт, що відповідачі утримують це майно, або іншим шляхом цим майном незаконно володіють. Щодо незаконного утримання трудових книжок робітників підприємства, то на підтвердження цього факту взагалі не надано жодного доказу суду.

Навпаки, із наданої суду копії висновку за фактом втрати документів вбачається, що ОСОБА_9 27.03.2015 р. звернувся до правоохоронних органів із заявою про втрату пакету з документами підприємства «Основа-Промінвест», керівником якого він є, під час його поіздки громадським транспортом, за результатами перевірки його звернення не встановлено місцезнаходження втрачених документрів. ( а.с.240 т.2).

Так само, позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували його вимоги щодо

витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 обладнання: обробного центру з чпу (Weeke Venture 06S№ 0-250-16-1875), напівавтоматичного трубогібу А38 TNCB, ділянки фарбування порошковими полімерними фарбами, форматно-кругопільного верстату F45 № 08-06-10-033, автоматичного кромкообліцювального верстату KDN 340 №0-261-20-3411, компресору GS 17/100/306/CAR/T, станку Alfa-21Т сверлильно-присадочного, устаткування з виробництва меблевої кромки «International» .

Надані суду вищезазначені докази, а саме, бухгалтерська довідка та акти інвентаризації, балансові звіти не підтверджують той факт, що відповідач ОСОБА_2 утримує це майно, або іншим шляхом цим майном незаконно володіє.

Щодо вимог позивача про витребування з незаконного володіння ТОВ «Меблева фабрика «Премєра» ділянки фарбування порошковими полімерними фарбами суд зазначає, що дані вимоги не підлягають розгляду в даному провадженні оскільки це спір між юридичними особами, який відповідно до положень ст. 19 ЦПК України та ст. 17 ГПК України відноситься до компетенції господарського суду.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих або витребуваних доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету позову, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісності здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 263- 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя - Я.М.Гобунова