У Х В А Л А

01 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 640/13035/17

провадження № 61-44231ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Радикал Банк» від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації, Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 54 682,44 грн зайво виплачених коштів. Позов обґрунтовано тим, що 03 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Радикал банк» (далі - ПАТ «Радикал банк») та ОСОБА_1 укладено договори строкових банківських вкладів «Універсальний» № 26-16176 і № 26-16177, відкрито банківські рахунки № НОМЕР_1 - у доларах США та № НОМЕР_1 - у євро. Станом на 10 липня 2015 року на рахунку НОМЕР_2 зберігалася сума вкладу у розмірі 1 000,00 євро, а на рахунку № НОМЕР_3 - проценти у розмірі 63,11 євро. На підставі постанови Правління Національного банку України від 09 листопада 2015 року № 769 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Радикал банк» 09 листопада 2015 року прийнято рішення № 203 про початок процедури ліквідації ПАТ «Радикал банк». Фонд гарантування вкладів фізичних осіб мав відшкодувати відповідачу кошти у розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Посилаючись на те, що під час розрахунку розміру відшкодування позивачем допущено помилку, внаслідок чого ОСОБА_1 безпідставно виплачено 54 682,44 грн, просив суд задовольнити позов.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб безпідставно набути кошти у розмірі 54 682,44 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

13 вересня 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено що з 1 січня 2018 році прожитковиймінімум на одну працездатну особу становить 1762,00грн.

З огляду на положення статті 19 у системному зв'язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 54 682,44 грн зайво виплачених коштів. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом також ураховано, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлено і на такі не посилається заявник.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, висловленими у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року та постанова Апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року у справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Радикал Банк» від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації, Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», про стягнення безпідставно набутих коштіввідмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник