Справа № 310/7376/17
РІШЕННЯ

Іменем України

26 жовтня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю відповідачки ОСОБА_1, представника відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наступним. Відповідно до укладеного договору б/н від 05 листопада 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється банком, і він дає право банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. ОСОБА_1 належним чином не виконує взятих на себе зобовязань, в звязку із чим станом на 30 вересня 2017 року має заборгованість в розмірі 92 175,80 грн., яка складається із наступного: 6 904,33 грн. заборгованість за кредитом, 77 066,84 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 339,12 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 4 365,51 грн. штраф (процентна складова), і яку позивач просив стягнути з відповідачки.

Представником відповідачки до суду були надані заперечення, відповідно до яких ОСОБА_1 позовні вимоги вважає необґрунтованими і незаконними з огляду на наступне. Заяву відповідачки не можна вважати договором, укладеним між банком та клієнтом. До позову додано довіреність, що завірена в.о. голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» Пахачук Г.Д., при цьому в матеріалах справи відсутні докази надання права Пахачук Г.Д. видавати довіреності. В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за договором, який не містить прізвища особи, яка його складала, підписаний ОСОБА_4, повноваження якої на ведення заборгованості клієнтів не підтверджено документально. Оскільки договір укладений не був, а лише була досягнута згода на підписання заяви щодо надання кредиту, строк дії заяви та кредиту закінчився 05 листопада 2012 року. З цього моменту припиняється нарахування відсотків, пені, штрафу. Оскільки банк звернувся до суду з позовом 04 жовтня 2017 року, строк позовної даності на даний час вже сплив, однак, позивач не звернувся до суду з клопотанням про поновлення цього строку. В матеріалах справи відсутні оригінали документів, вони не були надані суду для дослідження. В розрахунку заборгованості міститься стовпчик з підвищеною процентною ставкою з 36,0 % до 72,0 %, що також свідчить про те, що розрахунок заборгованості не відповідає умовам, зазначеним в укладеному договорі. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на уявно укладений договір, який складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. При цьому банком не надано суду доказів того, що заява, підписана ОСОБА_1, стосується саме наданих суду умов та правил надання банківських послуг. Крім зазначеного, надані суду розрахунки заборгованості, пені, відсотків, штрафів є незрозумілими та необґрунтованими. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача надала суду відповідь на заперечення, в якій зазначила наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідачкою було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, у якій зазначено, що, підписавши цю заяву, позивачка ознайомилась з вказаними Умовами, приєдналась і зобовязується їх виконувати. Таким чином, заява про приєднання до Умов і Правил складає договір банківського обслуговування. Довіреність представника банку ОСОБА_4 є чинною до 31 грудня 2019 року, про що зазначено на другій сторінці довіреності, стан довіреності можна перевірити на офіційному інтернет сайті банку. Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по розрахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Із наданої банком виписки по рахунку вбачається, що відповідачка знімала кредитні кошти, частково погашала заборгованість за договором і знову користувалась кредитними коштами. Згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг банк має право здійснювати зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків. Клієнт не зверталась до позивача з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціювала розірвання договору, а активно користувалась картою, що свідчить про прийняття відповідачкою діючих умов банківського обслуговування. ОСОБА_1 розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-бухгалтерська експертиза по справі не проводилась. У відповідності зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Заперечення про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст. 61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Пеня та штраф є різновидом штрафних санкцій, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідачки в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у запереченні на позовну заяву.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до укладеного із ПАТ КБ «Приватбанк» договору б/н від 05 листопада 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Ч.ч. 1-3 ст. 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надав до суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 05 листопада 2010 року, яка свідчить про те, що остання ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, зазначена заява є договором між банком та нею про надання банківських послуг.

Позивач свої зобовязання виконав у повному обсязі, надав відповідачці картку та кредитні кошти. Відповідачка не сплачувала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, вимог Цивільного кодексу України, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності із ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свої зобовязання і на підставі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачкою допущені порушення зобовязання за кредитним договором, і вона станом на 30 вересня 2017 року має заборгованість в розмірі 87 310,30 грн., яка складається із наступного:

- 6 904,33 грн. заборгованість за кредитом,

- 77 066,84 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом,

- 3 339,12 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Суд зазначає, що складова заборгованості відповідачки перед банком у цій справі за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 3 339,12 грн., хоча і має назву «заборгованість за пенею та комісією», але фактично є виключно заборгованістю за пенею, що підтверджується Умовами та правилами надання банківських послуг.

Нараховані банком відповідачці у цій справі за вищезазначеним кредитним договором штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 4 365,51 грн. - штраф (процентна складова) дійсно передбачені п. 2.1.11.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Проте, штраф та пеня є різновидом одного виду відповідальності (цивільної), Умовами та правилами надання банківських послуг вони нараховуються за ті самі види порушень відповідача за вищезазначеним договором, а тому у даному випадку порушуються вимоги ст. 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За таких обставин, необхідно відмовити банку у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_1 в частині стягнення штрафів в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 4 365,51 грн. (процентна складова).

Згідно з довідкою від 16 квітня 2018 року № 30.1.0.0/2-20171012/1271 ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 05 листопада 2010 року отримала картки НОМЕР_2, остання з яких має термін дії до останнього дня лютого 2018 року.

Як вбачається з виписки по картковому рахунку та розрахунку заборгованості за договором від 05 листопада 2010 року, відповідачка активно використовувала картку для розрахунків, що свідчить про той факт, що кредитний договір відповідачкою був укладений, картка нею була отримана.

Останній платіж по погашенню суми за наданим кредитом ОСОБА_1 було здійснено 13 лютого 2015 року, тому при зверненні до суду з даним позовом 20 жовтня 2017 року строк позовної давності для захисту порушених прав банком пропущено не було.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобовязань відповідачкою за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 87 310,30 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ч. 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 600 грн. (платіжне доручення від 04 жовтня 2017 року).

Керуючись ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , рахунок № 3111 (для погашення заборгованості та судових витрат)) заборгованість за кредитним договором б/н від 05 листопада 2010 року у розмірі 87 310 грн. 30 коп., судовий збір в розмірі 1 600 грн., а всього 88 910 (вісімдесят вісім тисяч девятсот десять) грн. 30 коп.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31 жовтня 2018 року.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду

Запорізької області О. М. Вірченко