Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 315/546/17 Головуючий у 1-й інстанції: Телегуз С.М.
Провадження № 22-ц/778/2663/18 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Крилової О.В.

Бєлки В.Ю.

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 02 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Чарівне», треті особи: Мирненська сільська рада Гуляйпільського району Запорізької області, приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горова Яна Олександрівна, Гуляйпільська районна державна адміністрація Запорізької області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання недійсним заповіту, зобов'язання вчинити дії по укладенню додаткової угоди до договору оренди землі,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ТОВ «Чарівне», треті особи: Мирненська сільська рада Гуляйпільського району Запорізької області, приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горова Я.О., Гуляйпільська районна державна адміністрація Запорізької області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, визнання недійсним заповіту, зобов'язання вчинити дії по укладенню додаткової угоди до договору оренди землі, яку згодом уточнила.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_6

Вказувала, що починаючи з серпня 2013 року та по день смерті, мати проживала разом з нею та її чоловіком в АДРЕСА_1.

До нотаріуса вона звернулась лише 22.03.2017 року, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено в зв'язку з пропуском шестимісячного строку встановленого законодавством для прийняття спадщини.

Разом з тим їй стало відомо, що 09.11.2015 року відповідач отримав два свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та на земельну частку (пай), належних її матері.

Вважає, що отримання спадщини за заповітом відповідачем та видані свідоцтва на право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та на земельну частку (пай) від 09.11.2015 року посвідчені приватним нотаріусом Горовою Я.О. з порушенням вимог законодавства України, оскільки вона, згідно ч. 3 статті 1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона не заявила про відмову від неї.

Таким чином, вважає, що вона вже набула право власності на 1/2 частку у спадковому майні.

Крім того, зазначає, що її мати була людиною похилого віку, а тому склала заповіт на вкрай невигідних умовах, який окрім того складений з помилками та не відповідає нормам чинного законодавства.

Враховуючи вищенаведене просила суд визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.11.2015 року № 2189 та № 2191, виданих ОСОБА_4, які посвідчені приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О.; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 9,8226 га; визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_6, посвідчений 07.10.2011 року № 168 секретарем Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області; зобов'язати ТОВ «Чарівне» вчинити дії по укладенню додаткової угоди до договору оренди землі щодо продовження його на той самий термін і на тих самих умовах.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 02 травня 2018 року в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вимогами ч.3 ст.12 так і вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на підтвердження своїх вимог не було надано належних та допустимих доказів.

Такий висновок суду є правильним і таким що узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини, не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції в Запорізькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6.(а.с.8, т.1).

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, яким належні їй земельні ділянки: сіножаті та пасовища площею 2,58 га, згідно Сертифікату на право на земельні частки НОМЕР_3, виданого Гуляйпільською РДА від 09.11.2000року, які розташовані на території Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, заповіла ОСОБА_4, а решту майна, що належало їй на день смерті ОСОБА_7 (а.с.9, т.1).

01 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горовою Я.О. була заведена спадкова справа №208 за 2015 рік після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (а.с. 222-263, т.1).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії спадкової справи, 01.10.2015 року ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а ОСОБА_7 відмовилась від належної їй частки у спадщині на користь ОСОБА_4 (а.с.224, 224 -зворот, т.1).

Згідно Свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 09.11.2015 року № 2189 та № 2191, ОСОБА_4 набув право на спадкове майно. (а.с.6,7, т.1).

22 березня 2017 року до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Горової Я.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулася ОСОБА_3 (а.с.262- зворот, т.1).

23 березня 2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 була надана відповідь в якій роз'яснено те, що оскільки нею пропущено 6-ти місячний строк для прийняття спадщини, вона має право на оформлення спадщини після визначення додаткового строку, для чого рекомендовано з цим питанням звернутися до суду (а.с. 263, т.1).

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 посилалась на ту обставину, що заповіт був складений її матір'ю ОСОБА_6 в стані, коли та не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними в силу свого похилого віку та хронічних захворювань.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги вищезазначені доводи позивача з огляду на таке.

Під час розгляду справи, районним судом було встановлено, що згідно довідки про смерть ОСОБА_6 № 76 від 16.04.2015 року, виданої лікарем Гуляйпільської ЦРЛ ОСОБА_8, остання померла у віці 83 років, причина смерті: ішемічна хвороба серця, що свідчить про відсутність будь-яких захворювань, які могли вплинути на психічний стан спадкодавця. (а.с.252 - зворот, т.1)

Доводи ОСОБА_3 про недієздатність її матері ОСОБА_6 під час складення заповіту також спростовуються показами лікаря Гуляйпільської ЦРЛ ОСОБА_8, допитаної в якості свідка, яка пояснила, що у померлої були хвороби характерні для людей її віку, однак вона була в ясному розумі та могла розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Крім того, в якості свідка була допитана фельдшер-лаборант дільничної лікарні с. Чарівне ОСОБА_9 яка пояснила, що померлу ОСОБА_6 знала давно, що вона перебувала на обліку з діагнозом: хронічний бронхіт, гіпертонія та зверталась за медичною допомогою приблизно раз у місяць, за станом здоров'я та в силу свого віку не могла вести активний спосіб життя, але завжди була в ясному розумі.

З огляду на зазначене, колегія вважає, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку про неспроможність доводів позивача щодо недієздатності спадкодавця ОСОБА_6, оскільки спроможність останньої, в момент складення нею заповіту 07.10.2011 року, розуміти значення своїх дій та керувати ними, була підтверджена доказами та показами свідків.

Тоді як, частиною 1 ст.225 ЦК України визначено, що підставою для визнання правочину недійсним є лише абсолютна неспроможність особи в момент складення правочину, на що вказує і постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.02.2012 року за позовом про визнання заповіту недійсним за заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2011 року.

Посилання ОСОБА_3 на ч. 3 статті 1268 ЦК України про те, що вона як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, спростовуються довідкою, виданою виконавчим комітетом Мирненської сільської ради Гуляйпільського району № 158 від 31.07.2015 року (а.с.227-зворот, т.1

Так, з вказаної довідки вбачається, що за записом погосподарської книги ОСОБА_6 мешкала та була зареєстрована з 1975 року і по день її смерті 15 квітня 2015 року за адресою: АДРЕСА_2, проживала одна.

Зазначену обставину підтвердили також і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_8

Лише в ході судового розгляду було встановлено, що спадкодавець проживала з позивачем виключно наприкінці свого життя, так як потребувала догляду, пенсію отримувала за місцем постійного проживання і час від часу приїздила в с. Чарівне, тобто фактично, ОСОБА_3 доглядала за покійною лише наприкінці її життя, як того вимагає ст. 202 Сімейного кодексу України.

Твердження ОСОБА_3 з посиланнями на норму статті 1241 ЦК України, що вона має право на обов'язкову частку у спадщині, як пенсіонер за віком також є неспроможними і такими, що спростовуються матеріалами справи.

Оскільки, з наявного в матеріалах справи копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1, виданого Пенсійним фондом України НОМЕР_4 вбачається, що позивач отримала його 11.05.2016 року, тобто через рік після смерті ОСОБА_6 (а.с.10, т.1).

Таким чином, будь-якого доказу, на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_3 на час смерті спадкодавця ОСОБА_6 була непрацездатною матеріали справи не містять.

Відносно вимог про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 09.11.2015 року № 2189 та № 2191 слід зазначити наступне.

Так в процесі розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6, посвідченого 07.10.2011 року секретарем Мирненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області ОСОБА_10

Згідно «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування" який затверджено Наказом Міністерства юстиції України №3306/5 від 11.11.2011 року посадова особа органу місцевого самоврядування, а саме ОСОБА_10, яка була обрана секретарем Мирненської сільської ради на підставі рішення першої сесії шостого скликання за №3 від 10 листопада 2010 року „Про обрання секретаря сільської ради" (а.с.28, т.1), засвідчує справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить законові і які не мають характеру угод та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. Волевиявлення ОСОБА_6 було вільним відповідало її волі. На час складання заповіту ОСОБА_6 була повністю дієздатною, відповідала на поставлені запитання чітко та врівноважено.

Відповідно до ст. 1247 Цивільного Кодексу України заповіт складено в двох примірниках у письмовій формі із зазначенням місця та часу складання, один примірник знаходиться у заповідача, а другий у справах сільської ради, заповіт підписано особисто заповідачем, а саме ОСОБА_6, яка скасувала попередній заповіт, складений 09.01.2008 року та зареєстрований Мирненською сільською радою за №02. (а.с. 34, т.1)

Відповідно до вимог ст. 69 Закону України "Про нотаріат" нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, крім перевірки факту смерті спадкодавця, перевіряє наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Крім того, перевіряє також коло осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині.

До кола таких осіб входять лише особи, визначені у частині першій статті 1241 ЦК України, а саме малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), непрацездатна вдова (вдівець), непрацездатні батьки (усиновителі). Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус визначає коло осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині і витребує докази, які підтверджують право таких спадкоємців на одержання обов'язкової частки.

При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку нотаріус перевіряє документи, які підтверджують факт непрацездатності такого спадкоємця.

Однак, як було зазначено вище ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини не досягла пенсійного віку встановленого для жінок, а тому відповідно до вимог чинного законодавства не мала права на обов'язкову частку у спадщині, яка залишилась після смерті її матері ОСОБА_6

Доводи позивача з приводу того, що заповіт має бути визнаний недійсним з тих підстав, що містить помилку в написанні прізвища заповідача, а також те, що він містить посилання на сертифікат на земельну частку (пай),який на момент складення заповіту був недійсним є безпідставними.

Щодо помилки в прізвищі заповідача, то слід зазначити, що нотаріус має право прийняти заповіт та відкрити спадкову справу у разі наявної технічної помилки у написанні в прізвищі, імені чи по-батькові, якщо при цьому можливо ідентифікувати особу, що склала заповіт за іншими документами доказами, а виправити технічну помилку не виявляється можливим у зв'язку зі смертю заповідача.

Як вбачається з матеріалів справи помилка в написанні прізвища спадкодавця ОСОБА_6 є суто технічною, оскільки її прізвище в заповіті було продубльовано за прізвищем її чоловіка ОСОБА_11, який в той же день теж складав заповіт у сільській раді (а.с.31, т.1).

Щодо недійсності сертифікатів на земельну частку (пай), слід зауважити, що на час складення заповіту державні акти на сіножаті та пасовища отримані ОСОБА_6 не були, в зв'язку з чим остання і склала заповіт згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_5 виданого Гуляйпільською РДА від 09.11.2000 року в якому розмір сіножатів та пасовищ вказано в умовних кадастрових гектарах.

Таким чином, враховуючи положення наведених норм права та виходячи з обставин встановлених в процесі розгляду справи, районний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними, оскільки ОСОБА_3 на підтвердження доводів своїх позовних вимог не надала жодного належного та допустимого доказу.

Окрім того, колегія звертає увагу на ту обставину, що ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, протягом майже двох років жодних дій на реалізацію своїх спадкових прав не вчиняла, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, а видача ОСОБА_4 спірних свідоцтв про право на спадщину в 2015 році жодним чином не порушує права позивача.

ТОВ « Чарівне» визначене позивачем в якості відповідача жодним чином не впливає на будь яки спадкові права позивача.

З урахуванням наведеного, колегія вбачає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції, враховуючи вимоги ст..ст. 89 ЦПК України, повноі всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 02 травня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27.09.2018 року.

Головуючий:

Судді: