ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Херсон

справа: 766/13541/18

провадження: 22-ц/819/266/18

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя-доповідач)

суддів: Вейтас І.В.,

Кузнєцової О.А.,

секретар Зварич С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 липня 2018 року у складі судді Прохоренко В.В.,

в с т а н о в и в:

16 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_3.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивачка посилалася на те, що 07 липня 2018 року з вини відповідача була затоплена належна їй квартира № АДРЕСА_1, що підтверджується Актом про залиття приміщення. Внаслідок чого їй завдано майнову шкоду орієнтовано у розмірі 20000 грн. Посилаючись на те, що майнова шкода є значною, а відповідач ухиляється від виконання свого зобов'язання у добровільному порядку, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог остаточно просила суд з метою забезпечення позову накласти арешт на майно ОСОБА_3, а саме на квартиру № АДРЕСА_2.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 липня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру № АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_4.

Ухвала мотивована тим, що враховуючи наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову, заява є обґрунтованою, підтвердженою та такою, що ґрунтується на вимогах закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, що постановлена з порушенням, на її думку, норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволені заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Так, суд не звернув уваги на те, що заявником не обґрунтовано підстави для накладення арешту на належне ОСОБА_3 нерухоме майно та не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову, призведе до не виконання рішення суду чи утруднить його виконання. Окрім того, орієнтовний розмір майнової шкоди, заподіяної заявнику суттєво менший за вартість квартири, на яку накладено арешт, а тому застосування такого забезпечення позову порушує принцип співмірності.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_3, зазначила, що розмір завданої відповідачем шкоди, визначений судовою інженерно-технічною експертизою, становить 40 770грн. Крім того, нею понесені витрати на проведення експертизи в розмірі 5 720грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 8 000грн. З урахуванням відсутності у відповідача іншого майна, співмірного завданої матеріальної шкоди, вважає, що обраний засіб забезпечення позову відповідає вимогам ч.3 ст. 150 ЦПК України.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі. Просив оскаржувану ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволені заяви про забезпечення позову

ОСОБА_2 будучи повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, у запереченнях на апеляційну скаргу від 01 жовтня 2018 року просила розгляд апеляційної скарги проводити без її участі.

Заслухавши доповідача, перевіривши додержання судом вимог закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частинами 1 та 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, відповідно до вимог ч.3 ст. 150 ЦПК України, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, посилаючись на те, що 07 липня 2018 року в результаті пошкодження фільтру водяного лічильника в квартирі № АДРЕСА_4, в якій проживає та є власником ОСОБА_3, була затоплена належна їй квартира № АДРЕСА_1. Внаслідок залиття квартира не може використовуватися за призначенням та потребує термінового ремонту. Орієнтовний розмір майнової шкоди становить, на думку заявниці, 20 000грн. Необхідність здійснення забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру № АДРЕСА_1, обґрунтована заявницею необхідністю забезпечення виконання рішення суду по стягненню з відповідача відшкодування спричиненої шкоди (а.с.2,6).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, виходив з наявності підстав для застосування заходів забезпечення позову.

При цьому суд першої інстанції в порушення вимог статей 149, 150 ЦПК України, не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з'ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Враховуючи, що заява про забезпечення позову не містить в собі будь-яких обґрунтувань необхідності застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру відповідача, в матеріалах справи відсутні докази існування спору між сторонами та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Також не містить в собі обґрунтувань необхідності застосування заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру відповідача і відзив на апеляційну скаргу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Однак, матеріали справи таких відомостей не містять. Сам по собі лише факт заподіяння шкоди, на який посилається заявниця не свідчить як про наявність спору між сторонами так і про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, застосований судом вид забезпечення позову - накладення арешту на квартиру відповідача не можна визнати співмірним заявленим вимогам. Так, орієнтовний розмір шкоди, заявлений ОСОБА_2 - 20 000грн., а також розмір шкоди визначений судовою інженерно-технічною експертизою - 40 770грн. значно менший вартості квартири на яку накладений арешт, орієнтовна мінімальна вартість якої, виходячи з вартості аналогічних квартир відповідно до інформації що міститься на веб-сайті «Із рук в руки Херсон», становить 524 000грн.

За таких обставин підстави, визначені законом, для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру ОСОБА_3, відсутні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судове рішення, як таке, що постановлено з порушенням норм права, в силу вимог ст. 376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 липня 2018 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 01 листопада 2018 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: І.В. Вейтас

О.А. Кузнєцова