Справа № 175/351/17
Провадження № 2/175/254/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2018 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Реброва С.О.

при секретарі Ратушній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт.Слобожанське цивільну справу за позовною заявою Публічного Акціонерного Товариства «КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року позивач в особі представника звернувся до суду з даною позовною заявою, заочним рішенням суду від 21 листопада 2017 року позовні вимоги були задоволені. Ухвалою суду від 28 лютого 2018 року скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Згідно позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 11 грудня 2009 року у розмірі 6350, 00 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «ПРИВАТБАНК» (суму судового збору в розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 11 грудня 2009 року ОСОБА_2 отримав від ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у розмірі 8000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 листопада 2014 року, проте після його смерті спадщину прийняла ОСОБА_1, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем, що підтверджується копіями їх паспортів з відповідними відмітками.

В судове засідання представник позивача не з'явився. Згідно матеріалів справи просив слухати справу без участі представника (а.с. 1).

Відповідач в судове засідання також не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, щодо задоволення позовних вимог заперечувала (а.с. 95).

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 11 грудня 2009 року ОСОБА_2 отримав від ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у розмірі 8000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, випустивши та надавши кредитну картку із встановленим лімітом кредитних коштів у розмірі 8000,00 грн.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти, в результаті чого він має заборгованість за кредитом у розмірі 6350, 00 грн.

При цьому, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 листопада 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає, що відповідач у даній справі, ОСОБА_1, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, у зв'язку з чим, вона повинна виконати боргові зобов'язання померлого, як його спадкоємиця.

Разом з тим, з копії свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 71) вбачається, що після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем є його донька ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, судом встановлено, що відповідач не є спадкоємцем ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки не приймала спадщину після смерті останнього, а зворотного позивачем не доведено, як не доведено й того, що відповідач отримувала якесь майно після померлого у натурі. Вимоги позивача в цій частині ґрунтуються на самих припущеннях та відповідних доказів надано не було.

Згідно же з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позивачеві відмовлено в задоволенні його позовних вимог в частині заборгованості за кредитним договором, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, задоволенню також не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 15, 16, 258, 525, 526, 527, 530, 549, 598, 599, 612, 625, 629, 651, 1049, 1050, 1054, 1218-1221, 1223, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81-82, 89, 128, 141, 223, 229 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного Акціонерного Товариства «КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя С.О. Ребров