Справа № 367/6815/15
Провадження № 2/367/2266/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді - Карабаза Н.Ф.,

при секретарі - Когут К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про солідарне стягнення 3% річних та інфляційних втрат,-

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 15.11.2018 року представником позивача була подана заява про збільшення позовних вимог в якій він зазначив, що 13.07.2015 року близько 22 год. 20 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м. Буча по вул. Києво-Мироцькій, не дотримався безпечної дистанції, чим допустив порушення вимог п. 13.1 ПДР України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, та залишив місце пригоди. Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями відповідач вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 122- 4, 124 КУпАП. 04.08.2014 року суддею Ірпінського міського суду Київської області Аніпко С.В. по справі № 367/4728/15-п було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, згідно якої було визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 380 грн. 07.09.2015 року Апеляційним судом Київської області дана постанова була залишена без змін. При зіткненні його автомобіль отримав значні технічні ушкодження. Згідно з висновком експерта-товарознавця від 14 серпня 2015 року, величина матеріальних збитків, завданих його автомобілю становить 13653 гривень 65 копійок, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 35065 грн. 68 коп. вартість проведення експертизи становить 1069,00 гривень. Вказує, що станом на 15.11.2017 року він жодного відшкодування завданих збитків не отримав, відповідно понад два роки його порушене право є невідновленим, та продовжується його порушення у звязку із наявним рівнем інфляції протягом цього часу. Отже з підстав викладеного вбачається, що для повного відновлення його порушеного права слід стягнути в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства «Українська Транспортна страхова компанія» в порядку частини другої статті 625 ЦК України інфляційні витрати та 3% річних. Які відповідно становлять 3% річних за період 13.07.2015 року - 15.11.2017 року на суму боргу 35065 грн. у розмірі 2467 грн.Інфляційних витрат 13.07.2015 року - 15.11.2017 року на суму боргу 35065 грн., у розмірі 9695,47 грн., що разом складає 12162,47. Просив стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська Транспортна страхова компанія» та ОСОБА_2 в солідарному порядку на його користь 3% річних в розмірі 2467(дві тисячі чотириста шістдесят сім) гривень 00 коп., та інфляційні втрати у розмірі 9695 (девять тисяч шістсот девяносто пять) гривень 47 коп., що разом становить 12162,47(дванадцять тисяч сто шістдесят дві) грн. 47 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали заяву про збільшення позовних вимог та просили її задовольнити, оскільки, для цього є всі підстави.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні заявлених вимог до ОСОБА_2 в повному обсязі.

В судове засідання представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за відсутності представника ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників процесу сід дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що з вини водія ОСОБА_2, який керував автомобілем Lexus, 13 липня 2015 року в м. Буча Київської області сталася ДТП, внаслідок якої автомобілю позивача Volkswagen завдано механічних пошкоджень.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 04 серпня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» в межах 50000 грн.

Згідно з висновком експерта-товарознавця від 14 серпня 2015 року величина матеріальних збитків, завданих автомобілю Volkswagen, становить 13 653,65 грн., а вартість відновлювального ремонту 35 065,68 грн.

Згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18.02.2016 року по справі № 367/6815/15 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із приватного акціонерного товариства «Українська Транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток, заподіяний ОСОБА_1 як власнику автомобіля НОМЕР_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 13 153 грн. 55 коп. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної ОСОБА_1 як власнику автомобіля Volkswagen Caddy державний номерний знак АІ 4406СВ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 500 грн. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду 2000 грн. Стягнуто із приватного акціонерного товариства «Українська Транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати 400 грн. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати 152 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Згідно ухвали Апеляційного суду Київської області від 05.04.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 лютого 2016 року залишено без змін.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 26.10.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2016 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2016 року в частині вирішення позову про стягнення моральної шкоди та упущеної вигоди залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У частині ч. 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

У п. 21 цієї Постанови пленуму вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу страхувальника зобовязаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Вбачається, що кошти позивачу страховою компанією не виплачені, тому вимога про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних ґрунтується на законі.

Відповідно до Постанови ОСОБА_6 Верховного Суду від 04.07.2018 року (справа № 755/18006/15-ц) відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обовязок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обовязку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобовязання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обовязку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2К була застрахована приватним акціонерним товариством «Українська Транспортна страхова компанія» згідно полісу №5959 9737 від 02.04.2015р. відповідач ОСОБА_2 у триденний строк повідомив дану страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася за участю його автомобіля, тому позовні вимоги до ОСОБА_2К є безпідставними. Оскільки, відповідачем ОСОБА_2 застраховано свою відповідальність в межах 50000 грн., тому сума яку вимагає позивач в результаті ДТП, покривається лімітом страхового відшкодування, а тому вона не може бути покладена на відповідача ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4 суму інфляційних втрат в розмірі 3636,74 грн., а в решті позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 526, 549, 625 ЦК України, ст. ст. 12, 83, 89, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про солідарне стягнення 3% річних та інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_4 суму інфляційних втрат в розмірі 9695,47 грн.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя Н.Ф. Карабаза