Справа № 466/2667/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/54/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м.Львів

Справа № 466/2667/16-ц

Провадження № 22-ц/783/54/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_14

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_5; ОСОБА_8

на рішення Шевченківського районного суду м.Львова, ухвалене у м. Львові 28 березня 2018 року (суддя Донченко Ю.В.)

у справі

за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (ПАТ «СК «Країна») про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

ОСОБА_5 звернувся з позовом до ПАТ «СК «Країна», в якому просить стягнути з відповідача 50 000 грн. суми страхового відшкодування. Свої вимоги обгрунтовує тим, 3 листопада 2015 року, у м. Львові на перехресті вулиць Сихівська-Кавалерідзе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «OPEL COMBO», реєстраційний номер НОМЕР_1, та «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 Відповідальність за спричинення шкоди при експлуатації транспортного засобу ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахована в ПАТ «СК «Країна» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4010445 від 30 квітня 2015 року. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2016 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_7 закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що отримав від відповідача відмову за вих. № 224 від 19 січня 2016 pоку, яка обґрунтовується відсутністю правових підстав у виплаті страхового відшкодування у зв'язку із тим, що на думку страховика цивільно-правова відповідальність страхувальника не наступила внаслідок вказаної ДТП. Вказує, що згідно норм чинного законодавства цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала транспортним засобом марки ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_2, наступила внаслідок ДТП.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 28 березня 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_5 ОСОБА_8 Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вказує, щовідповідальність за спричинення шкоди при експлуатації транспортного засобу ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахована в ПАТ «СК «Країна» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4010445 від 30 квітня 2015 року. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність особи яка керувала транспортним засобом марки ВАЗ 21093 наступила внаслідок ДТП.

Заслухавши суддю-доповідача, представника, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з ч.6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнята постанова, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Положення статті 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1166 зазначеного Кодексу, у звязку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.

Вирішуючи спори, повязані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, належить виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обовязок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини. У разі випадкового заподіяння шкоди, тобто коли зіткнення транспортних засобів є наслідком випадкового збігу обставин, збитки несе потерпілий, оскільки відсутні правові підстави для покладання відповідальності на іншу сторону.

Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей.

Таким чином, правила щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлені ст. 1188 ЦК України, згідно ч. 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, що посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. При цьому правило презумпції невинуватості одержує пряме втілення в нормах інших галузей права, зокрема щодо адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. Отже, особа вважається невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Встановлено, що 3 листопада 2015 року близько 8 години 42 хвилин на перехресті вулиць Сихівська-Кавалерідзе у м.Львові відбулося зіткнення автомобілів «Оpel Сombo», державний реєстраційний номер НОМЕР_7, та ВАЗ - 21093, державний реєстраційний номер НОМЕР_2. Внаслідок цієї ДТП автомобілі отримали технічні ушкодження.

З постанови Шевченківського районного суду м.Львова від 27 листопада 2015 року вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АН № 917776, ОСОБА_6, 3 листопада 2015 року, керуючи автомобілем ВАЗ - 21093, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, порушив Правила дорожнього руху та здійснив зіткнення з автомобілем «Оpel Сombo», державний реєстраційний номер НОМЕР_7 під керуванням ОСОБА_9

У відповідності з ст.1,4. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно ст.32.1. цього ж закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Особою, цивільно- правова відповідальність якої є застрахованою є конкретна особа, яка правомірно керувала таким транспортним засобом на момент події, а в даному випадку така особа не була встановлена і її провина не була доведена в порядку встановленому законом.

Як зазначено у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» обов»язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

ОСОБА_6, звільнено від адміністративної відповідальності за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та провадження у справі закрито. Дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення судом встановлено, що під час ДТП автомобілем НОМЕР_1, керував ОСОБА_9

З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля «Opel Combo» є ОСОБА_10 .

Згідно доручення зареєстрованого в реєстрі за № 882 від 25 травня 2011 року ОСОБА_10, уповноважив ОСОБА_13, ОСОБА_15 керувати, продавати, передавати в оренду належний йому на підставі права власності автомобіль «Opel Combo», який пошкоджений у ДТП 3 листопада 2015 року.

Згідно доручення від 2 листопада 2012 року ОСОБА_13, який діяв від імені ОСОБА_10, уповноважив ОСОБА_5 керувати, продавати, передавати в оренду належний ОСОБА_10 на підставі права власності зазначений вище автомобіль «Opel Combo», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Встановлено, що згідно полісу АІ/7809562 страхувальником цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу «Opel Combo» реєстраційний номер НОМЕР_1 був ОСОБА_9 Такий поліс в матеріалах справи відсутній.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно із ст. 240 ЦК України представник може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Судом встановлено, що, власник транспортного засобу ОСОБА_10 довіреністю від 25 травня 2011 року уповноважив ОСОБА_13 та ОСОБА_15 на керування, продаж та передачу в оренду автомобіля. Довіреністю в порядку передоручення від 2 листопада 2012 року ОСОБА_13 від імені ОСОБА_10 уповноважив ОСОБА_5 на керування, продаж та передачу в оренду вказаного автомобіля. Однак у жодній з довіреностей не передбачено повноваження представників звертатися до суду ні серед повноваження, ні серед прав, що надаються для виконання довіреностей.

Положення ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Відповідно до ч.1 ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Отже, аналізуючи зазначену норму закону, можна дійти висновку, що під законним володінням законодавець розуміє саме фактичне тримання певного майна у себе.

Судом встановлено, що автомобілам «Opel Combo», реєстраційний номер НОМЕР_1 під час ДТП керував ОСОБА_9, яким і була застрахована цивільно-правова відповідальність зазначеного транспортного засобу, чого не заперечує відповідач.

Позивач, під час ДТП автомобілем «Opel Combo» не керував, не надав жодних доказів фактичного володіння автомобілем «Opel Combo», реєстраційний номер НОМЕР_1, або ж його «тримання» у себе.

З врахуванням того факту, що автомобілем на час ДТП керував ОСОБА_9, який застрахував цивільно-правову відповідальність забезпеченого транспортного засобу «Opel Combo», реєстраційний номер НОМЕР_1, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що автомобіль перебував у володінні чи користуванні значно ширшого кола осіб.

ОСОБА_5 не є власником пошкодженого транспортного засобу, не володів ним під час ДТП та не наділений повноваженнями за довіреністю щодо звернення до суду від імені власника.

Позивачем не доведено, що саме його право порушено та саме в нього є право на звернення до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування .

Судом встановлено, що водій автомобіля «ВАЗ- 21093» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 був звільнений від адміністративної відповідальності у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, що виключає його відповідальність за заподіяну шкоду.

Іншої особи причетної до ДТП не встановлено.

Суд при вирішенні спору повинен надати належну правову оцінку тим обставинам, що шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки і питання про відповідальність за шкоду, заподіяну при цьому, повинно вирішуватися з урахуванням шкоди, спричиненої в результаті взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Для визначення межі відповідальності та розміру збитків, які підлягають відшкодуванню, суду належить встановити наявність та форму вини водіїв автомобілів, що були учасниками ДТП, обставини скоєного ДТП, зокрема, суд не позбавлений права призначити експертизи для вирішення зазначених питань.

Для забезпечення всебічного і повного зясування обставин справи, засад змагальності сторін, за приписами процесуального закону суд розяснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обовязки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, право на призначення експертиз.

Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів розміру завданої йому майнової шкоди.

Судом неодноразово по справі призначались експертизи за клопотанням позивача, однак такі не були проведені, оскільки позивачем не був наданий транспортний засіб для дослідження та встановлення пошкоджень, а відповідно і суми завданого збитку, не проведено оплату вартості експертизи.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Заявлений розмір позовних вимог 50 000 гривень, суд вірно вважав необґрунтованим, оскільки дійсний розмір збитків не встановлено та не видається можливим встановити.

Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування безпідставні.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Залишити рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 березня 2018 року без змін, апеляційну скаргу представника ОСОБА_5; ОСОБА_8 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 31 жовтня 2018 року.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Судове рішення набрало законної сили 30 жовтня 2018 року

Суддя Т.І. Приколота

Дата оформлення 31 жовтня 2018 року

Помічник судді М.Б. Борачок