Справа № 2-777/12
Провадження № 22-ц/772/2167/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вітковський С. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 рокуСправа № 2-777/12м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

за участю сторін: представників відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №2-777/12 за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2012 року, яке ухвалене суддею Вітковським С.В. в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області о 10 год. 49 хв.,

в с т а н о в и в :

В серпні 2012 року АТ «Ощадбанк» звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 30 липня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №718496 відповідно до якого ОСОБА_3 надано кредит в розмірі 45000 дол. США на споживчі потреби, строком на 108 місяців зі сплатою 13,5% річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26 липня 2016 року.

Згідно кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язана щомісячно, до 30 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 421 дол. США. та сплачувати відсотки, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з серпня 2007 року, на відповідні рахунки відкриті в банку.

Відповідно до кредитного договору ОСОБА_3 зобовязувалась належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором, повернути кредит в сумі 45000 дол. США, своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом, комісійні винагороди, встановлені цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим договором.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 30 липня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір посвідчений державним нотаріусом Могилів-Подільської міської державної нотаріальної контори Вінницької області Малярчук Т.М. та зареєстрований у реєстрі за № 2-445.

Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.

Предмет іпотеки належить ОСОБА_3 на праві власності, що підтверджується договором дарування посвідченим приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Тисячним І.В. від 20 липня 2007 року за реєстровим № 2844, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 20 липня 2007 року за реєстраційним № 98 в книзі №32.

ОСОБА_3 свої зобовязання по сплаті кредиту не виконувала внаслідок чого утворилась заборгованість, станом на 15 серпня 2012 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить:

- за основним боргом - 33294,66 дол. США (в т.ч. прострочена заборгованість за основним боргом 10794,66 дол.США); - за відсотками - 10170,74 дол. США.(в т.ч. прострочені відсотки - 9728,61 дол. США); - пеня за простроченим основним боргом та відсотками - 7570,14 дол. США. Загальна сума заборгованості складає 51035,64 дол. США, що підтверджується розрахунками заборгованості за договором.

Позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 Реалізацію квартири здійснити в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку»шляхом надання АТ «Ощадбанк»всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки в тому числі витребування та отримання в будь-яких підприємствах, установах і організаціях документів необхідних для здійснення цих повноважень, а також з правом уцінки предмета іпотеки, застосувавши аналогію закону ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки 279 990,0 грн. На період реалізації предмета іпотеки передати його в управління АТ «Ощадбанк».

Виселити відповідача та інших, осіб, які зареєстровані, або проживають у квартирі АДРЕСА_1, зі зняттям їх з реєстраційного обліку у Могилів-Подільському РС УДМС України у Вінницькій області.

Заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2012 року позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №718496 від 30 липня 2007 року, розмір якої станом на 15 серпня 2012 року становить 51035,64 дол. США, в тому числі: за основним боргом 33294,66 дол. США (в тому числі прострочена заборгованість за основним боргом 10794,66 дол. США); за процентами - 10170,74 дол. США (в тому числі прострочені відсотки 9728,61 дол. США); пеня за простроченим основним боргом та відсотками 7570,14 дол. США, шляхом продажу предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки від 30 липня 2007 року, реєстровий номер №2-445) АТ «Ощадбанк» визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу Банком як іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві в порядку визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки 279990,0 грн, а також наданням АТ «Ощадбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки в тому числі витребування та отримання в будь-яких підприємствах, установах і організаціях документів необхідних для здійснення цих повноважень.

Виселено відповідача та інших, осіб, які зареєстровані, або проживають у квартирі АДРЕСА_1, зі зняттям їх з реєстраційного обліку у Могилів-Подільському РС УДМС України у Вінницькій області.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Ощадбанк», витрати банку з оплати вартості робіт по оцінці заставленого майна в розмірі 900 грн. та судовий збір в розмірі 2 808,90 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2018 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2012 року в частині виселення та зняття з реєстраційного обліку ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила рішення в цій частині скасувати і та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову про виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Заочне рішення суду в іншій частині не перевіряється, оскільки не оскаржується.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позов про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру та виселення є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками в частині виселення.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 30 липня 2007 року уклала з АТ «Ощадбанк» кредитний договір №718496 відповідно до якого їй надано кошти в сумі 45000 дол. США на споживчі потреби, строком на 108 місяців зі сплатою 13,5 % річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26 липня 2016 року.

В рахунок забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором від 30 липня 2007 року між банком та відповідачем укладено іпотечний договір, згідно якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1

В наслідок недобросовісного виконання умов кредитного договору за ОСОБА_3 утворилась заборгованість по кредиту, яка станом на 15 серпня 2012 року складає: - за основним боргом - 33294,66 дол. США (в т.ч. прострочена заборгованість за основним боргом 10794,66 дол. США); - за відсотками - 10170,74 дол. США (в т.ч. прострочені відсотки - 9728,61 дол. США); - пеня за простроченим основним боргом та відсотками - 7570,14 дол. США. Загальна сума заборгованості складає 51035,64 дол. США, що підтверджується розрахунками заборгованості за договором.

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 ЗУ «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплено в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено ЗУ «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 ЗУ «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою, другою цієї статті в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є жилий будинок або жиле приміщення.

Частиною першою статті 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка визначає порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачено підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 ЗУ «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз згаданих правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 ЗУ «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Таким чином, згідно зі змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому відповідно до положень частини другої статті 109 ЖК Української РСР постійне житло вказується в рішенні суду.

Під час виселення в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК Української РСР).

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, 16 грудня 2015 року № 6-1469цс15 та 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Звернувшись до суду з даним позовом, АТ «Ощадбанк» ставив питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також зокрема і про виселення відповідача ОСОБА_3 та інших осіб з квартири без надання іншого житлового приміщення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1, яка є предметом договору іпотеки від 30 липня 2007 року, належала відповідачу ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Тисячним І.В. 20 липня 2007 року за реєстровим №2844, зареєстрованого у КП «Могилів-Подільське МБТІ» 20 липня 2007 року за номером 98 в книзі №32 (т.1 а.с.67-68).

Крім того, до участі у справі не було залучено Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області.

Таким чином, колегія суддів встановивши, що право власності на передану в іпотеку банку квартиру було набуто не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, а тому помилковий висновок суду першої інстанції про виселення відповідача без надання іншого житла.

Отже, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а норми матеріального права застосовані неправильно, оскаржуване рішення в частині виселення та зняття з реєстраційного обліку підлягає скасуванню з урахуванням вимог п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та відмові у цій частині, а в іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2012 року в частині виселення та зняття з реєстраційного обліку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 в задоволенні позову про виселення та зняття з реєстраційного обліку.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 листопада 2018 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Денишенко Т.О.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.