Постанова

Іменем України

17 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 636/491/16-ц

провадження № 61-15441св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Яцина В. Б., Бурлака І. В., Карімової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_5 про припинення права часткової власності, визнання права власності на об'єкт житлової нерухомості, поділ його у натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом він є власником 5/8 частин садибного (індивідуального) житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 Власником інших 3/8 частин є ОСОБА_5

Спірний об'єкт нерухомого майна фактично розподілений на дві ізольовані квартири. Згідно технічного паспорту у користуванні позивача перебуває квартира АДРЕСА_3, яка складається із передньої 14,6 кв.м, кухні 7,1 кв.м, кімнати

16,2 кв.м, кухні 9,7 кв.м, кімнати 10,5 кв.м, коридору 6,2 кв.м; у користуванні відповідача - квартира АДРЕСА_2, що складається з кухні 5,0 кв.м, кімнати 12,4 кв.м, кімнати 8,6 кв.м, приміщення під газ 21,0 кв.м.

Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, господарські споруди та будівлі площею 2 638 кв.м не приватизована і перебуває у спільному користуванні співвласників.

Посилаючись на те, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування житловим будинком, просив провести поділ його у натурі на два окремі домоволодіння, припинити право спільної часткової власності на житловий будинок, визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3, як на окреме домоволодіння, визначити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 2 638 кв.м відповідно до часток співвласників та зобов'язати відповідача обладнати вхід до своєї частки домоволодіння у огорожі АДРЕСА_2.

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про виділ у натурі 3/8 частин житлового будинку АДРЕСА_4 визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 у цьому будинку, залишити у спільному користуванні сторін ворота АДРЕСА_3, припинивши право спільної часткової власності на зазначене нерухоме майно.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що за неможливості досягти домовленості між співвласниками щодо способу виділення частки із загального майна, поділ вказаного майна в натурі має бути здійснено судом з урахуванням варіантів поділу запропонованих у висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 21 червня

2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено повністю.

Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_5

Виділено у натурі ОСОБА_4 52/100 частки садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_7 визнавши за ним право власності на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 64,3 кв.м, у житловому будинку літ. А з наступними приміщеннями: 2-3 - кімната площею 16,2 кв.м, 2-4 - кухня площею 9,7 кв.м,

2-5 - кімната площею 10,5 кв.м, 2-6 - коридор площею 6,2 кв.м, та у прибудові літ. А1 на приміщення: 2-1 - передня площею 14,6 кв.м, 2-2 - кухня площею

7,1 кв.м; літ. а1 - ганок; з господарськими будівлями та спорудами:

літ. Б - сарай; літ. Б1 - сарай; літ. З - погріб; літ. И - вбиральня; літ. Л - літній душ; літ. К1 - колонка; огорожа «№3», залишивши у спільному користуванні ворота «№2».

Виділено в натурі ОСОБА_5 48/100 частки садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_7 визнавши за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 43,8 кв.м,у житловому будинку літ. А з наступними приміщеннями: 1-3 - кухня площею 5,6 кв.м; 1-4 - кімната площею 12,8 кв.м; 1-5 - кімната площею 8,6 кв.м, та в прибудові літ. А2 з наступними приміщеннями:

1-1 - приміщення під газ площею 11,0 кв.м; 1-2 - сан вузол площею 5,8 кв.м;

літ. а2 - ганок; з господарськими будівлями та спорудами: літ. В - літня кухня;

літ. В1 - погріб; літ. В2 - сарай; літ. в - веранда; літ. Г - сарай; літ. Г1 - погріб;

літ. Г2 - навіс; літ. Е - літній душ; літ. Ж - сарай; літ. Ж1 - вбиральня; літ. К - колонка; літ. М - навіс; огорожа «№1», залишивши у спільному користуванні ворота «№2».

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, ОСОБА_4 у користування надано земельну ділянку площею 1648,7 кв.м: земельна ділянка площею 1621,0 кв.м; 1/2 площі загального користування співвласників -

27,7 (55,4/2) кв.м.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4,

ОСОБА_5 у користування надано земельну ділянку площею 989,3 кв.м: земельна ділянка площею 961,6 кв.м; 1/2 площі загального користування співвласників - 27,7 (55,4/2) кв.м.

Межу розподілу земельної ділянки визначено на відстані 17,40 м від крапки А відрізок довжиною 12,0 м, потім поворот ліворуч - відрізок довжиною 1,0 м, потім поворот до тильної сторони - відрізок довжиною 5,85 м, потім поворот ліворуч - відрізок довжиною 1,2 м, потім від кута прибудови літ. А2 відрізок довжиною 3,76 м до крапки Б, яка знаходиться на відстані 1,0 від навісу літ. Г2, потім по прямій - відрізок довжиною 12,40 м, потім поворот ліворуч - відрізок довжиною 7,0 м, потім поворот до тильної сторони земельної ділянки - відрізок довжиною 66,81 м, що розділяє тильну сторону земельної ділянки на відрізки 6,82 м та 12,18 м.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що технічна можливість розподілити домоволодіння за адресою: АДРЕСА_8 відповідно до ідеальних часток співвласників існує, а тому з урахуванням запропонованих судовим експертом варіантів виділу в натурі часток ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд вважав за можливе розподілити житловий будинок та визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту АДРЕСА_2 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8663/11719/11720 від 30 листопада 2016 року, з огляду на його відповідність договору (акту) фактичного користування від 12 травня 2005 року, складеного попередніми співвласниками житлового будинку та договору дарування від 06 червня 2005 року. Вимоги щодо зобов'язання обладнати у огорожі АДРЕСА_2 ворота для проходу до домоволодіння ОСОБА_5 суд вважав недоведеними.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 червня 2017 року змінено в частині визначення порядку користування земельною ділянкою.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4: ОСОБА_4 надано у користування земельну ділянку площею 1648,7 кв.м; ОСОБА_5 надано у користування земельну ділянку площею 989,3 кв.м.

Межу розподілу земельної ділянки співвласників визначено у спосіб згідно додатку № 4 до висновку експертизи № 8663/11719/11720: на відстані 2,70 м від крапки А відрізок до кута житлового будинку літ. «А»; по лінії розподілу житлового будинку та прибудов; від кута прибудови літ. «А2» відрізок довжиною 3,76 м до крапки Б, яка знаходиться на відстані 1,0 від навісу літ. «Г2»; по прямій відрізок довжиною 12,4 м; поворот ліворуч відрізок довжиною 6,85 м; поворот до тильної сторони земельної ділянки відрізок довжиною 66,88 м, що розділяє тильну сторону земельної ділянки на відрізки 7,50 м та 11,50 м.

Встановлено земельний сервітут на земельну ділянку, яка виділена в користування ОСОБА_5: надано право співвласнику будинку ОСОБА_4 використовувати земельну ділянку площею 8,0 кв.м для обслуговування частини зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А», виділеного у власність ОСОБА_4

Встановлено земельний сервітут на земельну ділянку, яка виділена у користування ОСОБА_4: надано право співвласнику будинку ОСОБА_5використовувати земельну ділянку площею 7,6 кв.м для обслуговування зовнішньої стіни прибудови літ. «А-2», виділеної у власність ОСОБА_5

Зобов'язано ОСОБА_5 провести роботи з планування земельної ділянки та влаштування окремого входу (заїзду) в межах виділеної йому для користування земельної ділянки шириною до 2,0 м по червоній лінії земельної ділянки від кута з літ. А.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що визначений судом першої інстанції порядок користування спірним домоволодінням за варіантом

АДРЕСА_2 висновку судової будівельно-технічної експертизи не є ефективним та справедливим, і не вирішує спір між сторонами, оскільки не забезпечує максимально можливу у даному випадку ізоляцію співвласників один від одного, що буде сприяти добросусідським відносинам між ними.

З урахуванням наведеного та висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8663/11719/11720 від 30 листопада 2016 року, суд дійшов висновку про доцільність зміни порядку користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 3 висновку експертизи.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у березні 2018 року,

ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована помилковістю висновків суду щодо можливості облаштування ним у межах виділеної у користування земельної ділянки окремого входу (заїзду) відповідно до варіанту № 3 висновку експерта, оскільки при проведені експертного дослідження експертом було ураховано лише нормативну відстань між будівлями і спорудами без перевірки її дійсного розміру на місцевості та обмеженого використання земельної ділянки в охоронній зоні газопроводу. Стверджував, що варіант № 3 експертного дослідження не може застосований при визначенні порядку користування земельною ділянкою, оскільки не ураховує фактично встановленого між співвласниками порядку користування нею, та позбавляє заявника можливості належно користуватися своєю частиною будинку. Вважав відсутніми передумови для встановлення земельного сервітуту, оскільки експертом у висновку визначено варіант поділу земельної ділянки без встановлення такого. Крім того, встановлення земельного сервітуту не сприятиме ізоляції співвласників. Зазначав, що змінивши порядок користування земельною ділянкою, суд апеляційної інстанції не визначив вартість покладених на нього робіт по планування земельної ділянки з влаштуванням окремого входу та не розподілив її між сторонами. З урахуванням наведеного вважав, що визначений апеляційним судом порядок користування земельною ділянкою є неефективним та несправедливим по відношенню до нього, оскільки істотно обмежує його права щодо користування земельною ділянкою.

У червні 2018 року надійшов відзив ОСОБА_4 на касаційну скаргу, обгрунтований тим, що висновок судової будівельно-технічної експертизи є належним доказом на підтвердження можливості встановлення роздільного користування спірною земельною ділянкою та варіантів такого. Зобов'язуючи відповідача обладнати окремий заїзд на земельну ділянку, що перебуває у його користуванні, суд апеляційної інстанції дотримався рівності інтересів сторін, оскільки ОСОБА_5 у рахунок компенсації вартості таких робіт отримав більше нерухомого майна ніж належить відповідно до його частки. Вважає, що висновок суду щодо визначення порядку користування земельною ділянкою із встановленням постійного, безоплатного земельного сервітут, відповідно до варіанту № 3 висновку судової експертизи, є таким, що в повному обсязі ураховує права та інтереси сторін.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Судами попередніх інстанцій установлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20 травня 2005 року державним нотаріусом Третьої харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі АДРЕСА_2-298, ОСОБА_4 отримав у спадщину після смерті ОСОБА_7 5/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_5

Відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 06 червня

2005 року, посвідченого нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за АДРЕСА_2-1169, ОСОБА_9 передав ОСОБА_5 3/8 частки житлового будинку № 42, з відповідною часткою надвірних будівель, розташованих на земельній ділянці Чугуївської міської ради розміром 2 638 кв.м в м. АДРЕСА_4

На підставі зазначеного договору дарування, у власність ОСОБА_5 перейшли приміщення: 1-1, 1-2, 1-3, І, вбиральня - Ж1; льох - В1; льох - Г1; літня кухня - В; веранда - в; душ - Е; водопровід - К1; сараї - В2, Ж, Г; огорожа - № 4; огорожа - АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 у загальному користуванні.

Судами встановлено, що спірним об'єктом житлової нерухомості позивач та відповідач користуються спільно, проживаючи кожен у своїй частині будинку, проте, належні їм частки не відповідають фактичному порядку користування житловим будинком, надвірними спорудами та земельною ділянкою. Крім того між сторонами існує спір щодо користування входом у домоволодіння через ворота АДРЕСА_3.

Земельна ділянка під житловим будинком площею 2 638,0 кв.м не приватизована.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При вирішенні спору щодо користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, який перебуває у власності кількох осіб, необхідно виходити з розміру часток кожного зі співвласників нерухомого майна, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо між сторонами немає погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою, порядок користування встановлюється з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16.

Домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їхньої спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння й користування спільним майном.

Складений попередніми співвласниками у простій письмовій формі акт від

12 травня 2005 року стосувався визначення порядку користування житловим будинком та господарськими спорудами, та не визначав порядок користування спірною земельною ділянкою, з виділом у користування кожному співвласнику конкретних її площ.

Ураховуючи зазначене, законним та обгрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для обов'язкового урахування при виділі у натурі часток із спільної часткової власності, та визначенні порядку користування земельною ділянкою, порядку користування житловим будинком та спорудами, визначеного попередніми співвласниками.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку щодо поширення на об'єкт нерухомості (житлового будинку та господарських споруд) разом із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований, принципу їх цілісності.

Змінюючи порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_4, згідно із запропонованим експертом варіанту № 3, суд апеляційної інстанції, з урахуванням положень статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, обгрунтовано визначив у користування ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1 648,7 кв.м, а

ОСОБА_5 - площею 989,3 кв.м, виходячи з їх пропорційності ідеальним часткам у житловому будинку кожного із співвласників, а також неможливості здійснення ними спільного користування зазначеним майном.

Запропонований експертом варіант АДРЕСА_2 порядку користування співвласниками земельною ділянкою передбачає спільне користування співвласниками земельною ділянкою площею 55,4 кв.м,, що з огляду наявного між ними спору, не відповідає засадам розумності та може призвести до виникнення такого спору в майбутньому.

Доводи касаційної скарги щодо допущених апеляційним судом порушень норм процесуального права в частині дослідження і оцінки висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8663/11719/11720 від 30 листопада

2016 року, фактично зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до статті першої статті 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

За правилами статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Положеннями статті 403 ЦК України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, а збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Встановлений апеляційним судом земельний сервітут на земельної ділянку незначною за площею (8,0 кв.м), що виділена у користування ОСОБА_5, є необхідним для обслуговування ОСОБА_4 зовнішньої стіни прибудови

літ. «А-2», виділеної йому у власність.

Оскільки внаслідок виділу домоволодіння в натурі, частка ОСОБА_5 збільшилася за рахунок передання йому у власність допоміжних господарських будівель і споруд, доводи касаційної скарги щодо не визначення апеляційним судом розміру належної йому компенсації за проведення робіт з планування та облаштування окремого входу (заїзду) є непереконливими, оскільки в цій частині апеляційний суд, виходячи з загальних принципів цивільного судочинства, пропорційності, справедливості та розумності правильно зазначив, що запропонований експертом варіант виділу № 3 є найбільш справедливим в контексті майбутніх витрат ОСОБА_5, оскільки він ураховує виділення у власність більше, ніж припадає на його частку надвірних будівель, на

12 472,00 грн, а також максимально можливу ізоляцію сторін один від одного, тоді як варіант №1, покладений в основу рішення судом першої інстанції передбачав у спільному користуванні сторін земельну ділянку площею

55,4 кв.м.

Касаційна скарга не містить доводів щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права в частині поділу житлового будинку та господарських споруд, а тому справа в цій частині відповідно до положень частини першої статті 400 ЦПК України, не переглядається в касаційному порядку.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник