КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/3547/18 Головуючий у І інстанції - Шевченко В.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/605/2018 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 травня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтернет-Інвест» про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації,

встановив:

В березні 2017 року ОСОБА_3, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 розміщено статтю з відеоматеріалом під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Вказана стаття та відеоматеріал містять недостовірну інформацію відносно позивача - ОСОБА_3, а саме: безпідставні звинувачення у причетності до неправомірних дій, які нібито були вчинені щодо майна відповідача, а також ганебні висловлювання в бік позивача з боку відповідача, що в цілому призвело до паплюження його честі, гідності та ділової репутації.

Під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3» мітиться наступна інформація: «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Надалі за текстом значиться: «ІНФОРМАЦІЯ_5».

Між текстом перебуває відеоматеріал, який має посилання: ІНФОРМАЦІЯ_6.

Щодо змісту відеоматеріалу: з 8 секунди по 57 секунду (мова ОСОБА_2.): «Але відповідь ОСОБА_3 не забарилася. Бачите ось такий вигляд має мій гелендваген, пан ОСОБА_3 не зміг вийти один на один зі мною, поговорити по чоловічому, направив своїх там шнурів, покидьків, які в підступний спосіб підкинули горючу суміш в ночі і загорівся автомобіль»; з 1 хвилини 16 секунди по 1 хвилину 37 секунду (мова ОСОБА_2.): «Палить автомобілі, ну, як то кажуть, що посієш то й пожнеш, вкрав в українців мільйони - повернеш покидьок, хочеш ти того чи ні ти їх повернеш. Повернеш землю, повернеш гроші і ще будеш мати відповідальність.»; з 1 хвилини 44 секунди по 2 хвилину 3 секунду «Покидька до відповідальності. Забрав землю у ОСОБА_1 - повернеш, забрав церкву у прихожан - повернеш, вкрав завод - повернеш хлопче, тобі з рук так нічого сходити не буде, запам'ятай».

Позивачем встановлено автора поширеної інформації, яким є відповідач ОСОБА_2

З приводу власника веб-сайта, 15 січня 2018 року на адресу ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» було направлено запит з витребуванням відеозапису, що міститься за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_7 та інформації відносно замовника даної статті.

На запит 24 січня 2018 року ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» зазначило, що ТОВ «ТРК «Студія 1+1» не має відношення до сайтів tsn.ua/ru.tsn.ua, у зв'язку з чим не може надати записи, розміщені на зазначених ресурсах.

На аналогічний запит 22 січня 2018 року ТОВ «Інтернет-Інвест» вказало, що вони надають послуги лише з реєстрації доменного імені tsn.ua, але не розміщують веб-сайт tsn.ua на своїх технічних майданчиках, з цієї причини запитувана інформація щодо власника веб-сайту їм невідома.

Разом з тим, позивач вважає, що зміст статті та відеоматеріал містять висловлювання відповідача ОСОБА_2, які несуть недостовірні дані відносно позивача ОСОБА_3, які мають характер наклепу, не ґрунтуються на реальних фактах, які мають місце в реальному житті, та свідомо спрямовані на підрив авторитету позивача як добропорядного громадянина.

Відеоматеріал, який містить виключно промову відповідача ОСОБА_2, паплюжить честь, гідність та ділову репутацію позивача ОСОБА_3, фактично звинувачуючи позивача у скоєнні злочинів, до яких останній ніякого відношення не має

Просив суд, визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію: «Але відповідь ОСОБА_3 не забарилася. Бачите ось такий вигляд має мій гелендваген, пан ОСОБА_3 не зміг вийти один на один зі мною, поговорити по чоловічому, направив своїх там шнурів, покидьків, які в підступний спосіб підкинули горючу суміш в ночі і загорівся автомобіль», «Палить автомобілі, ну, як то кажуть, що посієш то й пожнеш, вкрав в українців мільйони - повернеш покидьок, хочеш ти того чи ні ти їх повернеш. Повернеш землю, повернеш гроші і ще будеш мати відповідальність.», «Покидька до відповідальності. Забрав землю у ОСОБА_1 - повернеш, забрав церкву у прихожан - повернеш, вкрав завод - повернеш хлопче, тобі з рук так нічого сходити не буде, запам'ятай».

Зобов'язати відповідача ОСОБА_2 спростувати інформацію, яка є недостовірною, а саме: «Але відповідь ОСОБА_3 не забарилася. Бачите ось таки вигляд має мій гелендваген, пан ОСОБА_3 не зміг вийти один на один зі мною, поговорити по чоловічому, направив своїх там шнурів, покидьків, які в підступний спосіб підкинули горючу суміш в ночі і загорівся автомобіль», «Палить автомобілі, ну, як то кажуть, що посієш то й пожнеш, вкрав в українців мільйони - повернеш покидьок, хочеш ти того чи ні ти їх повернеш. Повернеш землю, повернеш гроші і ще будеш мати відповідальність.», «Покидька до відповідальності. Забрав землю у ОСОБА_1 - повернеш, забрав церкву у прихожан - повернеш, вкрав завод - повернеш хлопче, тобі з рук так нічого сходити не буде, запам'ятай», протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили тим самим шляхом, яким вона була поширена.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 інформацію, висловлену ОСОБА_2, розміщену на веб-сайті https://tsn.ua про те, що: «ІНФОРМАЦІЯ_8».

Зобовязано спростувати інформацію у спосіб її поширення, тобто шляхом розміщення відповідного спростування: «ІНФОРМАЦІЯ_8», на веб-сайті https://tsn.ua протягом десяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовував тим, що судом першої інстанції не вірно надано оцінку доказам наявним в матеріалах справи, внаслідок чого неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки фраза: «ОСОБА_3 направив своїх шнурів, покидьків, які в підступний спосіб підкинули горючу суміш вночі і загорівся автомобіль» є оціночними судженнями та не підлягають спростуванню.

Однак, відповідачем було повідомлено про факти, які стали підставою для таких оціночних суджень.

Якщо відкрити мережу інтернет та ввести «ОСОБА_3» то можна знайти багато інформації про життя і діяльність Позивача.

На сайті авторитетного інтернет-порталу «Антикор» розміщена стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_9», в якій зазначається про окремі «досягнення» Позивача:

- «Помните несчастную киевскую учительницу-пенсионерку, которую выселяли из собственного дома на Печерске «титушки» на основании липового судебного решения о якобы обьявившемся 70-летнем наследнике? Эту схему организовал ОСОБА_3 для того, чтобы снести здание и построить там новое элитное жилье и офисы.

Соседи называют участки, записанные на жену ОСОБА_7, на которой они строят и продают жилье - «ІНФОРМАЦІЯ_10». Все - из-за бандовитого имиджа экс-народного депутата. Он же, по слухам, регулярно организовывал поджоги окрестных домов, чтобы вынудить «простолюдинов» постепенно «очистить территорию» для «элиты».

- «Одним из громких скандалов, в которых замешан ОСОБА_7, стала попытка «рейдернуть» Торгово-промышленную палату Украины. Она должна была стать «площадкой» нардепа для выхода на иностранных инвесторов, а также для покрытия его сомнительных схем по отжатию бизнеса в Украине и уклонения компаний от уплаты налогов. На проект было потрачено около 620тис$, при этом в дело пошли и подкуп других народных депутатов, судей, чиновников, и гражданские акции, и мотивация полиции и фискальных служб, судей, которые должны были лишить должности действующего главу ТПП ОСОБА_14. Об этой рейдерской атаке в свое время активно писал трагически погибший ОСОБА_8».

- «Вступив в мошеннический сговор с ОСОБА_9, ОСОБА_10 с помощью подделанного протокола Общего собрания учредителей компании Лира-2000» зарегистрировал у нотариуса ОСОБА_11 изменения, связанные с перечнем собственников компании. После этого, законные собственники обращаются в антирейдерскую комиссию при Министерстве юстиции Украины, которая отменяет махинацию нотариуса. По факту мошеннических действий ОСОБА_9 и ОСОБА_10 возбуждено уголовное дело, а в отношении нотариуса суд в ближайшее время вынесет приговор».

В мережі інтернет є ще безліч матеріалу, в якому говориться про «кримінальне» життя ОСОБА_3

Позивач не зазначив, які саме його немайнові права було порушено та в чому це виразилось. Жодних доказів позитивної репутації не надав. Із зазначеного вбачається, що репутація ОСОБА_3 залишає бажати кращого.

Звертає увагу, що 09 січня 2018 року він вживав заходів щодо залучення до зупинення незаконного будівництва, яке здійснюється ОСОБА_3 по АДРЕСА_1. Внаслідок чого, мер м. Києва ОСОБА_12 пообіцяв розібратись у зазначеній ситуації і зупинити незаконну забудову. Ця інформація набула широкого розголосу.

Через день після цього, було спалено його автомобіль.

Таким чином, чітко прослідковується причинно-наслідковий зв'язок між його громадською діяльністю та підпалом його автомобіля, проте дані обставини безпідставно відхилені судом.

Просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

На зазначену апеляційну скаргу, представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_13 подала відзив, який обґрунтовувала тим, що з приводу віднесення інформації, про те що «ОСОБА_3 направив своїх шнурів, покидьків, які в підступний спосіб підкинули горючу суміш вночі і загорівся автомобіль» до фактичних тверджень, суд вірно зазначив у своєму рішенні те, що такі слова є саме твердженнями з елементами образи, які містять факти причетності позивача до події підпалу автомобіля відповідача, однак такі факти не відповідають дійсності, з огляду на відсутність вироку суду, який набрав законної сили щодо вказаних дій із встановленням вини позивача у їх вчиненні, тому зазначені відповідачем відомості є недостовірною інформацією, яка не відповідає дійсності та є фактичним звинуваченням, що порушує презумпцію невинуватості за відсутності доказів доведеності вини позивача у порядку, передбаченому законом, а долучена відповідачем до матеріалів справи заява до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення та внесення відповідного запису до ЄДРСР не є належним доказом достовірності відомостей, зазначених відповідачем у статті з відеоматеріалом.

Тим самим, суд детально проаналізував всі докази та вірно відніс інформацію, проголошену відповідачем у своєму відео зверненні до фактичних тверджень, які містять недостовірні дані.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі також вказує, що фактами, які стали підставою для проголошення такої інформації в своєму відео зверненні є інформація з мережі Інтернет. Однак, інформація з мережі Інтернет не носить доказового характеру та в даному випадку є з0асобом уникнення відповідальності, яка передбачена чинним законодавством України за порушення немайнових прав особи.

Просила, залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року на веб-сайті https://tsn.ua за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11 статтю з відеоматеріалом під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Між текстом статті перебуває відеоматеріал, за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_6, автором якого є відповідач ОСОБА_2, що визнано останнім відповідно до його письмового відзиву на позовну заяву, долученого до матеріалів справи.

З 8 секунди по 57 секунду (мова відповідача ОСОБА_2.): «Але відповідь ОСОБА_3 не забарилася. Бачите, ось такий вигляд має мій гелендваген, пан ОСОБА_3 не зміг вийти один на один зі мною, поговорити по чоловічому, направив своїх там шнурів, покидьків, які в підступний спосіб підкинули горючу суміш в ночі і загорівся автомобіль»; з 1 хвилини 16 секунди по 1 хвилину 37 секунду (мова відповідача ОСОБА_2.): «Палить автомобілі, ну, як то кажуть, що посієш - то й пожнеш, вкрав в українців мільйони - повернеш покидьок, хочеш ти того чи ні - ти їх повернеш. Повернеш землю, повернеш гроші і ще будеш мати відповідальність.»; з 1 хвилини 44 секунди по 2 хвилину 3 секунду «Покидька до відповідальності. Забрав землю у ОСОБА_1 - повернеш, забрав церкву у прихожан - повернеш, вкрав завод - повернеш хлопче, тобі з рук так нічого сходити не буде, запам'ятай» (а.с. 45, Т. 1).

Судовим експертом Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності складено Висновок експерта №008/18 від 06 лютого 2018 року, відповідно до якого експертом здійснено вивантаження електронного файлу у форматі «*.mp4». Виявлений за вищевказаним інтернет-посиланням електронний файл відтворено (скопійовано) на матеріальний носій типу DVD-диск (т.1 а.с.24-45).

ЗгідноЛиста ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «СТУДІЯ «1+1» б/н від 24 січня 2018 року, ТОВ «ТРК «Студія 1+1» не має відношення до сайтів tsn.ua/ru.tsn.ua. (т.1 а.с.20).

ЗгідноЛиста ТОВ «Інтернет Інвест» №977 від 24 квітня 2018 року, надісланого на адресу Дніпровського районного суду м. Києва згідно ухвали суду від 10 квітня 2018 року, ТОВ «Інтернет Інвест» надає послуги лише з реєстрації доменного імені tsn.ua на підставі публічного (сервісного) договору, але не розміщує одноіменний сайт на свої технічних майданчиках. ТОВ «Інтернет Інвест» ініціювало процедуру реєстрацію домену за наявності свідоцтва на знак для товарів та послуг № 88074, власником якого, згідно даних бази ДП «Український інститут промислової власності» є ТОВ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ «СТУДІЯ «1+1». (т.1 а.с.73).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що твердження відповідача про те, що «ІНФОРМАЦІЯ_8» є елементами образи, висловлення та поширення яких визнано відповідачем, містять факти причетності позивача до події підпалу автомобіля відповідача, однак такі факти не відповідають дійсності, з огляду на відсутність вироку суду, який набрав законної сили, щодо вказаних дій із встановленням вини позивача у їх вчиненні, тому зазначені відповідачем відомості є недостовірною інформацією, яка не відповідає дійсності, та є фактичним звинуваченням, що порушує презумпцію невинуватості за відсутності доказів доведеності вини позивача у порядку, передбаченому законом, а долучена відповідачем до матеріалів справи заява до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення та внесення відповідного запису до ЄРДР не є належним доказом достовірності відомостей, зазначених відповідачем у статті з відеоматеріалом, дослідженій в розрізі даного спору, тому така інформація підлягає спростуванню у спосіб, яким вона була поширена, тобто шляхом розміщення відповідного матеріалу на веб-сайті https://tsn.ua, протягом десяти днів з дня набрання даним рішенням суду законної сили, а оскільки вимога про спростування недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, так як не має компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обов'язок опублікувати спростування, у разі доведення її недостовірності (т.1 а.с.121-129).

Що стосується вимоги позивача про визнання такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, зазначену відповідачем у дослідженій статті, а саме: «Але відповідь ОСОБА_3 не забарилася. Бачите ось таки вигляд має мій гелендваген, пан ОСОБА_3 не зміг вийти один на один зі мною, поговорити по чоловічому», «Палить автомобілі ну, як то кажуть, що посієш то й пожнеш, вкрав в українців мільйони повернеш покидьок, хочеш ти того чи ні ти їх повернеш. Повернеш землю, повернеш гроші і ще будеш мати відповідальність.», «Покидька до відповідальності. Забрав землю у ОСОБА_1 - повернеш, забрав церкву у прихожан - повернеш, вкрав завод - повернеш хлопче, тобі з рук так нічого сходити не буде, запам'ятай» то вона є необґрунтованою, оскільки такі твердження, що є складовою об'єкту спростування за предметом спору, та визначені позивачем як інформація, що порочить його гідність та честь, є висловленням ряду оціночних суджень відповідача, а саме суджень, які не містять фактичних даних та сказані відповідачем в якості критики в бік позивача, із застосуванням гіпербол та метафори, та є висловлюваннями, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, тому наявні у змісті статті з відеоматеріалом оціночні судження не підлягають спростуванню в межах розгляду даної справи, однак позивач не позбавлений права на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених відповідачем суджень, надавши їм іншу оцінку.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Частина 1 ст. 34 Конституції України визначає, що кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Згідно ст.68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

За приписами ст.1 Закону України «Про інформацію», під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка

дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та

доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують

її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи

ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб

висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

При образі винний принижує честь і гідність особи шляхом висловлювання нецензурних чи брутальних слів, вчиненням непристойних або насильницьких дій (жесту та ін.), або дає непристойну оцінку особистим якостям чи поведінці особи у формі, яка різко суперечить прийнятому спілкуванню між людьми.

Основна різниця між образою і наклепом полягає в характері посягання на честь і гідність особи. При образі винний дає оцінку особистих якостей особи, його поведінки, причому це може відбуватися й віч-на-віч, тоді як при наклепі йдеться про поширення серед інших осіб вигаданих «фактів», які ганьблять особу. При образі обов'язковою ознакою є непристойність форми, тоді як при наклепі така ознака частіш за все відсутня.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Захист честі, гідності і ділової репутації - право громадянина та юридичної особи вимагати через суд спростування недостовірної інформації (відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво), яка принижує їхню честь, гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди їхнім інтересам.

Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині.

Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов'язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності.

Позов про спростування відомостей, що порочать честь і гідність, може бути пред'явлений особою, про яку поширено такі відомості, а також її близькими родичами, якщо відомості прямо чи посередньо їх порочать. Заінтересована особа має право на судовий захист у зазначеному порядку й у разі поширення таких відомостей щодо члена її сім'ї або іншого родича, який помер.

Зобов'язаними суб'єктами названих правовідносин є особи, які незалежно від наявності їхньої вини поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій. Таким чином, відповідачем у справі про захист честі і гідності може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача.

Особа, стосовно якої поширені відомості, що не відповідають дійсності і завдають шкоди її інтересам, честі, гідності або діловій репутації, має право крім спростування таких відомостей вимагати також відшкодування майнової і моральної (немайнової) шкоди, завданої їх поширенням.

За положенням ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 Цивільного кодексу України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно абз.6 п. 3 рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року №8рп/2003, згідно з яким проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини.

Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 15,21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської АсамблеїРади Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно роз'яснень п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно роз'яснень п.24 постанови, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 травня 2018 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 02 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач К.П. Киян

Судді Д.О. Таргоній

Н.В. Ігнатченко