Провадження №2/428/216/2018

06 листопада 2018р. Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:
судді Юзефовича І.О.
при секретарі Продченко О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання в порядку поділу спільного майна подружжя, права власності на 1/2 частину квартири,
ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання в порядку поділу спільного майна подружжя, права власності на 1/2 частину квартири, мотивуючи вимоги тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2006р.. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку ОСОБА_3, 30.05.2007р.. Ведення між сторонами спільного господарства та шлюбні відносини припинено з літа 2017р.. Позивач посилається на те , що спільне життя з відповідачем не склалося з причини непорозуміння і розбіжності поглядів на життя, постійні конфлікти і сварки. Подальше спільне життя та збереження сім'ї суперечить її інтересам. Крім того, у сторін наявний спір щодо поділу майна, а саме двохкімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка була придбана сторонами під час шлюбу на спільні кошти подружжя. Тому, ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду і просить суд: 1) розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1; 2) визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
Представник позивача ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в наданій суду заяві зазначив прохання про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджено матеріалами справи, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов до суду не надходило.
У звязку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.
Оскільки представник позивача ОСОБА_4 в позовній заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 06.11.2018р. на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Главою 8 Сімейного кодексу України регулюється право спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу.
При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
Згідно з ч.1 ст.112 СК України , суд виясняє фактичні взаємини подружжя, реальні причини позову про розірвання шлюбу.
Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено , що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них , інтересам їхніх дітей , що мають істотне значення.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія 1-ЕД №041275, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області 10.11.2006р., актовий запис №818, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_2. Відповідно до копії свідоцтва про народження серія 1-ЕД №076633, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції, актовий запис №434, ОСОБА_3 народилась 30.05.2007р., батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири серія ВКО №483755, посвідченого 26.06.2008р. приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_6, реєстр №2719, ОСОБА_2 прийняв у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене право власності зареєстровано у Комунальному підприємстві «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» за №745 в книзі 37, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19466158 від 09.07.2008р..
Таким чином , матеріалами справи підтверджено , що сімя фактично розпалася , позивач примиритися не бажає і подальше сумісне життя і збереження шлюбу заперечує інтересам позивача, у звязку з чим позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
До того ж, судом встановлено, що спірна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, була придбана відповідачем ОСОБА_2 в період перебування у зареєстрованому шлюбі та згідно зі ст. 60 СК України вважається спільним сумісним майном подружжя, оскільки зазначена квартира була придбана 26.06.2008р. на підставі договору купівлі-продажу з метою мешкання в ній сімї ОСОБА_2 та ОСОБА_1, джерелом придбання спірної квартир були спільні кошти подружжя. Саме зазначені обставини, встановлені судом у сукупності дозволяють визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Тому, позовна вимога щодо здійснення поділу спільного майна подружжя підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.
З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що обставини викладені ОСОБА_1 в обґрунтування позову знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а отже позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання в порядку поділу спільного майна подружжя, права власності на 1/2 частину квартири підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сплата судового збору у розмірі 1280грн. позивачем ОСОБА_1 підтверджено квитанцією в матеріалах справи, а отже з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1280грн. на користь позивача ОСОБА_1.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-283, 352, 354 ЦПК України , ст.ст. 60, 69-71, 110-113 СК України , суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання в порядку поділу спільного майна подружжя, права власності на 1/2 частину квартири, задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 10.11.2006р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №818, між ОСОБА_2 (12.04.1973р.н., і.н. НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм №000720347) і ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) ОСОБА_7 (18.01.1980р.н., і.н. НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серія НЕ №479357), розірвати.
Здійснити поділ спільного сумісного майна ОСОБА_1 до ОСОБА_2, а саме:
- в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_1 (18.01.1980р.н., і.н. НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серія НЕ №479357) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2;
- в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_2 (12.04.1973р.н., і.н. НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм №000720347) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.
Стягнути з ОСОБА_2 (12.04.1973р.н., і.н. НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм №000720347) на користь ОСОБА_1 (18.01.1980р.н., і.н. НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серія НЕ №479357) суму сплаченого судового збору у розмірі 1280грн..
Копію заочного рішення надіслати відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя