КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/901/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року місто Київ

Справа № 755/14168/17

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Махлай Л.Д., Поливач Л.Д., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Мир»

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва про забезпечення позову, постановлену 2 липня 2018 року в складі судді Виниченко Л.М.,

у справі за позовом Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Мир» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Тетяна Євгенівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Федоришин Олег Петрович, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Товариство з обмеженою відповідальністю Інформаційно-консалтингова фірма «Реноме», Комунальний концерн «Центр комунального сервісу», Київська міська рада, ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 2 липня 2018 року задоволено заяву представника позивача Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Мир» про забезпечення позову Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Мир» до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності, за участю третіх осіб.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі Договору про припинення права на утримання взамін набуття права власності на квартиру, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. 14 червня 2018 року, зареєстрованого у реєстрі № 1183.

Не погоджуючись з ухвалою, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі посилався на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначав, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи позивача, викладені в заяві про забезпечення позову, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому призвести до ускладнення або зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, при постановленні ухвали суд не пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір щодо квартири АДРЕСА_1, та існують обставини щодо невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, не з'ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження набуття прав на спірну квартиру ЖБК «Мир» та його правонаступником ОСББ «Мир». Отже, вважає, що суд вжив заходів забезпечення позову у справі, в матеріалах якої наявна обґрунтована підозра безпідставності речових прав позивача, повідомлених ним суду стосовно спірного майна, а такі права не підлягають захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСББ «Мир»- адвокат Цвєтінський С.А. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_10 доводи апеляційної скарги підтримала та просила їх задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник позивача ОСББ «Мир» - адвокат Цвєтінський С.С. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що у провадженні Дніпровського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСББ «Мир» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Федоришин О.П., КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», ТОВ Інформаційно-консалтингова фірма «Реноме», Комунальний концерн «Центр комунального сервісу», Київська міська рада, ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 23 травня 2018 року за повторною заявою представника позивача накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належала на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14 березня 2017 року. Не зважаючи на вжиті заходи забезпечення позову, встановлено, що спірна квартира на момент подання позову станом на 1 липня 2018 року належить ОСОБА_3 на підставі договору про припинення права на утримання взамін набуття права власності на квартиру. Накладення арешту на квартиру позбавить можливості власника відчужити її та зберегти до прийняття судом рішення у справі.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви представника позивача ОСББ «Мир» - Цвєтінського С.С. про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається з матеріалів справи, ОСББ «Мир», звертаючись до суду з позовом, просить витребувати квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння відповідача та визнати за позивачем право власності на зазначену квартиру.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що під час розгляду справи квартира АДРЕСА_1, яка є предметом спору, 14 червня 2018 року була відчужена первісним відповідачем у справі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 відповідно до договору про припинення права на утримання взамін набуття права власності на квартиру, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. за реєстровим №1183, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 1 липня 2018 року.

Колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_3, як власник квартири АДРЕСА_1, має об'єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Враховуючи, що предметом спору є витребування майна з чужого незаконного володіння, яким є квартира та визнання права власності на цю квартиру, колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на квартиру, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3, є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно, а відтак суд дійшов вірного висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Таким чином, стороною позивача наведені як причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам, з огляду на що висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності фактів можливого ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення не спростовують висновків суду.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позовні вимоги ОСББ «Мир» є необґрунтованими, оскільки у позивача відсутні докази на підтвердження набуття прав на спірну квартиру АДРЕСА_1 ЖБК «Мир» та його правонаступником ОСББ «Мир» не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ці обставини підлягають з'ясуванню і оцінці при розгляді справи по суті.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Заходи забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави та не повинні призводити до фактичного вирішення справи по суті.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 2 липня 2018 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 2 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Махлай

Л.Д. Поливач