Провадження № 6/679/10/2018
Справа № 679/1214/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Базарника Б.І.,

при секретарі судового засідання Ясенчук С.Ю.,

за участю головного державного виконавця Нетішинського міського

відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області ОСОБА_1,

стягувача ОСОБА_2

представника стягувача ОСОБА_3,

представника боржника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нетішин матеріали справи за поданням головного державного виконавця Нетішинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Нетішинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Своє подання обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у Нетішинському міському відділі ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області знаходиться виконавче провадження АСВП №53919176 щодо примусового виконання виконавчого листа №2/679/539/16 від 11.05.2017 року, виданого Нетішинським міським судом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 206347,35 гривень.

11.01.2018 року державним виконавцем було описано та арештовано майно боржника ОСОБА_5, а саме: «земельна ділянка, на якій розташований обєкт нерухомості, а саме: побудований гараж, розміром 4х6 кв.м., стіни та потолок якого з панельних плит, в гаражі встановлені двері з металевого листа із вмонтованим замком, в гаражі підведена електроенергія, синього кольору, бувший у використанні», що розташований за адресою: м.Нетішин, вул.Енергетиків, однак дане нерухоме майно (побудований гараж) не зареєстроване у встановленому законом порядку.

На підставі вказаного, головний державний виконавець посилаючись на положення статтей 48, 50, 56 Закону України «Про виконавче провадження», ч.10 ст.440 ЦПК України, у своєму поданні просить суд вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме на побудований вищевказаний гараж, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0025 га для будівництва індивідуальних гаражів, що розташована за адресою: м. Нетішин, вул.Енергетиків, та згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить боржнику - ОСОБА_5

В судовому засіданні головний державний виконавець Нетішинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області ОСОБА_1 своє подання підтримав та просив його задоволити з підстав, наведених у ньому.

Стягувач та його представник в судовому засіданні підтримали подання державного виконавця та просили його задоволити. Представник стягувача також додав, що боржник неодноразово приховував своє майно, щоб не повертати борг стягувачу.

Представник боржника в свою чергу заперечував проти задоволення подання державного виконавця та пояснив, що на даний час побудований гараж, розміром 4х6 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці по вул.Енергетиків у м.Нетішин, проданий ОСОБА_6, а тому вищевказана будівля гаражу не є майном боржника.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши подання та додані до нього матеріали, суд вважає, що у задоволенні вказаного подання головного державного виконавця Нетішинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, слід відмовити з наступних підстав.

Зі змісту подання державного виконавця та долученої до нього постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №53919176 від 16.05.2017 року судом встановлено, що на примусовому виконанні у Нетішинському міському відділі ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області перебуває виконавче провадження АСВП №53919176 з примусового виконання виконавчого листа №2/679/539/16 від 11.05.2017 року, виданого Нетішинським міським судом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 206347,35 грн. Постановою держаного виконавця 16.05.2017 року відкрито виконавче провадження ВП №53919176.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме мано, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 22.05.2017 року (інформаційна довідка №87664421, копія якої долучена державним виконавцем до подання), вбачається, що за ОСОБА_5 зареєстровано:

- право спільної сумісної власності 4 осіб (включаючи ОСОБА_5Д.) на квартиру загальною площею 52,5 кв.м. та житловою площею 30,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна - 105;

- право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:007:0709 площею 0,0025 га, цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, адреса: Хмельницька область, м.Нетішин, вул.Енергетиків, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна - 05.

Зі змісту постанови про опис та арешт майна боржника від 11.01.2018 року вбачається, що 11.01.2018 року в період з 17:10 год. до 17:30 год. у м.Нетішин по вул.Енергетиків (точну адресу не можливо встановити) державним виконавцем Нетішинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області ОСОБА_1 в присутності боржника ОСОБА_5, при примусовому виконанні виконавчого листа №2/679/539/16 від 11.05.2017 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 206347,35 грн., описано та накладено арешт на майно: «земельна ділянка, на якій розташований обєкт нерухомості, а саме: побудований гараж. Стіни з панельних плит, а також потолок з панельної плити, розміром 4х6 кв.м. В середині гаражу знаходиться яма для огляду та зберігання речей. В гаражі встановлені двері із металевого листа із вмонтованим замком, в гаражі підведена електроенергія, з боку дверей утеплений пінопластом, синього кольору, б/в».

Жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для задоволення подання державним виконавцем до подання не долучено та не надано суду для дослідження в судовому засіданні.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що поряд з іншими правами виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (п.3); накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п.6); накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п.7); звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб (п.13); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (п.22).

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, відповідно до якого звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобовязаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

Частинами 3 та 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі звернення стягнення на обєкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо зясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності обєкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на обєкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Згідно з ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Щодо моменту виникнення права власності на новостворене нерухоме майно встановлені особливості, передбачені ч.2 ст.331 ЦК України, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав ст.6 Закону №1952-ІV).

Положення ч.2 ст.331 ЦК України слід розуміти у системному звязку із положенням ст.182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі обєкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону №1952-ІV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація.

Визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва (на недобудоване нерухоме майно) в судовому порядку ЦК України не передбачено.

Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 19 вересня 2011 року в справі №18/314.

Зважаючи на вищенаведені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, може бути задоволено судом та виконавцем може бути звернуто стягнення на таке майно за наявності у їх сукупності наступних умов:

- на момент звернення державного виконавця до суду із вказаним поданням майно повинне мати статус нерухомого майна (нерухомості), яке прийняте в експлуатацію в установленому законом порядку;

- на момент звернення державного виконавця до суду із вказаним поданням таке нерухоме майно повинне належати на праві власності боржнику за виконавчим провадженням, тобто у боржника на цей момент має виникнути право власності на таке нерухоме майно;

- належність боржнику на праві власності такого обєкта нерухомого майна має бути документально підтверджена;

- право власності боржника на таке майно не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до статтей 12, 13, 76, 81, 83 ЦПК України обовязок доказування наявності вищенаведених обставин, які є підставою для задоволення подання державного виконавця, покладається на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Разом з тим, державним виконавцем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності хоча б однієї з наведених вище умов.

При цьому, зі змісту долученої державним виконавцем до подання інформаційної довідки від 22.05.2017 року №87664421 вбачається, що державним виконавцем перевірено лише факт відсутності державної реєстрації права власності боржника на вказану державним виконавцем у поданні будову гаража. При цьому, вказана інформаційна довідка не свідчить про те, що державним виконавцем вживалися будь-які заходи з метою зясування питання про те, чи зареєстровано право власності інших осіб (окрім боржника) на вказаний у поданні обєкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці боржника.

Разом з тим, суд вважає, що сам по собі факт розміщення приміщення (будівлі) на земельній ділянці, яка належить на праві власності боржнику, не є беззаперечним підтвердженням факту виникнення та наявності права власності боржника на таке приміщення (будівлю), зважаючи на вищенаведені та наступні положення чинного законодавства.

Статтею 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до ч.2 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Частинами 3 та 4 статті 375 ЦК України встановлено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

При цьому, суд може визнати за особою право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на земельній ділянці, якщо це не порушує права інших осіб та лише на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, що передбачено ч.5 ст.376 ЦК України.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем належними та допустимими доказами не доведено обґрунтованості його подання та наявності передбачених законом підстав для звернення стягнення на вказану в поданні будівлю гаража як на нерухоме майно боржника ОСОБА_5, право власності на яке не зареєстроване за ним в установленому законом порядку, а тому в задоволенні такого подання відмовляє.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 83, 260, 353, 440 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця Нетішинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку відмовити повністю.

Копію цієї ухвали направити для відома до Нетішинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з часу її проголошення через Нетішинський міський суд Хмельницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Повний текст судової ухвали складено 29.10.2018.

Суддя Б.І. Базарник