КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/1288/18
Провадження №2/319/460/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2018 року смт.Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді В.О.Мальованого ,

за участю секретаря судового засідання О.І.Синякової,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощенного провадження в приміщенн в смт.Більмак позовну заяву ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про дозвіл на тимчасовий виїзд та в"їзд неповнолітньої дитини з тимчасово окупованої території України за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

В своїй позовній заяві позивач вказала, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Донька постійно проживає з позивачем. З відповідачем хоча і не розлучені, проте протягом 2 років разом не проживають, участь у вихованні та утриманні дитини ОСОБА_3 не приймає. З початку січня 2016 року по теперішній час, позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на в'їз/виїзд дитини з зони АТО та за територію України, але батько дитини такої згоди не надає.

В своїй позовній заяві позивач прохає суд винести рішення, яким дозволити ОСОБА_1 разом з її неповнолітньою дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, виїзд та в'їзд з тимчасово окупованої території України та за кордон в Германію, без згоди батька ОСОБА_3, строком на три роки, від дня набрання рішенням законної сили.

Дозволити виготовити проїзний документ донці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.У досудовому порядку врегулювати дане питання не вдалось, тому вимушена звернутись до суду із вищевказаним позовом.

Про час, дату та місце розгляду справи позивач та її представник повідомлені належним чином. Представником позивача подана заява про розгляд справи у її відсутності, та повідомлено, що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач про час, дату і місце розгляду належним чином повідомлений, відзиву на позов та заперечень проти позовних вимог не надав.

Суд, вивчивши матеріали справи, з"ясувавши позицію сторін, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований відділом реєстраціїактів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції в Донецькій області 23 грудня 2006 року, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище "ОСОБА_1" (а.с.19).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження (а.с.20).

В даний час дитина проживає та зареєстрована з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.35).

На сьогоднішній день позивач виявила бажання та зазначає, що має можливість забезпечити виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення.

Позивач зазначає, що з відповідачем хоча і не розлучені, проте протягом 2 років разом не проживають, участь у вихованні та утриманні дитини, ОСОБА_3 не приймає. З початку січня 2016 року по теперішній час, позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на в"їзд/виїзд дитини з зони АТО та за територію України, але батько дитини такої згоди не надає.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законний підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень які установлюються законом.

Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Частиною 3 статті 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом (частини 1, 2 статті 3 Конвенції). Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі.

Метою звернення позивача з даним позовом є отримання дозволу на вивіз дитини за кордон. При цьому позивач в позовній заяві посилається на норми Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» , Правила перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 ( зі змінами), які передбачають можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав . Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливо у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред'явлення рішення суду або органу опіки та піклування, або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб.

Позивачкою в позовній заяві не вказано конкретного періоду часу, протягом якого вона разом з дитиною має намір перебувати за кордоном. В позовних вимогах позивачкою вказана лише країна Германія, до якої просить вивезти дитину, з зазначенням характеру таких виїздів за межі України як багаторазові, строком на три роки.

Суд при цьому зазначає, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька, як зазначене в позовній заяві, на багаторазові виїзди, не вказавши конкретний період виїзду за кордон, за межі України ,в даному випадку на майбутнє, на довготривалий термін, при цьому не вказавши конкретну країну та конкретний період виїзду, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавляють батька дитини можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним.

Аналогічний висновок був зроблений Верховним Судом України в постанові від 12.04.2017 року, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою у справі № 6-33303ск15 від 16.03.2016 року, зокрема про те, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька дитини суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавлять батька дитини можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення та у конкретну країну або країни, у яких перебуватиме дитина протягом виїзду.

Крім того , згідно ч.5 ст.157 Сімейного кодексу України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.

Аналогічні вимога передбаченим ч.5 ст.157 Сімейного кодексу України, можливість виїзду неповнолітньої дитини за кордон у супроводі одного із батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків викладені також і в пункті 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України.

Згідно абз.1 п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється:

якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4, серії НОМЕР_2 її батьком є ОСОБА_3 громадянин Російської Федерації , тобто іноземець. Тому відповідно до нових прави перетинання кордону, його нотаріально посвідченої згоди на перетин кордону неповнолітньою дочкою разом з матір'ю , не потрібно.

Згідно із пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом №415ог від 12 червня 2015 року, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57.

Пунктом 8 Правил перетинання державного кордону громадянами України , передбачено, що в'їзд/вхід на територію пункту пропуску громадян, які перетинають державний кордон, перебування у пункті пропуску та виїзд/вихід громадян з нього здійснюється за паспортними документами.

Відповідно до ч.1, 2, п.2 ч.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затведжених постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 р. № 1001), паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім'я якої він оформлений, і дає право такій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон. Оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються: особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників .

Проаналізувавши вище викладене, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позивчаем позовних вимог , а тому необхідно відмови в їх задоволенні в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 259, 264-265, 268, 279, 354 ЦПК України, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 141, 157 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про дозвіл на тимчасовий виїзд та в"їзд неповнолітньої дитини з тимчасово окупованої території України за кордон без згоди батька -відмовити.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06 листопада 2018 року

позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2;

представник позивача: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована : АДРЕСА_3

відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт громадянина Російської Федерації НОМЕР_3, адреса місця проживання: АДРЕСА_4

Суддя: В.О.Мальований