РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/14424/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/176/18

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В. секретар судового засідання Шептицька С.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"Брокбізнес",

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2018 року (у складі судді Смолій Л.Д.) та на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" про визнання частково недійсним договору добровільного страхування наземного транспорту № 006-040370/01НТ, укладеного 11.12.2014 року в частині п. 7 та підпункту 11.1.5.3. пункту 11.1.5 розділу 11 як таких, що суперечать Закону, -

в с т а н о в и в :

07 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" про визнання частково недійсним договору добровільного страхування наземного транспорту № 006-040370/01НТ, укладеного 11.12.2014 року в частині п. 7 та підпункту 11.1.5.3. пункту 11.1.5 розділу 11 як таких, що суперечать Закону.

Позовна заява мотивована тим, що 11 грудня 2014 року між ним та ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-040370/01НТ, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону і повязані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом марки SKODA, модель Super B, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску. Власником застрахованого транспортного засобу та вигодонабувачем за цим договором є третя особа ОСОБА_2.

У період дії договору страхування, 27 серпня 2015 року застрахований транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_3 потрапив у ДТП, у результаті якого отримав значні механічні пошкодження.

У відповідь на його звернення про отримання страхового відшкодування ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" повідомило, що застрахованим транспортним засобом керувала особа, яка не відповідає вимогам, встановленим п. 7 договору, а тому страхова компанія немає підстав для виплати страхового відшкодування.

Відповідно до п.п. 11.1.5.3, п. 11.1.5. договору, до страхових випадків не відносяться та виплати страхового відшкодування не здійснюються при пошкодженні, знищенні або втраті транспортного засобу та додаткового обладнання, що безпосередньо або побічно виникли, спричинені або збільшуються внаслідок або під час управління (керування) застрахованим транспортним засобом особою, яка не зазначена в п. 6 договору та/або не відповідає вимогам, встановленим п. 7 договору.

Відмова відповідача визнати ДТП страховим випадком та відмова у виплаті страхового відшкодування є незаконними, а сам договір, в частині п. 7, п.п. 11.1.5.3 пункту 11.1.5 є недійсним оскільки суперечить вимогам закону та правилам добровільного страхування наземного транспорту, затверджених та зареєстрованих відповідачем 24.03.2011 року.

Просив суд визнати частково недійсним договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-040370/01НТ, укладений 11.12.2014 року між ним та ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес", а саме в частині п. 7 та підпункту 11.1.5.3. пункту 11.1.5 розділу 11 (виключення із страхових випадків та обмеження страхування), як таких що суперечать Закону.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано частково недійсним договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-040370/01НТ, укладеного 11.12.2014 року між ОСОБА_1 та ПрАТ "Брокбізнес" в частині п. 7 та п.п. 11.1.5.3 пункту 11.1.5 розділу 11 як такі, що суперечать Закону.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір страхування не може суперечити або містити положення, що не відповідають правилам страхування. У той же час встановлено, що Правила добровільного страхування наземного транспорту № 006 від 11.01.2011 року не містять серед виключення з страхових випадків допущення до керування застрахованим транспортним засобом осіб, що не відповідають умовам договору, щодо віку водія, як і не містять положень про можливість встановлення таких обмежень.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2018 року стягнуто з ПрАТ "Брокбізнес" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн 21 коп.

07 серпня 2018 року ПрАТ "Брокбізнес" подало до суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та додаткове рішення суду та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що у страховика не виник обовязок здійснити виплату страхового відшкодування.

В п.п. 11.1.18, п. 11.1 договору страхування чітко обумовлено сторонами, що до страхових випадків не відносяться та виплати страхового відшкодування не здійснюються при пошкодженні, знищенні або втраті транспортного засобу та додаткового обладнання, що безпосередньо або побічно виникли, спричинені або збільшуються внаслідок або під час використання транспортного засобу не за призначенням, поза територіальними, часовими та іншими вимогами, обумовленими договором.

Пункти 7, 8.11, 8.12 Договору страхування містять умови, на які поширюється страховий захист.

Позивач, після укладення оспорюваного договору, не звертався до страхової компанії з проханням змінити умови договору страхування.

Умови договору страхування були погоджені сторонами при його укладенні.

У заяві ОСОБА_1 на страхування зазначено вимоги щодо мінімального віку 25 років, та мінімального стажу 3 роки водіїв транспортного засобу. Вказані вимоги були відображені у п. 7 договору.

Умови п. 5 Заяви на страхування "Вимоги до всіх водіїв застрахованого ТЗ" ідентичні умовам п. 7 договору страхування.

Суд першої інстанції застосував до договору майнового страхування норми ст. 5 Закону України "Про страхування", які не підлягають застосуванню до даних правовідносин, а регулюють правовідносини щодо страхування життя.

Пунктом 13.1. Правил страхування передбачено можливість встановлення в договорі страхування додаткових умов, які не передбачені Правилами страхування або нормами чинного законодавства.

Висновок місцевого суду про те, що позивач не ознайомився з Правилами страхування не відповідають обставинам справи, так як в Заяві на страхування та договорі страхування особистим підписом підтверджено, що він ознайомився із Правилами страхування.

Підписавши поліс на підставі Правил 1, позивач підтвердив свою обізнаність щодо їх змісту і дав згоду на їх застосування, не висловлюючи жодних заперечень.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення.

Судом встановлено, що 11 грудня 2014 року між ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-040370/01НТ, забезпечений транспортний засіб автомобіль марки SKODA, модель Super B, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску (а.с. 42).

27 серпня 2015 року сталася ДТП за участі забезпеченого транспортного засобу - автомобіль марки SKODA, модель Super B, № кузова/шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, в результаті якої транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" із заявою для отримання страхового відшкодування, на що 05.11.2015 року отримав відповідь страховика, де зазначено, що оскільки під час ДТП застрахованим транспортним засобом керувала особа, яка не відповідає вимогам, встановленим п. 7 договору, страхова компанія не має підстав для виплати страхового відшкодування (а.с. 13).

Як вбачається зі змісту пункту 5 заяви на страхування наземного транспортного засобу та пункту 7 договору добровільного страхування наземного транспорту № 006-040370/01НТ сторонами встановлено вимоги до всіх водіїв застрахованого ТЗ: мінімальний вік 25 років, мінімальний стаж 3 роки (а.с. 41, 42).

Відповідно до п. 11.1 укладеного між сторонами договору до страхових випадків не відносяться та не здійснюються виплати страхового відшкодування при пошкодженні, знищенні або втраті ТЗ та додаткового обладнання, що безпосередньо або побічно виникли, спричинені або збільшуються внаслідок або під час управління (керування) застрахованим транспортним засобом особою, яка не зазначена в п. 6 Договору та/або не відповідає вимогам, встановленим в п. 7 Договору (а.с. 43).

Вважаючи вказані пункти укладеного між сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту № 006-040370/01НТ такими, що не відповідають вимогам Закону України "Про страхування" та Правилам добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) ОСОБА_1 покликався на їх недійсність на підставі ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Місцевий суд дійшов хибного висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Судом встановлено, що укладаючи договір, сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про страхування" для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування.

У пункті 8.13.1. укладеного між сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту № 006-040370/01НТ встановлено, що невід'ємною частиною договору є заява на страхування наземного транспортного засобу.

Як вбачається зі змісту заяви на страхування наземного транспортного засобу, ОСОБА_1 погодився із встановленням у договорі вимог до всіх водіїв ТЗ щодо їх віку та стажу, що підтвердив особистим підписом на заяві (а.с. 41).

У договорі добровільного страхування наземного транспорту № 006-040370/01НТ ОСОБА_1 особистим підписом підтвердив згоду з п. 11.1, яким встановлено виключення із страхових випадків та обмежень страхування (а.с. 43).

Відповідно ст. 6 Закону України "Про страхування" конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Умови договору, якими встановлено мінімальний вік та стаж водіїв ТЗ було особисто обрано ОСОБА_1 для визначення меж відповідальності страховика, встановлення страхового тарифу та страхової премії.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що він не був ознайомлений з умовами та Правилами страхування спростовуються матеріалами справи, оскільки як у заяві на страхування наземного транспортного засобу так і в договорі добровільного страхування наземного транспорту № 006-040370/01НТ від 11.12.2014 року ОСОБА_1 особистим підписом підтвердив, що ознайомлений з умовами та Правилами страхування і зобовязується їх виконувати (а.с. 41, 42).

Згідно ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту своїх прав визнання пунктів договору страхування недійсними з підстав передбачених ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України, позивач в силу положення ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх позовних вимог.

Однак жодних належних та допустимих доказів, які підтвердили б те, що положення п. 7 та п.п. 11.1.5.3 розділу 11 укладеного між сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту № 006-040370/01НТ суперечать положенням закону ОСОБА_1 не надано, а судом не встановлено.

Ураховуючи те, що судом неповно зясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" про визнання частково недійсним договору добровільного страхування наземного транспорту № 006-040370/01НТ, укладеного 11.12.2014 року в частині п. 7 та підпункту 11.1.5.3. пункту 11.1.5 розділу 11 як таких, що суперечать Закону.

Судові витрати по сплаті приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" судового збору в розмірі 826,80 грн. за розгляд справи судом апеляційної інстанції підлягають стягненню з ОСОБА_1

На підставі ст.ст. 6, 627, ч. 1 ст. 628, 979 ЦК України, ст. 6, ч. 1 ст. 18 Закону України "Про страхування", керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2018 року та додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" про визнання частково недійсним договору добровільного страхування наземного транспорту № 006-040370/01НТ, укладеного 11.12.2014 року в частині п. 7 та підпункту 11.1.5.3. пункту 11.1.5 розділу 11 як таких, що суперечать Закону відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" судові витрати за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 826,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 31 жовтня 2018 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.В. Хилевич