Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/7506/18 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 69 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Микитюк О.Ю., Шевчук А.М.

за участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/7506/18 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 18 червня 2018 року, яка постановлена суддею Полонцем С.М. в м. Житомирі
в с т а н о в и в:
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 21.07.2014 року поблизу м. Лисичанськ Луганської області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що встановлення даного юридичного факту обумовлено тим, що заявник має на меті визначення статусу ОСОБА_2 , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, а саме - жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 18 червня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, апелянт просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. При цьому зазначає, що суд безпідставно відмовив їй у відкритті провадження за поданою заявою, оскількиіншого порядку встановлення такого юридичного факту чинним законодавством України не передбачено. Апелянт зазначає, що суд неповно з`ясував обставини справи, а твердження суду про те, що факт загибелі при виконанні обов`язку військової служби не може бути встановлений в судовому порядку суперечить положенням ст.124 Конституції України.
Представник заявника адвокат Ганчук Ц.Я. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представникаМіністерства соціальної політики України надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника міністерства. З урахуванням положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності представників заінтересованих осіб.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах передбачених ст.367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції зазначив, що факт загибелі при виконанні обов`язку військової служби, рівно як і факти: причини та ступені втрати працездатності; причини інвалідності; одержання поранення, контузії при виконанні обов`язків військової служби та інше, не можуть бути встановлені в судовому порядку.
Проте, такий висновок суду є помилковим.

Так, згідно ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи в тому числі про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Як вбачається з роз`яснень, викладених в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Отже, юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи немайнових прав.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні.
З матеріалів справи вбачається, що заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, подано ОСОБА_1 до суду в порядку окремого провадження з метою визначення статусу ОСОБА_2 , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, ратифікованої Україною 03 липня 1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією та іншими нормами міжнародного права.
Конвенція про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03 липня 1954 року, застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни.
Відповідно до ст.13 даної Конвенції передбачено, що вона застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил.
Суд першої інстанції вказаних положень не врахував, належним чином не перевірив заяву ОСОБА_1 , не з`ясував про встановлення якого саме юридичного факту ставить питання заявник, та чи підлягає її заява захистові у такій спосіб, не з`ясував наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставинами, на які вона посилається, за наслідками встановлення яких можна дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для задоволення її вимог, що має визначальне значення для правильного вирішення справи, а тому дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження по справі.
Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими, а оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України зазначене є підставою для скасування ухвали суду.

За таких обставин, ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 18 червня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2018 року.

Головуючий : Судді :