П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року м. Київ

Справа № 22-618 Головуючий у1-й інстанції Коробенко С.В.

Унікальний №760/5796/14-ц Доповідач Пікуль А.А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 20 березня 2014 року у справі за поданням головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві про тимчасову заборону у праві виїзду ОСОБА_4 за межі України до виконання нею своїх зобовязань перед ОСОБА_6 відповідно до виконавчого листа № 638/3078/13-ц, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 17 січня 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

Солом'янський районний суд м. Києва ухвалою від 20 березня 2014 року обмежив ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань перед ОСОБА_6 відповідно до виконавчого листа № 638/3078/13-ц, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова 17 січня 2013 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заборгованості у розмірі 802 741 грн.

Не погодившись з таким вирішенням питання, ОСОБА_4 через свого представника, адвоката ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4 (а.с.29-32).

В суд апеляційної інстанції державний виконавець не зявився, про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення звязку зворотнє повідомлення про вручення судової повістки уповноваженій особі ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві 17 жовтня 2018 року (а.с.64).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність державного виконавця, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_3, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, зясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Обмежуючи ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції, виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань за виконавчим листом № 638/3078/13-ц, виданим Дзержинським районним судом м. Харкова 17 січня 2013 року, відповідно до якого з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 стягнута заборгованість в розмірі 802 741 грн.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту ухилення ОСОБА_4 від покладених на неї судовим рішенням зобов'язань можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, до Солом'янського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4, у праві виїзду за межі України звернувся головний державний виконавець ВДВ Солом'янського РУЮ у м. Києві Мазур Ю.С. (а.с.2-3).

Як убачається з доданих до подання копій матеріалів виконавчого провадження №41628776, державний виконавець направляв боржнику до відома та для виконання вимогу державного виконавця від 19 січня 2014 року (а.с.16) та копії постанов виконавчого провадження від 22 січня 2014 року (а.с.9-зворот, а.с.10-зворот) за адресою, зазначеною у виконавчому листі № 638/3078/13-ц від 17 січня 2014 року (а.с.7), - АДРЕСА_1.

Водночас, в розпорядженні державного виконавця була довідка ВДР ГУ ДМС України в м. Києві від 30 січня 2014 року, згідно з якою ОСОБА_4 з 06 березня 2012 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.18).

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що державний виконавець вживав заходів щодо повідомлення боржника ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій за актуальною адресою, яка була відома державному виконавцю на момент звернення до суду із поданням.

При цьому, кореспонденція, направлена ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, повернулась за закінченням встановленого терміну зберігання (а.с.13).

Розділом VI ЦПК України, зокрема, ч.1 ст. 3771 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) врегульовано порядок тимчасового обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) та вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби.

За правилом п.5 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішення зобовязань до виконання цих зобовязань.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК (у редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

У даному конкретному випадку факт ухилення ОСОБА_4 не підтверджуються доданими до подання матеріалами виконавчого провадження №41628776, оскільки з даних матеріалів убачається, що боржник не була належним чином повідомленою про здійснення виконавчого провадження (а.с.4-19).

Доказів про вжиття ОСОБА_4 дій або бездіяльності щодо ухилення від виконання зобов'язання матеріали подання державного виконавця не містять.

Ураховуючи наведене, висновок районного суду про наявність правових підстав обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України є помилковим, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 20 березня 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві про обмеження виїзду за межі України ОСОБА_4.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 01 листопада 2018 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома