Провадження № 2/161/3184/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кирилюк В.Ф.

секретаря Самолюк І.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Заяву мотивує тим, що 11.07.2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис, з приводу стягнення грошових коштів у сумі 260 257,62 грн., які є його боргом за кредитним договором №VOC0AE від 16.09.2008 року, укладеного між ним та ПАТ КБ «Приват Банк». Вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» очевидно не повідомляв нотаріуса про те, що розмір заборгованості не є безспірним та з приводу розміру заборгованості по кредитному договору №VOC0AE від 16.09.2008 року на момент винесення виконавчого напису було винесене судове рішення у справі №0308/1236/2012.

Покликаючись на викладені обставини, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 11.07.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 7620, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 щодо стягнення грошових коштів у сумі 260 527,62 грн. з громадянина ОСОБА_3 за кредитним договором №VOC0AE від 16.09.2008 року

Провадження у справі відкрито згідно ухвали суду від 30.07.2018 року, судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження призначено на 01.10.2018 року.

26.09.2018 року суду наданий відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача у задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві і просив задовольнити їх.

Представник відповідача позов не визнав. Суду пояснив, що виконавчий напис нотаріуса відповідає поданим для його вчинення документам, а матеріали справи не містять рішення суду, на підставі якого, з позивача уже була попередньо стягнута заборгованість за цим же кредитним договором. Дії нотаріуса вважає законними та обґрунтованими.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4 в судове засідання не зявився будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать письмові матеріали справи .

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.09.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №VOC0AE.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №0308/1236/2012 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 260524,62 грн.

11.07.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис р.н. №7620 за заявою відповідача.

Виконавчим написом стягнено заборгованість за кредитним договором від 16.09.2008 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 в сумі 260524,62 грн., зокрема: 2904,13 доларів США заборгованість за кредитом, 575,46 доларів США залишок заборгованості за відсотками, 117,82 доларів США - комісія, 5785,01 доларів США пеня, 478,58 доларів США штраф, а всього в сумі 9861 доларів США, що станом на 12.05.2017 року за курсом НБУ становить 260527,62 грн.

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Вбачається, що виконавчим написом здійснено повторне позасудове стягнення боргу, що був уже стягнутий кредитором в судовому порядку та частково сплачений боржником за рішенням суду. За таких умов, правові підстави щодо стягнення боргу відсутні.

Суд погоджується з доводами позивача відносно спливу строку позовної давності за спірним договором кредиту з огляду на наступне.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю прямо забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, що була висловлена у постанові від 20 листопада 2013 року у справі №6-126цс13, п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному звязку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.»

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, що була висловлена у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 позасудовий спосіб звернення стягнення можливий на протязі встановленого законом трирічного строку позовної давності з моменту виникнення у кредитора права на позов.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в 2012 році, перервавши перебіг строку позовної давності. Відповідачем не надано доказів переривання строку позовної давності після його звернення до суду. Таким чином, станом на день вчинення виконавчого напису сплив строк позовної давності за вимогами кредитора.

Відповідно до ст.88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону та відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України.

Відповідно до ст.46 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до п.3.3 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» «Порядку вчинення нотаріальний дій», що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Отже, нотаріус, при вчиненні виконавчого напису, не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотриманні стягувачем вимог закону щодо трирічного строку на звернення про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на позов, чим порушив норми ст.88 ЗУ «Про нотаріат».

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Крім того, станом на 02.08.2017 року Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями.

За таких умов, нотаріус взагалі не мав права вчиняти виконавчий напис за кредитним договором.

Відповідно до правової позиції ВСУ, що була висловлена ним в постанові від 05.07.2017 року у справі 6-887цс17 з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналіз наведених обставин в їх сукупності свідчить про відсутність у нотаріуса підстав для висновку про безспірність заборгованості та правових підстав для вчинення виконавчого напису в цілому. В звязку з чим, виконавчий напис не міг бути вчинений.

Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, а оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконання.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з ПАТ КБ «ПриватБанк» в користь позивача слід стягнути 704,80 грн. судового збору.

На підставі ст.61 Конституції України ст.ст. 257, 261, 264, 266 ЦК України, ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.4, 5,7, 46, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», керуючись, ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 263-265, 268, 273ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 11.07.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 7620, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 щодо стягнення грошових коштів у сумі 260 527,62 грн. з громадянина ОСОБА_3 за кредитним договором №VOC0AE від 16.09.2008 року.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в користь ОСОБА_3 704,80 грн. (сімсот чотири грн.. 80 коп.) судового збору.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_3, адреса: Волинська область, м. Луцьк, вул. І.Франка, 47Б/6, ІПН НОМЕР_1, паспорт: серія АС554474, виданий 04.03.1999 року Луцьким МВ УМВС України у Волинській області.

Відповідачем у справі є Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», адреса місцезнаходження м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, .

Третьою особою без самостійних вимог на стороні відповідача у справі є приватний нотаріус Чернігівського нотаріального округу ОСОБА_4, адреса місцезнаходження м. Чернігів, пр. Миру, 55

Повное рішення складено 05.11.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_6