Єдиний унікальний номер 226/805/18 Номер провадження 22-ц/775/1349/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

судді - доповідача Будулуци М.С.,

суддів: Космачевської Т.В., Санікової О.С.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, ухваленого судом у складі головуючого судді Редько Ж.Є. у місті Мирноград Донецької області, повний текст судового рішення складений 09 липня 2018 року),-

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з зазначеним позовом до свого батька -ОСОБА_2, посилаючись на наступні обставини.

До досягнення повноліття відповідач сплачував аліменти позивачу в розмірі 1/4 частки від свого заробітку (доходу).

У вересні 2017 року ОСОБА_1 вступив до Комунального закладу «Костянтинівський медичний коледж» І рівня акредитації денної форми навчання, де навчається за спеціальністю «лікувальна справа», який закінчує 30 червня 2020 року.

Щомісячно він витрачає 400 грн. на проїзд від місця розташування навчального закладу до місця проживання матері і у зворотному напрямку, та - 392 грн. за проживання в гуртожитку. Окрім цього, він несе витрати на придбання одягу, взуття, продуктів харчування, навчальних матеріалів, оплату Інтернету та мобільного зв'язку. Розмір його стипендія становить 890 грн. на місяць. Йому допомагає мати - ОСОБА_3, яка працює у Виробничому підрозділі «Шахта «Капітальна» Державного підприємства «Красноармійськвугілля» та отримує заробітну плату, середній розмір якої складає 3 300 грн.

Стипендії та матеріальної допомоги матері на забезпечення потреб у зв'язку з продовженням навчання йому не вистачає.

Позивач має вроджену ваду серця, що потребує додаткових матеріальних витрат на лікування та обстеження. Окрім позивача, на утриманні матері знаходиться неповнолітній син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що народився від іншого батька.

Відповідач працює на Державному підприємстві «ВК «Краснолиманська».

За період з серпня 2017 рік по січень 2018 рік середній розмір заробітної плати ОСОБА_2 складає 7 623 грн. 31 коп., а тому він має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, який продовжує навчання, та потребує матеріальної допомоги.

З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на своє утримання аліменти в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача у зв'язку з продовженням навчання до його закінчення - 30 червня 2020 року.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь та утримання ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/8 частки його доходу щомісячно, на період з 10 квітня 2018 року до 30 червня 2020 року включно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 538 грн. 00 коп.

Із рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу.

Посилаючись не невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильну оцінку судом доказів, просив рішення суду першої інстанції змінити, збільшивши розмір стягнення аліментів на період навчання з 1/8 до 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідач є працездатним, працює на шахті, нарахований розмір доходів складає 11 435 грн. на місяць, має на утриманні лише одну неповнолітню дитину, яка мешкає в складі його сім'ї. Позивач не має іншого доходу окрім стипендії та допомоги матері. Суд помилково виходив з того, що визначена ним сума в 1 400 грн. на місяць є цілком достатньою для задоволення потреб на навчання. Однак тільки на проживання в гуртожитку та на проїзд він витрачає біля 800 грн. на місяць, і ця сума надалі буде зростати, він має вроджену ваду серця, що потребує додаткових витрат на лікування.

Відповідач ОСОБА_2 03 вересня 2018 року надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що 1/8 частина від його середньомісячного доходу в 7623 грн. 31 коп. складає 952 грн. 91 коп., і ця сума повністю перекриває витрати позивача, що пов'язані з його навчанням, щомісячний розмір яких складає 792 грн. Окрім цього, розмір стипендії, яку отримує позивач, складає 890 грн. Матір позивача має можливість надавати матеріальну допомогу синові, якій продовжує навчання, та її щомісячний дохід складає 3 330 грн. Вважає, що оскаржуване рішення є обгрунтованим і справедливим, а тому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін (а.с. 99).

Треті особи відзив на апеляційну скаргу не надіслали.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих , які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як зазначено в п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

В ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального закону.

Судом першої інстанції встановлені наступні неоспорені обставини.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3, досяг повноліття, за станом здоров'я рішенням призовної комісії військкомату визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено здатний у воєнний час.

З 01 вересня 2017 року він зарахований студентом першого курсу Комунального закладу «Костянтинівський медичний коледж» І рівня акредитації з денною формою навчання, та навчається на бюджетній основі, з кінцевим строком навчання - 30 червня 2020 року, щомісячно отримує стипендію в розмірі 890 грн., мешкає у гуртожитку, оплата за проживання в якому щомісячно складає 393 грн. (а.с.12, 13, 60).

21 лютого 2018 року та 03 квітня 2018 року позивачем за проїзд у напрямку Мирноград - Костянтинівка та у зворотному напрямку сплачено по 51 грн 63 коп., що підтверджено проїзними документами (а.с.24).

На підтвердження витрат на продукти харчування, медичні препарати, оплату за телекомунікаційні послуги ТОВ «Лайфселл» позивачем надані фіскальні та касові чеки на загальну суму 85 грн. (а.с.23, 24, 25, 26, 27).

Мати позивача - ОСОБА_3 має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, працює гірничою поверхні дільниці ВТБ Виробничого підрозділу «Шахта «Капітальна» Державного підприємства «Красноармійськвугілля» та з грудня 2017 року по травень 2018 року їй нараховано дохід в загальному розмірі 25 024 грн.68 коп., середньомісячний дохід якої складає 4 171 грн. (а.с.16, 17, 59, 62).

Батьком неповнолітньої дитини є ОСОБА_6, відносно якого будь-яких виконавчих листів у Мирноградському міському відділі державної виконавчої служби не перебуває (а.с.18).

У судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що батько її другої дитини ОСОБА_6 приймає участь в утриманні сина добровільно.

Відповідач ОСОБА_2 працює на підземних роботах у ДП «ВК «Краснолиманська», загальна сума утримань з його заробітної плати у вигляді аліментів на користь ОСОБА_3 за період з серпня 2017 року по січень 2018 року склала 11 434 грн 97 коп., що підтверджується довідкою з місця роботи відповідача від 15 березня 2018 (а.с.15).

У судовому засіданні батьки позивача підтвердили, що утримання з заробітної плати відповідача проводилися у розмірі 1/4 частини його заробітної плати.

Згідно зі свідоцтвом про народження, відповідач ОСОБА_2 має на утриманні іншу неповнолітню дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.46).

Відповідно до інформації Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20 березня 2018 року, виконавчий лист про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітної плати за з відповідача на користь позивача не перебуває (а.с.14).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 працює в вугільній промисловості, має стабільний дохід у вигляді заробітної плати, на його утриманні перебуває ще одна неповнолітня дитина. Суд також врахував, що позивач ОСОБА_1 навчається безоплатно на бюджетній основі, отримує стипендію та матеріальну допомогу з боку матері. На утримання другого (неповнолітнього) сина матір отримує допомогу від батька дитини.

Виходячи з цього, суд вважав можливим стягнути аліменти з відповідача ОСОБА_1 на користь його повнолітнього сина - ОСОБА_2, який продовжує навчання, в розмірі 1/8 частки доходів відповідача.

При вирішенні справи суд посилався на вимоги ст.ст. 199, 200 та 201 СК України, які регулюють правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання та потребують матеріальної допомоги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч. 1 ст. 199 СК України батьки зобов'язані утримувати повнолітню дочку, сина які продовжують навчання, до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 2 цієї ж статті СК, право на у тримання припиняється у разі припинення навчання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач повинен утримувати повнолітнього сина до закінчення навчання, який потребує матеріальну допомогу, та відповідач має можливості надавати таку допомогу.

При визначенні розміру стягнення таких аліментів суд першої інстанції врахував те, що позивач ОСОБА_1 навчається на безоплатній основі, отримує стипендію в розмір 890 грн. на місяць від навчального закладу, йому допомагає матір ОСОБА_3, неповнолітнього сина якої утримає батько цієї дитини, відповідач ОСОБА_2 має на своєму утриманні малолітню дитину від іншого шлюбу. Тому присуджені судом аліменти в розмір 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача, з урахуванням отримуваної стипендії в розмірі 890 грн. цілком забезпечують матеріальне становище позивача, який продовжує навчання.

Такі висновки суду є правильні.

Посилання в апеляційній скарзі позивача на те, що присуджений розмір аліментів не покриває витрат позивача на навчання, не відповідає дійсності, а тому апеляційний суд цей довід відхиляє.

Так, з позовної заяви та документів, досліджених судом, вбачається, що щомісячна вартість оплати за гуртожиток складає 392 грн. та за проїзд позивач щомісяця витрачає 400 грн. (а.с. 1-2, 60).

Згідно позовної заяви та довідки про доходи відповідача, середній розмір його щомісячної заробітної плати є 7 523 грн. 31 коп., виходячи з розрахунку: 11 434 грн. 97 коп. (сплачені аліменти в розмірі 1/4 частини за період з липня 2017 року по січень 2018 року) помножити на 4 та поділити на 6 місяців вказаного періоду (а.с. 15). Відповідно, 1/8 частина (розмір стягнення аліментів) від неї складає 953 грн., що з урахуванням отримуваної позивачем стипендії в сумі 890 грн. (а.с. 13) в загальному розмірі складає 1 843 грн. (953 грн. + 890 грн.), що цілком покриває наведені витрати позивача, що пов'язані з навчанням. Окрім цього, матеріальну допомогу позивач отримує і від матері.

Що ж стосується доводів скарги про витрати на лікування, то апеляційний суд враховує, що позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на лікування позивач не заявляв, а просив стягнути аліменти у зв'язку з продовженням навчання на підставі ст.ст. 199 - 200 СК України (а.с. 1-2).

Позивач рішенням призовної комісії військкомату від 27 лютого 2017 року за станом здоров'я визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено здатний у воєнний час та зарахований у запас як військовозобов'язаний (а.с. 22).

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду щодо розміру стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Таким чином, твердження апелянта про невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильну оцінку судом доказів, не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судове рішення є законним і обґрунтованим, а підстав для його зміни - не вбачається.

Оскільки судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 27 вересня 2018 року.

Судді: