ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 644/1152/18

Провадження № 22-ц/818/1290/18

01 листопада 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1;

відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного провадження в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду міста Харкова від 21 серпня 2018 року (суддя Скотар А.Ю.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

встановив:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що перебуває в шлюбі з ОСОБА_2, ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 від першого шлюбу. Доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 року мешкають разом з позивачкою.

ОСОБА_2 є інвалідом, отримує пенсію в сумі 1452 грн., аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 пенсії не можуть задовольнити їх потреби.

Просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 у розмірі ј частини доходів починаючи з дня звернення з позовом до суду з 16.09.2013 року по 20.02.2018 року. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання обох доньок в розмірі 1/3 частини заробітку, починаючи з 20.02.2018 року. Стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання його сестер ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі ј частки його доходів, починаючи з 16.09.2013 року.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не заявилася.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову не заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 21 серпня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини доходів починаючи з 20.02.2015 року по 19.02.2018 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_4, 14.08.2010 року та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 20.02.2018 року і до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_4 повноліття. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у стягненні аліментів з ОСОБА_3 на утримання малолітніх сестер скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скаргамотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що в рішенні суд в питанні працевлаштування утиснув права сторін, виходячи з однакових підстав, визнав що ОСОБА_3 має право не працевлаштовуватися, а позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 позбавлені цього права.

У відзиві представника ОСОБА_3 зазначено, що батьки малолітніх дітей є працездатними особами, а тому мають виконувати свій обов»язок по належному утриманню дітей.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей з ОСОБА_2 сторонами не оскаржувалося, судовою колегією не переглядалося.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів з ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що малолітні діти мають як матір, так і батька, які є працездатними, мають змогу їх утримувати, разом з тим, ОСОБА_3 не працює, доходів не отримує та таким чином, не може надавати допомогу в утриманні своїх сестер.

Судова колегія вважає такий висновок суду першої інстанції вірним.

Згідно ст. 267 Сімейного кодексу України повнолітні брати, сестри зобов'язані утримувати малолітніх, неповнолітніх братів та сестер, які потребують матеріальної допомоги і якщо вони не мають батьків, чоловіка, дружини або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

Встановлено, що ОСОБА_4 народилася 14.08.2010 року, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року, батьками дітей вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с. 3, 4 ).

ОСОБА_3 є сином ОСОБА_2 від іншого шлюбу ( а.с. 5 ).

ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІІ групи ( а.с. 6 ).

Суд правильно вважав, що у відповідності з вимогами ст.180 Сімейного кодексу України, обовязок по утриманню неповнолітніх дітей лежить на їх батьках.

Посилання ОСОБА_1 в позовній заяві та апеляційній скарзі на те, що брат неповнолітніх дітей повинен сплачувати аліменти на утримання сестер, судовою колегією не приймаються.

ОСОБА_3 не в змозі надавати матеріальну допомогу своїм сестрам, оскільки після закінчення навчального закладу не працевлаштувався, перебуває на обліку як безробітний у Харківському міському центрі зайнятості з 03.04.2018 року ( а.с. 68 ).

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Доводи на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, а також враховуючи додержання судом норм матеріального та процесуального права під час ухвалення оскаржуваного рішення, дане рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 21 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко