Головуючий у І інстанції Ластовка Н.Д.
Провадження № 22-ц/824/899/2018 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що 19 серпня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 030.301.5-62/11-58КR(далі - Кредитний договір), згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит на загальну суму 400 000,00 грн., з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 18.08.2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,20 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_3 19.08.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 укладено Договори поруки № 030.301-5.62/11-58/РО-1, № 030.301-5.62/11-58/РО-2, № 030.301-5.62/11-58/РО-3, відповідно до умов яких поручителі, як солідарні боржники, зобов'язалися перед Банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих Банком відповідачу ОСОБА_3 у вигляді кредиту, згідно з Кредитним договором № 030.301.5-62/11-58КR від 19.08.2011 року, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором.

Позивач свої обов'язки згідно умов кредитного договору виконав в повному обсязі, натомість відповідач ОСОБА_3, як позичальник, порушила свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого за договором утворилася заборгованість в розмірі 751 594 грн. 18 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 353 656 грн. 54 коп.; сума заборгованості за відсотками - 184 712 грн. 63 коп.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 50 579 грн. 68 коп.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 53 588 грн. 68 коп.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 52 368 грн. 09 коп.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 56 688 грн. 55 коп.

Оскільки відповідачі в добровільному порядку заборгованістьза кредитним договором не погасили, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з них в солідарному порядку вищевказаної заборгованості та понесених по справі судових витрат.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2, солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 751 594 грн. 18 коп. (сімсот п'ятдесят одну тисячу п'ятсот дев'яносто чотири грн. 18 коп.)

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» по 2 818 грн. 48 коп. судового збору з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення провідмову в задоволенні позову.

Представники відповідача ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу свого довірителя підтримали та просили про її задоволення з викладених в ній підстав.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 серпня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 030.301.5-62/11-58КR(далі - Кредитний договір), згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит на загальну суму 400 000,00 грн., з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 18.08.2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,20 % річних (а.с.4-8).

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_3 19.08.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 укладено Договори поруки № 030.301-5.62/11-58/РО-1, № 030.301-5.62/11-58/РО-2, № 030.301-5.62/11-58/РО-3, відповідно до умов яких поручителі, як солідарні боржники, зобов'язалися перед Банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих Банком відповідачу ОСОБА_3 у вигляді кредиту, згідно з Кредитним договором № 030.301.5-62/11-58КR від 19.08.2011 року, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором (а.с.10-15).

Також встановлено, що позивач свої обов'язки згідно умов кредитного договору виконав в повному обсязі, натомість відповідач ОСОБА_3, як позичальник, порушила свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого за договором утворилася заборгованість в розмірі 751 594 грн. 18 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 353 656 грн. 54 коп.; сума заборгованості за відсотками - 184 712 грн. 63 коп.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 50 579 грн. 68 коп.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 53 588 грн. 68 коп.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 52 368 грн. 09 коп.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 56 688 грн. 55 коп. (а.с.16-17).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.3 ЦКУкраїни загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в ст.11 ЦКУкраїни, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.

Згідно п.4 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під проценти.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як зазначено вище, 19.08.2011 року між ПАТ«Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 030.301.5-62/11-58КR, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит на загальну суму 400 000,00 грн. терміном до 18.08.2018 року із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,20 % річних.

Відповідно до п.п. 3.3.4, 3.3.5 п. 3.3.укладеного між сторонами Кредитного договору, позичальник зобов'язався забезпечувати сплату процентів за використання кредиту в порядку та в розмірі, визначеному п.п. 1.2, 2.4, 2.7, 2.9 цього Договору та комісії в розмірах та в порядку, передбачених цим Договором; забезпечувати своєчасне та в повному обсязі погашення кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному в п. 1.1, 2.4 цього Договору.

Згідно п. 4.1 Кредитного договору, у разі допущення позичальником прострочення строків сплати процентів в порядку та в розмірі, визначеному п.п. 2.4, 2.7, 2.9 цього Договору, комісій, передбачених умовами цього Договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1, 3.2.3, 3.3.10 цього Договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення (а.с.4-8).

Згідно ст.ст.546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Поняття поруки закріплено у ст.553 ЦКУкраїни, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст.526 ЦКУкраїни зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦКУкраїни).

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (ч.2 ст.615 ЦК України).

Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту.

Позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов'язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору.

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 629 ЦКУкраїни договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 598 ЦКУкраїни зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦКУкраїни зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, враховуючи доведеність в судовому засіданні факту наявності за кредитним договором, укладеним між сторонами, заборгованості, та зважаючи на те, що розмір цієї заборгованості та сам факт її існування відповідачами належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами спростований не був, рішення суду про задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» в частині стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим.

Не підлягає скасуванню також і рішення суду в частині задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» до поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які рішення суду в апеляційному порядку не оскаржили, що свідчить про їхню згоду з висновками суду першої інстанції.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги поручителя ОСОБА_2 в частині припинення його поруки є обґрунтованими, що, зокрема, вбачається з наступного.

Згідно п. 4.4. укладеного між сторонами кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.4., 3.3.5. цього Договору протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня Кредитора погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання Кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Тобто, умовами укладеного між сторонами договору передбачено зміну строку виконання основного зобов'язання незалежно від волі кредитора.

З наявного в справі розрахунку заборгованості (а.с.16) вбачається, що останній платіж позичальником ОСОБА_3 було здійснено 03.04.2012 року, тобто наступний платіж нею мав бути здійснений згідно п. 1.1. Договору не пізніше 19.04.2012 року, що нею зроблено не було. Таким чином, згідно п. 4.4. Кредитного договору строк користування кредитом сплив через 90 календарних днів, - 18.07.2012 року, що і є строком виконання основного зобов'язання.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено згідно умов договору, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду з вимогою щодо захисту своїх порушених прав як до позичальника, так і до поручителів.

Разом з тим, згідно ч. 4ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, та полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини п'ятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Так само, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язання.

Відповідно до п.4.4. укладеного між сторонами кредитного договорустрок користування кредитом сплив 18.07.2012 року, що і є строком виконання основного зобов'язання.

Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 559 ЦК України банк мав право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_2 про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту, починаючи з 18.07.2012 року протягом наступних шести місяців(до 18.01.2013 року). Разом з тим, така вимога до ОСОБА_2 була пред'явленалише в грудні 2015 року, після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

Таким чином, оскільки в договорі поруки не встановлено строк його дії і банком не пред'явлено вимог до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання,порука ОСОБА_2 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за належне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором є припиненою, в зв'язку з чим висновок суду першої інстанції про солідарне стягнення на користь банку заборгованості за договором з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є помилковим, а рішення суду в цій частині є таким, що підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині рішення про відмову у солідарному стягненні з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором в розмірі 751 594 грн. 18 коп. Рішення суду в частині солідарного стягнення заборгованості з інших поручителів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, апеляційним судом не перевіряється, оскільки даними поручителями рішення про стягнення з них заборгованості оскаржене не було.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині солідарного стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги банку. Рішення в іншій частині ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і скасуванню в апеляційному порядку не підлягає.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 частково задовольняється, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з ПАТ «Укрсоцбанк» на його користь підлягають стягненню понесені ним по справі судові витрати у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог в розмірі 4 250 грн., факт понесення яких апелянтом підтверджується наявними в справі письмовими доказами (а.с.149).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнитичастково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року в частині солідарного стягнення зОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 751 594 грн. 18 коп.- скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у солідарному стягненні з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 751 594 грн. 18 коп.

Скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судового збору в розмірі 2 818 грн. 48 коп.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2понесені по справі судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4 250 грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: