АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року м. Чернівці

Справа №715/746/18

Провадження 22-ц/794/903/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

секретаря Конецької Д.Г.

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням (головуючий суддя у першій інстанції ОСОБА_4Т.),

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання його такими, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивачка зазначав, що він є власником будинку №22, що знаходиться по вул. Дружби, в селі Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Крім неї в даному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_5.

Посилаючись на те, що відповідач більше одного року не проживає у вказаному будинку, а тому позивачка просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Рішенням Сторожинецького районного суду м. Чернівці від 21 березня 2018 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться по вул. Дружби, 22, в селі Тисовець, Сторожинецького району, Чернівецької області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведення обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеними вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції виходив з підставності та доведеності таких вимог, непроживання відповідача у спірному будинку більше року.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи, суд дійшов його внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, позов є недоведеним, що згідно з пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у позові слід відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі встановлено, що позивачка є власником будинку, який знаходиться по вул. Дружби, 22, в с. Тисовець, Сторожинецького району, Чернівецької області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7).

Як вбачається з пояснень позивача відповідач у спірному будинку не проживає більше року.

Жодних доказів на підтвердження не проживання відповідача у будинку більше року матеріали справи не містять та позивачкою не надано.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У справі встановлено, що відповідач не має на праві власності іншого жилого приміщення, у справі відсутні докази того, що відповідач перейшов на інше постійне місце проживання.

Із довідки Великокучурівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області від 04 вересня 2017 року №6100 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1.

Окрім того, в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позову, оскільки ні відповідачем, ні його представником така заява подана не була. Натомість в матеріалах справи міститься заява представника відповідача ОСОБА_6 про те, що він просить справу розглянути без його участі та з рішенням суду згідний. Отже посилання суду на визнання позову є помилковим.

Наведене в сукупності свідчить про безпідставність та недоведеність позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З квитанції від 25 липня 2018 року вбачається, що відповідач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 960 гривень (а.с.78).

Отже, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 960 гривень в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2018 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 960 гривень в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови - 26 вересня 2018 року.

Головуючий М.І.Кулянда

судді: О.О.Одинак

ОСОБА_7