Справа № 569/7670/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Смолій Л.Д.

при секретарі Хлуд І.П.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Рівневтормет» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до ПрАТ «Рівневтормет» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що працював у ПрАТ «Рівневтормет» з 15 квітня 1992 року по 29 квітня 2013 року. Заробітна плата на підприємстві виплачувалась не регулярно, на час звільнення виплачена не була, заборгованість становила 31946 гривень. Після часткового погашення заборгованості по заробітній платі станом на 31 травня 2016 року невиплаченою залишалась сума 716 грн 46 коп. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01.09.2016 року за період з січня 2013 року по листопад 2015 року стягнуто з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв»язку з порушенням строків її виплати в розмірі 19641 грн.07 коп. Дану заборгованість йому було виплачено лише 17.04.2018 року. Просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.07.2016 року по 17.04.2018 року в розмірі 49258 грн. 22 коп.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовільнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав до суду відзив на позов, просив відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, якими сторони обгрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із ПАТ «Рівневтормет» з 15 квітня 1992 року по 29 квітня 2013 року, що не заперечується сторонами.

Заробітна плата відповідача виплачувалась нерегулярно, при звільненні ОСОБА_3 остаточного розрахунку проведено не було, заборгованість із виплати заробітної плати становила 31 946,49 грн.

01 листопада 2013 року Рівненським міський судом було видано судовий наказ про стягнення з ПАТ «Рівневтормет» на користь ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 31946,49 гривень. У період із 07.11.2014 року по 17.12.2015 відповідачем частково було сплачено заборгованість по заробітній платі. Невиплачена заборгованість станом на 31 травня 2016 року становить 716,46 грн., що встановлена рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2016 року (а.с. 7)

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01.09.2016 року у справі № 569/4190/16-ц із ПАТ «Рівневтормет» на користь ОСОБА_3 стягнуто компенсацію втрати частини заробітку у зв»язку із порушенням строків її виплати в розмірі 19641,07 гривень за період з січня 2013 року по листопад 2015 року. (а.с. 9-12)

Дана заборгованість перерахована позивачу ОСОБА_3 16 квітня 2018 року відповідно до платіжного доручення №1849 від 16 квітня 2018 року та зарахована на картковий рахунок позивача 17.04.2018 року. (а.с.14)

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Пунктом 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5 передбачено, що фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникаперед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір,підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 07 березня 2018 року у справі №754/4063/16-ц.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. 117, 237- 1 цього Кодексу.

У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 №9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Відповідно до статті 33 Закону в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року N 1282-XII зі змінами).

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Тому, в звязку з виплатою компенсації втрати частини заробітної плати, як складової заробітної плати, лише17.04.2018 року, ОСОБА_3 має право на захист свого порушеного права та в звязку з цим на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Проте, суд не може погодитись із періодом нарахування позивачем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та суми стягнення, оскільки рішення Рівненського міського суду Рівненської області про стягнення з ПАТ «Рівневтормет» на користь ОСОБА_3 компенсації втрати частини заробітку ухвалено 01 вересня 2016 року, а отже до стягнення підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02.09.2016 року по день фактичного розрахунку 17.04.2018 року.

Відповідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02.04.2014 року № 569/23217/13-ц (а.с.5) середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 становить 109,22 грн.

За період з 02.09.2016 року по 17.04.2018 року минуло 404 робочих дні (у 2016 році: вересень 20 робочих днів, жовтень 20 р.д., листопад 22 р.д., грудень 22 р.д. У 2017 році січень 20 р.д., лютий 20 р.д., березень 22 р.д., квітень 19 р.д., травень 20 р.д., червень, 20 р.д., липень 21 р.д., серпень 22 р.д., вересень 21 р.д., жовтень 21 р.д., листопад 22 р.д., грудень 20 р.д. У 2018 році січень 21 р.д., лютий 20 р.д., березень 21 р.д., квітень 10 р.д.)

Отже, за період з 02.09.2016 року по день фактичного розрахунку з відповідачем (17.04.2018 року) розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 404 Х 109,22 грн.= 44124,88 гривень.

Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збіру у розмірі 704 гривні 80 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. 116, 117 КЗпП України, ст.34 Закону України «Про оплату праці» та ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» ст. ст. 141, 82, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Рівневтормет» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Рівневтормет» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2016 року по 17.04.2018 року у розмірі 49258 (сорок дев»ять тисяч двісті п»ятдесят вісім) гривень 22 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Рівневтормет» в дохід держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 коп..

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 33024, РНОКПП НОМЕР_1.

Публічне акціонерне товариство «Рівневтормет», м. Рівне, вул.Н.Хасевича, 35, 33013, .