Справа №339/248/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.18 м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

за участю позивача за первісним позовом ОСОБА_1

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

представника третьої особи: Досяк Т.М.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком,-

В С Т А Н О В И В:

16.07.2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача та просить розірвати шлюб, укладений 15.02.2014 року, а сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити на проживання з нею.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що сімейне життя погіршилося через неправомірні дії відповідача, який періодично зловживав спиртними напоями і в стані алкогольного сп'яніння вчиняв з нею скандали та неодноразово бив її в присутності дитини.

09.07.2018 року вона забрала дочку від іншого шлюбу і пішла проживати окремо від відповідача. На даний час відсутнє взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, ведення спільного господарства. Вона неодноразово примирювалася з відповідачем заради сина, на даний час примирення є неможливе.

31.08.2018 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним.

Такі вимоги мотивує тим, що шлюбні відносини поступово погіршилися, позивач знайшла іншого чоловіка і забравши дочку від першого шлюбу пішла від нього. На неодноразові прохання повернутися додому, ОСОБА_1 не реагує. Сина ОСОБА_5 вона залишила на проживання з ним, син звик до обстановки, спокійно себе поводить, є життєрадісним, добре контактує з іншими дітьми. Дитина забезпечена житлом, належно доглянутий, має необхідні продукти харчування, іграшки. Він працює та забезпечує його всім необхідним. В той час його дружина ОСОБА_1 ніде не працює, не має постійного житла, має на утриманні іншу дитину, тому він не хоче, щоб їх син проживав з матір'ю, яка немає належих умов. Він не заперечує, щоб мати спілкувалася з сином, а навпаки хоче щоб мати брала участь у вихованні дитини.

Ухвалою від 02.11.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 з матір'ю залишено без розгляду на підставі заяви позивача . (а.с.68-69).

Позивач в підготовчому засіданні підтримала первісний позов та визнала зустрічний позов, подавши заяву (а.с.58).

Відповідач у підготовчому засіданні підтримав зустрічний позов та визнав первісний позов та не заперечував щодо розірвання шлюбу, подавши заяву про визнання позовних вимог (а.с. 59).

У відповідності до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" та змістом ч.4 ст. 206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Оглянувши заяви та вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позови належить задовольнити, так як вони обґрунтовані, доведені позивачем, відповідають матеріальному закону, визнані відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що між сторонами 15.02.2014 року укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болехівського міського управління юстиції в Івано-Франківській області , актовий запис №5 (а.с.5).

Встановлено, що за час перебування сторін в шлюбі у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин та не проживають разом з 09.07.2018 року, поновлювати наміру їх не мають.

Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При розгляді даної справи суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім"ї за свою поведінку в ній.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст. 56 СК ).

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки між сторонами немає взаєморозуміння та тривалий час не проживають разом.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, який теж наполягав на розірванні шлюбу, подавши заяву про визнання позовних вимог.

Жодна із сторін не завила клопотання про надання строку з метою примирення .

На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що як позивач, так і відповідач категорично заперечують проти збереження їх сім'ї та наполягають на розлученні, суд не може покласти на них обов'язок збереження сім'ї при наявності їх категоричного заперечення цього, а відтак, шлюб слід розірвати.

Як зазначено в ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідач заперечував щодо того, щоб малолітній син проживав з позивачем та подав зустрічний позов, в якому просить визначити місце проживання сина ОСОБА_5 з ним.

При цьому стверджував, що позивач залишила добровільно сина на проживанні з ним, покинувши будинок. Син ОСОБА_5 звик до вказаної обстановки, забезпечений житлом і для нього створені всі умови для його проживанняя та розвитку.

Позивач підтвердила, що проживання дитини з батьком і надалі буде відповідати як найкращим інтересам дитини, а кращого батька і не знайти.

Вказані обставини підтверджуються і матеріалами справи.

Так, згідно договору дарування ОСОБА_2 належить житловий будинок із спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.63)

Як вбачається з актів обстеження матеріально-побутових умов син ОСОБА_5 проживає з батьком за вказано адресою. Умови проживання задовільні, зроблено косметичний ремонт, син має окреме місце для сну та відпочинку, шафу для одягу, місце для ігор, стіл для навчання,є запас продуктів. Допомагає йому у вихованні сина його мати, дружина з 09.07.2018 року з сім'єю не проживає (а.с.33-34).

Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов'язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків з сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Neulinger and Shuruk v. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09).

Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

Відповідно до абзацу другого ч.1 ст.161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обовязковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради №111 від 31.10.2018 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 (а.с.60-62).

Сторони дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_2

При цьому, відповідач визнала, що позивач є турботливим батьком для сина, він є матеріально забезпеченим, працевлаштований, має у власності будинок. І залишення сина на проживання з ним при обставинах, що склалися, буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

При прийнятті рішення судом враховано, що дитина не визнається самостійним, рівноправним учасником переговорного процесу, а сторони добровільно визначилися з місцем проживання сина і їхнє рішення не суперечить інтересам дитини.

Також, суд звертає увагу і на те, що питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини можуть розглядатись неодноразово, оскільки умови виховання дитини можуть змінюватись в залежності від різних обставин (стан здоров'я батьків і дитини, можливості догляду за дитиною, поява інших обставин).

З урахуванням обставин справи: ставлення матері до своїх батьківських обов'язків, інтереси дитини, увага батька до сина та його турбота, житлові умови, розвиток дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком.

Судові витрати за клопотанням сторін покладаються на них.

На підставі наведеного, ст. 55,56, 112, 160 СК, керуючись ст.200, 206, 258-259,263-265 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити .

Шлюб, зареєстрований 15.02.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болехівського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №5 між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 - розірвати.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім'я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2, місце проживання АДРЕСА_1.

Суддя Головенко О.С.

Дата складання повного тексту рішення - 02 листопада 2018року

02 листопада 2018 року