АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/402/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.

при секретарі: Амборська Д.І.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 (ОСОБА_2)

представника відповідача ОСОБА_3 (ОСОБА_4)

третя особа: ОСОБА_5 (КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва»)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Подільського районного суду міста Києва Васильченко О.В.

у цивільній справі № 758/10765/16-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, за участю третьої особи - Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м.Києва», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири.

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_7 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, 3-тя особа: КП «Керуюча компанія» Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири.

Позовні вимоги обґрунтовуючи тим, що 28.10.2015року відбулося залиття її квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з квартири НОМЕР_3, власниками якої є відповідачі. Про факт залиття того ж дня було повідомлено третю особу. 29.10.2015 року було складено акт про залиття квартири, причиною залиття вказано - розрив алюмінієвої батареї (радіатора) на ребрі в квартирі НОМЕР_3, яку встановили відповідачі не за проектом. Відповідачі відмовляються в добровільному порядку відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, у зв'язку з чим це стало підставою подання позову до суду, в якому позивач просить стягнути з відповідачів розмір матеріальної шкоди - 57016,00 гривень та витрати пов'язані з розглядом справи у суді, а саме: - 1948,16 гривень судового збору, - 5000,00 гривень - витрат на правову допомогу; - 1300,00 гривень - витрат на проведення оцінки збитків, а також моральну шкоду в розмірі 20 000,00 гривень.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 суму матеріальної шкоди в розмірі 57016,00 гривень, суму моральної шкоди в розмірі 1000,00 гривень, суму судового збору - 1121,36 гривень, витрати на правову допомогу - 5000,00 гривень, витрати на проведення оцінки розміру матеріальної шкоди - 1300,00 гривень.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду представником відповідача ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу. Де ставилося питання про його скасування та ухвалення нового, про відмову у позові. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.213 ЦПК України, п.2.3.6 « Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76. Скаржник наголошував, що судом першої інстанції при поставновленні судового рішення не було взято до уваги, що в акті від 29.10.2015 року причиною залиття вказано є прорив радіатора, проте не зазначено причини цього прориву, що суттєво впливає на визначення винної особи. Також поверхнево вказані характер залиття, розмір завданої матеріальної шкоди, про що свідчить хоча б вказаний грибок під відшарованим лінолеумом, який утворився за досить тривалий час, а не за 1 день. В акті №352 від 04.11.2015 року вказано, що пошкоджено та підлягає ремонту лише стелі (водоемульсійна фарба) та стіни (шпалери). Проте за розрахунком визначення матеріальних збитків, оцінений ремонт всього приміщення, яке тривалий час не ремонтувалося та близько 10 років здається в оренду.

У запереченні на апеляційну скаргу представник позивача просить заочне рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Так як судом відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України було оцінено докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Зокрема, з акту від 29.10.2015 року вбачається, що радіатор було встановлено не за проектом. Звернення відповідача з заявою про надання дозволу на встановлення радіатора взагалі жодним чином не підтверджено. А відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ « Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці ( відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року 1402 - VIIIапеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147 -У111 від 03 жовтня 2017 року.

Представник відповідача ОСОБА_6 підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.

Представники позивача та третьої особи не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ( свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 від 25.11.2016 року видане відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції в місті Києві).

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою та з заявою про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_6 вказувала на те, що судпостановив рішення за відсутності її (відповідача по справі), яка не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, при ухваленні рішення суд першої інстанції вказував на те, що відповідачі ( ОСОБА_6, ОСОБА_4) в судове засідання не з'явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином в тому числі через направлення телеграми.Повідомлення про причини неявки від відповідачів не надходило. Виходячи з положень ч.4ст.169, ст.224 ЦПК України зазначав, що судможе ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин. Позивач не заперечував проти такого вирішення справи.

Матеріали справи вказують на те, що повідомлення про судове засідання яке мало відбутися 21.09.2016, 18.10.2016, 14.11.2016, 12.12.2016 направлялися на адресу відповідачів, проте відомості про отримання їх відповідачами ( в тому числі і ОСОБА_4) відсутні. Повідомлення про вручення поштових відправлень повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.53,55, 56, 85,86, 87, 88, 104, 105, 116, 117).

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь -якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду ( у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності відповідача ОСОБА_9, яка не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що вона зазначає в суді, то ухвалене судом заочне рішення підлягає скасуванню з підстав визначених п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України з постановленням нового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та понесених судових витрат виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що відповідно до довідки форми 3 за № 838 від 21.03.2016 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_6 які є власниками квартири на праві спільної часткової власності ( том 1 а.с.89).

Згідно Акта про залиття від 29.10.2015 року вбачається, що о 10:00 годині 28.10.2015 року в будинку 16/2 по АДРЕСА_2 сталось залиття квартири НОМЕР_5. Причина - прорив радіатора в кв. НОМЕР_3 цього ж будинку. Внаслідок залиття було пошкоджено певне майно, перелік якого міститься у зазначеному акті (том1 а.с.12-13).

Відповідно до Акта № 352 від 04.11.2015 року, складеного комісією з працівників ЖЕД-704, квартиру АДРЕСА_3 було обстежено та встановлено, що залиття сталось з квартири НОМЕР_3 цього будинку. Наслідки залиття - пошкоджено майно в обстежуваній квартирі. Причиною залиття зазначено - прорив радіатора в НОМЕР_6 (том 1 а.с.14).

На замовлення позивача було проведено дослідження щодо визначення розміру матеріальних збитків, про що складено звіт № 123/15 від 12.11.2015 року ФОП «ОСОБА_10». За вказаним звітом розмір матеріальних збитків в результаті залиття від 28.10.2015 року квартири АДРЕСА_4 57016, 00 гривень (том 1 а.с.15-21).

Оплата послуг щодо проведення оцінки матеріального збитку ФОП «ОСОБА_10» була здійснена в розмірі 1300,00 гривень ( товарний чеком № 123/15 від 18.11.2015 року).

Як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_7 від 25.11.2016 року.

Заочне рішення суду першої інстанції було ухвалено 12.12.2016 року, таким чином судом поставлено рішення щодо особи правоздатність якої була припинена.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Аналогічне положення мало місце в ст. 205 ЦПК України в редакції чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

У порядку ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність закриття провадження по справі в частині вирішення позовних вимог пред'явлених до ОСОБА_4

Згідно зі статтею 151 ЖК Української РСР та абзацу 5 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами), власник зобов'язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов'язок доведення відсутності їх вини в завданні шкоди позивачу.

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_6 як і заяви про перегляд заочного рішення є те, що на момент залиття вона не проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, а відтак на неї не може бути покладена відповідальність по відшкодуванню шкоди.

Колегія суддів вважає, щ зазначені доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи.

Так, вказуючи на проживання на час залиття за адресою: АДРЕСА_6 ОСОБА_6 не надала доказів на підтвердження даних обставин. Хоча у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать законодавству. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян

Крім того, скаржник після смерті своєї матері - відповідача по справі ОСОБА_4 як єдиний спадкоємець звернулася до нотаріуса з заявою щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця..

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення і доводи апеляційної скарги в частині того, що надані позивачем на підтвердження заявлених вимог акти про залиття від 29.10.2015 року та № 352 від 04.11.2015 року не відповідають за своїм змістом п. 2.3.6 „ Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій" затверджених наказом Державного комітету з питань житлово - комунального господарства від 17.05.2005 року № 76.

Так як на час розгляду справи як в суді першої так і апеляційної інстанцій, зазначені акти ніким не оскаржувалися, не скасовувалися, тобто є чинними.

На підтвердження відсутності протипраних дій з боку відповідачі на час залиття квартири скаржником до суду надано лист Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва за № 1895 від 15.12.2015 року. Зі змісту якого вбачається, що 27.10.2015 року у підвалі першого під'їзду житлового будинку АДРЕСА_3 сталася аварійна ситуація. А саме: пошкодилась засувка на трубопроводі централізованого опалення, тому було тимчасово відключено подачу опалення на будинок. Матеріали було оперативно придбано та замінено засувку на нову 27.10.2016 року. Після стравлення повітря з системи будинку, опалення було включено 28.10.2015 року.

Саме на підставі цього листа відповідач робить висновок про наявність причинно - наслідкового зв'язку між аварією та залиттям квартири. У той час коли сам лист не містить жодної інформації про причинно -наслідковий зв'язок між аварією і затопленням квартири. Відтак, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про відшкодування як матеріальної так і моральної шкоди знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи. Позивач довела факт завдання їй шкоди, протиправність дій відповідачів, причинний зв`язок між ними. З урахуванням висновку звіту з визначення розміру матеріальних збитків від 12.11.2015 року, завдані позивачу збитки підлягають відшкодуванню з підстав, передбачених статтею 1166 ЦК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Виходячи з наведених обставин справи, принципів розумності та справедливості колегія суддів вважає за можливе визначити компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 1000 гривень.

Щодо вимог позивача в частині відшкодування витрат понесених за надання правової допомоги, то згідно п. 48 Постанови №10 від 17.10.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» - відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів підтвердження сплати понесених ним витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень, отже вимоги щодо їх стягнення не підлягають до задоволення.

У той же час, заочне рішення в суду в частині вирішення питання щодо повернення надмірно сплачених сум судового збору слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &quwe;Про судоустрій і статус суддів&qu, ;, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, ч.6 ст.147 Закону України « Про судоустрій і статус суддів&q?й ;, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року скасувати в частині задоволення вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та понесених судових витрат та постановити в цій частині нове судове рішення.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої залиттям квартири закрити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації, АДРЕСА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце реєстрації АДРЕСА_7) матеріальну шкоду в розмірі 57016,00 гривень, моральну шкоду - 1000,00 гривень, суму сплаченого судового збору в розмірі 1121,36 гривень, витрати по оцінці матеріальної шкоди в розмірі 1300,00 гривень.

Рішення в суду в частині повернення надмірно сплачених сум судового збору залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення..

Повний текст постанови складено 26 вересня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: