Справа № 453/602/18
№ провадження 2/453/358/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 жовтня 2018 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Микитина В.Я.,

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

з участю позивача ОСОБА_2,

її представника адвоката ОСОБА_3,

та відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 17.05.2018 року звернулася у суд із позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_6, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 55,6 кв. м., житловою площею 29,9 кв. м., з господарськими будівлями і спорудами, розташований у смт. Славське Сколівського району Львівської області по вул. Устияновича, 41 у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 08.01.2017 року у смт. Славське Сколівського району Львівської області.

Ухвалою судді від 13.08.2018 року вказану справу прийнято до провадження у звязку із закінченням пятирічного терміну повноважень судді Курницької В.Я.. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання.

Ухвалою підготовчого судового засідання у справі від 18.09.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті.

Розгляд справи по суті відбувся 31.10.2018 року.

Позов обґрунтовано тим, що матір позивача за життя володіла вказаним вище домоволодінням, котрий був збудований за час шлюбу із батьком, однак таке право не було зареєстроване у встановленому порядку. Це повязано з тим, що житловий будинок побудований на законних підставах ще у 1972 році із добудовою господарських приміщень у і у такому стані, за винятком поточних ремонтних робіт, існує на даний час. Батько помер 21.01.2016 року, а матір померла 08.01.2017 року. За життя батьки заповіту не складали, у звязку з чим, спадкування після смерті останнього з них, а саме матері, повинно відбуватись за законом. Спадкоємцями за законом після смерті матері є позивач та її рідні брати і сестри відповідачі у справі. Позивач спадщину прийняла, подавши у встановлені законом строк та порядку до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а її брати та сестри (відповідачі у справі) у встановленому законом порядку спадщину не прийняли, подали заяви про відмову від спадщини. Таким чином, на даний час позивач є єдиним спадкоємцем прав та обовязків, котрі залишились після смерті матері, у тому числі і права на спірне домоволодіння у цілому, однак оформити таке право на нього позивач не може у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно та реєстрації права власності на таке нерухоме майно. З огляду на вказане, отримавши відмову державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, повязаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач була змушена звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом.

Позивач та її належно уповноважений представник адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні проти позову не заперечувала, підтвердила викладені у позові обставини, як і факт відмови усіх відповідачів, у тому числі і її, від спадщини після смерті матері на користь позивача. Відзиву на позовну заяву не подавала.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6 у судове засідання не зявилися, відзиву на позовну заяву не подали. Від відповідачів надійшли клопотання про розгляд справи по суті без їх участі, із одночасним визнанням позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та розяснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_8, після смерті якої позивач має намір оформити спадщину за законом, померла 08.01.2017 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 453049, виданого 11.01.2017 року Славською селищною радою Сколівського району Львівської області (а. с. 8). У свою чергу, ОСОБА_9 помер раніше, - 21.01.2016 року.

Вказаний день смерті ОСОБА_8, у відповідності із ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є часом відкриття спадщини після неї.

Згідно копії свідоцтва про народження серії ІІ-СГ № 374720, виданого 16.06.1979 року Славською селищною радою Сколівського району Львівської області, батьками позивача, яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_2, є ОСОБА_9 та ОСОБА_8.

За життя спадкодавець ОСОБА_8 заповіту не складала.

В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Враховуючи відсутність складеного спадкодавцем ОСОБА_8 заповіту, спадкування у даному випадку повинно здійснюватися за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 вказаного Кодексу батьки спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, а також його діти, мають право на спадкування у першу чергу за законом.

Сторони у справі є дітьми спадкодавця. Інших перелічених у ст. 1261 ЦК України осіб, котрі б входили до кола спадкоємців першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_8, окрім дочки ОСОБА_10, яка є громадянкою ОСОБА_11 Федерації, немає.

Матеріалами справи встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_8, з ним постійно проживали та були зареєстровані позивач та відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_6, а відповідач ОСОБА_4 та ще одна сестра сторін ОСОБА_10 не проживали у такому будинку, а остання взагалі є громадянкою ОСОБА_11 Федерації, де і проживає з часу заміжжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Позивач, яка бажає прийняти спадщину, подала 07.05.2018 року до нотаріуса заяву про прийняття спадщини (а. с. 22). Позивач також у встановлені законом порядку та строки не відмовилася від спадщини. У свою чергу, ніхто з відповідачів, а також ї сестра ОСОБА_10 зазначених вище заяв нотаріусу не подавали, а, навпаки, кожен у встановленому порядку подали заяви про відмову від спадщини (а. с. 28, 29, 30, 31, 32).

Відтак, позивач вправі успадкувати усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві ОСОБА_8 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини.

Так, детально перевіряючи права та обовязки, які належали зазначеному спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у смт. Славське Сколівського району Львівської області по вул. Устияновича, 41, котре є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне.

Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом зясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння відсутнє, реєстрація такого домоволодіння не здійснювалась в силу незнання спадкодавцем відповідних прав та обовязків з вказаного приводу.

Так судом встановлено, що вказаний будинок з верандами збудований у 1972 році. Загальна площа такого будинку становить 55,6 кв. м., з яких житлова площа 29,9 кв. м., а решту допоміжна. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою А-1, а веранди літерою «а» та «а1». У 1972 та 2009 роках у межах зазначеного домоволодіння побудовані господарські споруди два сараї (позначені у технічному паспорті літерами Д, Е), вбиральня (позначена у технічному паспорті літерою Г), огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3 та колодязь (позначений у технічному паспорті літерою К). Наведені вище обставини стверджуються належно засвідченою копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 25.10.2009 року КП ЛОР «Стрийське МБТІ» на замовлення спадкодавця (а. с. 38-41). Цим-же документом стверджується й те, що вказаний вище житловий будинок у цілому не являється самочинним будівництвом.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів.Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджує позивач, то орган місцевого самоврядування в особі Славської селищної ради Сколівського району Львівської області зобов'язаний був видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві ОСОБА_8, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Судом також встановлено, що, незважаючи на викладене вище, спадкодавець ОСОБА_8своє право власності в органах БТІ не зареєструвала (не оформила). Разом з тим, вже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

У матеріалах справи наявні довідки Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 08.05.2018 року за вих. № 1197 та від 10.05.2018 року за вих. № 1211 (а. с. 36, 37) з інформацією про власника спірного домоволодіння та землекористувача виділеної під забудову такого домоволодіння земельної ділянки, котрим є спадкодавець ОСОБА_8.

Відтак, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування, суд оцінює наявність належних доказів на підтвердження правомірності забудови земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи, у тому числі матеріалами технічної інвентаризації, де відсутня відмітка про самочинне будівництво, а також довідок органу місцевого самоврядування із інформацією про правомірність забудови. Зазначені обставини повністю підтверджують право спадкодавця на спірне домоволодіння, яке не залежало від його реєстрації на момент здійснення.

Судом також встановлено, що позивач, яка прийняла спадщину у встановленому порядку, зверталася до приватного нотаріуса Сколівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_12 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак одержала відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів, а також довідки Славської селищної ради Сколівського району Львівської областіпро належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві ОСОБА_8. Після вчинення вказаних дій позивач звернулася до суду.

Як уже йшлося вище, позивач вправі успадкувати усі права спадкодавця ОСОБА_8, оскільки інших спадкоємців після ї смерті, які б у встановленому порядку прийняли спадщину і не відмовилися від неї, немає.

На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок загальною площею 55,6 кв. м., житловою площею 29,9 кв. м. (позначений у технічному паспорті літерою А-1) з двома верандами (позначені у технічному паспорті літерою «а», «а1») та господарськими спорудами двома сараями (позначені у технічному паспорті літерами Д, Е), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Г), огорожею № 1, огорожею № 2, воротами № 3 та колодязем (позначений у технічному паспорті літерою К), розташований у смт. Славське Сколівського району Львівської області по вул. Устияновича, буд. 41, у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 08.01.2017 року.

Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90, 95, 141, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок загальною площею 55,6 кв. м., житловою площею 29,9 кв. м. (позначений у технічному паспорті літерою А-1) з двома верандами (позначені у технічному паспорті літерою «а», «а1») та господарськими спорудами двома сараями (позначені у технічному паспорті літерами Д, Е), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Г), огорожею № 1, огорожею № 2, воротами № 3 та колодязем (позначений у технічному паспорті літерою К), розташований у смт. Славське Сколівського району Львівської області по вул. Устияновича, буд. 41, у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8, яка померла 08.01.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; зареєстроване місце проживання: 82660, Львівська область, Сколівський район, смт. Славське, вул. Устияновича, буд. 41; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; зареєстроване місце проживання: 82400, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2.

Відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3; зареєстроване місце проживання: 82660, Львівська область, Сколівський район, смт. Славське, вул. Устияновича, буд. 41; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3.

Відповідач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4; зареєстроване місце проживання: 82660, Львівська область, Сколівський район, смт. Славське, вул. Устияновича, буд. 41; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4.

Відповідач: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5; зареєстроване місце проживання: 82660, Львівська область, Сколівський район, смт. Славське, вул. Устияновича, буд. 41; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5.

Суддя В.Я. Микитин

Повне рішення складене 31 жовтня 2018 року.