Справа № 2-153/09
Провадження № 2/604/328/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Сташків Н.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Гамана В.Т.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Підволочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 у лютому 2009 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на його користь на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що 12 грудня 2006 року він із відповідачем розірвав шлюбні відносини. Від даного шлюбу у 2000 році в них народилась дочка ОСОБА_6. Після розірвання шлюбу стали проживати окремо, дружина залишила його із дочкою. З того часу ОСОБА_5 постійно проживає із ним. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а також не приймає участі у її вихованні, у звязку з чим просить заявлені позовні вимоги задоволити.

Позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зіславшись на обставини, що викладені у позові, доповнивши, що відповідач залишила йому дитину та поїхала до Польщі, ніколи нічим не допомагала та не приїздила до дитини, не провідувала її, не цікавилась її життям, не ходила у школу. Коли подавав позов до суду то відповідача на території України не було і оголошував її в розшук. Після заочного судового рішення не повідомляв ОСОБА_3 про наявність судового рішення про стягнення в його користь із неї аліментів. У звязку з тим, що він проживав із дитиною та повністю її забезпечував, просить стягнути із відповідача аліменти в його користь.

Відповідач проти задоволення позовних вимог категорично заперечила та пояснила, що після розірвання шлюбу у 2006 році на прохання покійної матері ОСОБА_2 та у звязку з важким матеріальним становищем сімї вимушена була виїхати за межі території України у Польську республіку. Так як у неї не було власного житла, дитина залишилась проживати разом із бабцею, та позивачем батьком дитини у с. Староміщина Підволочиського району. Кожних два-три місяці з часу виїзду у Польську республіку постійно приїздила та відвідувала дитину, проводила з нею час, купувала одяг, продукти харчування, розраховувалась за боргові зобовязання, які виникали у магазинах, надавала матеріальну допомогу дитині. Позивач, хоч і працював, але мав мінімальні доходи, які використовував на власні потреби, і у нього не вистачало коштів для того, щоб забезпечити дитину необхідними речами та продуктами харчування. Зароблені кошти він витрачав на алкоголь та власні потреби. У 2014 році відносини між батьком дитини та дочкою погіршилися і він вигнав її із дому. В той час вона вимушена була приїхати, придбати будиночок у с. Росохуватець, де і проживають на даний час. Про те, що її чоловік звертався до суду із позовом про стягнення аліментів вона дізналась уже коли зареєструвала на своє імя придбаний нею будинок на який було накладено арешт. Враховуючи те, що ніколи не ухилялась від виконання батьківських обовязків, постійно матеріально підтримувала дочку, по приїзду постійно знаходилась з дочкою та усіляко допомагала, просить в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Суд, заслухавши доводи позивача та його представника, міркування відповідача, вислухавши покази свідків, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступних міркувань:

Судом встановлено, що 12 грудня 2006 року сторони розірвали шлюбні відносини. Вказане стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ИД № 012888 від 12 грудня 2006 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області, про що відповідним чином зроблено актовий запис за № 117.

Від даного шлюбу 17 січня 2000 року у сторін народилась дочка ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД № 013243 від 24 січня 2000 року, виданим Староміщинською сільською радою, про що зроблено актовий запис за № 3.

Згідно довідки про доходи № 14 від 07 лютого 2009 року, виданої ТОВ «Україна» вбачається, що сукупний дохід позивача ОСОБА_2 за 2008 рік складає 9615,06 грн.

Згідно довідки від 09 лютого 2009 року Староміщинського фельдшерсько-акушерського пункту вбачається, що ОСОБА_5 не хворіла і є повністю здоровою.

З характеристик дирекції Староміщинської загальноосвітньої школи та Підволочиської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 03 квітня 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 є ученицею 3 класу та проживає разом із бабусею ОСОБА_7 та батьком ОСОБА_2 За період навчання показала себе як старанна, організована, самостійна учениця. Добра, чуйна, бере активну участь у позакласних і позашкільних заходах. Вихованням займається бабуся та батько. Мати проживає окремо від родини і проблемами дитини не цікавиться. За час навчання дочки, мати була лише один раз у школі.

Заочним рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 06 квітня 2009 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі по 200 гривень щомісячно, починаючи з 18 лютого 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2018 року заочне рішення Підволочиського районного суду від 06 квітня 2009 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів скасовано.

Таким чином судом встановлено, що 12 грудня 2006 року сторони розірвали шлюбні відносини, проте від даного шлюбу 17 січня 2000 року у них народилась дочка ОСОБА_5. Дитина після розірвання шлюбу проживала разом із покійною бабцею та батьком у с. Староміщина Підволочиського району Тернопільської області, успішно навчалась у школі, була здорова та доглянута.

Разом із тим, будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що являється дочкою сторін по справі. Близько 2005-2006 року, після того як її батьки розійшлись, покійна бабуся порадила її матері виїхати за межі території України, заробити кошти та придбати будиночок. З того часу вона проживала разом із бабцею та батьком у с. Староміщина Підволочиського району Тернопільської області. Мати постійно приїздила і все їй купляла. Батько не пускав її до неї і додому, через те мати часто передавала речі сусідами, ставила під будинок. Протягом всього часу мати їй повністю всім забезпечувала, віддавала борги у магазині, купляла одяг, продукти харчування, давала кошти на харчування у школі. Батько, хоча і працював, проте він її взагалі не забезпечував і грошей ніколи не давав, а коли попросила кошти на оплату їдальні у школі то відмовив їй та сказав просити у мами. Також вона отримувала аліменти, проте не знала, що ці кошти стягується із матері, а думала, що це кошти від держави, які вона отримує як напівсирота. Батько зловживав спиртними напитками, приводив жінок, будь-яких коштів на її утримання не давав. З 2014 року вона посварилась із батьком і він вигнав її з будинку, після чого вона пішла проживати до матері, яка на той час уже повернулась з заробіток і придбала будиночок.

Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що являється приватним підприємцем і працює продавцем у місцевому магазині. Відповідача знає як матір неповнолітньої ОСОБА_5 Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 не проживала з ними. Довший час її не бачила, оскільки вона виїхала за межі території України, а коли поверталась, то розраховувалась за борги, брала продукти харчування. Дитина та покійна бабця набирали продуктів харчування, засобів гігієни, побутової хімії, у борг, а коли мама приїжджала то повністю розраховувалась. Дитина, коли мала гроші то розраховувалась, казала, що мама передавала, а коли не мала то записувались. Бувало таке, що набирали продуктів і віддавали кошти як через декілька місяців так і через півроку. ОСОБА_3 повністю розраховувалась, суми були різні, інколи і доходили до 3 тисяч. Позивач ОСОБА_2 ніколи не розраховувався за них. Взяв у борг хліб і до цього часу не розрахувався.

Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що відповідач після розірвання шлюбних відносин із позивачем прийшла разом із дочкою до них проживати, оскільки немала власного житла. Коли дочці було 6 років, приїхав батько і забрав проживати за своїм місцем проживання, а відповідач поїхала за кордон. Коли приїздила то постійно привозила необхідні речі, продукти харчування, провідувала дочку і забезпечувала повністю усім необхідним.

Будучи допитаною у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що проживала по сусідству позивача ОСОБА_2 Пояснила, що покійна бабця доглядала за дитиною. Кожен мав свою роботу то в гості ходили рідко. З дочкою почала спілкуватись уже коли вона була в старшому віці. ОСОБА_6 говорила, що мати купила її телефон, ноутбук. За обставини участі у вихованні в ранньому віці нічого повідомити не змогла.

Будучи допитаним у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що проживає по сусідству позивача ОСОБА_2 Періодично раз, два в місяць бачив відповідача ОСОБА_3 по справі, яка провідувала дитину. Дитина спілкувалась із ним, ходила до школи, була доглянута.

Відповідно до вимог ст.. 180-181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_3 після розірвання шлюбу із позивачем та у період, коли неповнолітня дочка ОСОБА_5 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із батьком та покійною бабцею, постійно турбувалась про неї, приїздила, придбавала продукти харчування, одяг, взуття, забезпечувала усім необхідним, давала кошти, розраховувалась за борги у магазинах, оплачувала школу, придбала мобільний телефони, ноутбук та інші речі першої необхідності.

Відповідно до вимог ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В судовому засіданні позивачем ОСОБА_2 не доведено, а судом не встановлено та не здобуто жодних доказів, що відповідач ОСОБА_3 ухилялась від обовязку утримувати дитину до досягнення її повноліття, не турбувалась про неї, не давала коштів та не забезпечувала свою дочку усім необхідним для її проживання, а тому заявлені позовні вимоги позивача ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Разом із тим суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_12, котра працювала директором у школі де навчалась неповнолітня, а також акт обстеження сімї ОСОБА_2Й про те, що лише батько і покійна бабуся приймала активну участь у вихованні, забезпечували усім необхідним, цікавилися навчанням дочки, оскільки вказані факти свідкові відомі лише з пояснень позивача по справі ОСОБА_2, та спростовуються показами, допитаними у судовому засіданні свідками ОСОБА_5, ОСОБА_9ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_8

Керуючись ст. ст. 224, 226, 213, 215, 228, 233, 294, ч. 4 ст. 295 ЦПК України ЦПК України, ст. ст. 183, 197 Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, жительки с. Росохуватець Підволочиського району Тернопільської області, про стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Підволочиський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя підпис

копія вірна:

Суддя Підволочиського

районного суду ОСОБА_13