Справа № 202/446/18
Провадження № 2/202/926/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Шишляннікова О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Кондратенка Б.В., Андрієшевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач з 31 травня 2016 року перебуває у трудових відносинах з КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» на посаді заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення. З 03 вересня 2016 року позивач була прийнята на 0,25% ставки лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ №4 за суміщенням на час вакансії згідно з наказом від 05 вересня 2016 року №265-к «Про встановлення та відміну доплати за розширений обсяг роботи». Строк у вищезазначеному наказі є невизначений та є безстроковим. 02 січня 2018 року позивачу стало відомо про її звільнення з 0,25% ставки посади лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ №4, яку ОСОБА_1 займала за суміщенням. Підстава звільнення позивачу не відома. 05 січня 2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про надання копії наказу про звільнення з посади лікаря-хірурга за суміщенням 0,25% ставки, однак на час подання позову, відповідь позивачу так надана і не була. Доказом того, що позивач дійсно виконувала роботу по суміщенню професій, є витяг з наказу від 05 вересня 2016 року №265-к «Про встановлення та відміну доплати за розширений обсяг роботи». Позивач вважає вищезазначений наказ про звільнення незаконним та прийнятим з порушенням норм ст.ст.32,40,103 КЗпП України. Позивач зазначає, що суміщення посад є істотною зміною умов праці, про що працівника слід попереджати за два місяці (ст.32 КЗпП України). Так само йому треба повідомити про припинення суміщення, якщо воно було встановлено на невизначений термін. Проте, позивач не була повідомлена за два місяці про зміну істотних умов праці, про скорочення чисельності або штату працівників. Позивач також зазначає, що її звільнення було здійснено без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є позивач. На підставі викладеного позивач просить суд визнати незаконним наказ про звільнення ОСОБА_1 та відміни доплати 25% посадового окладу лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ №4 за суміщення, поновити позивача на роботі за суміщенням на 25% посадового окладу лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ №4 на час вакансії на тих саме умовах праці та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток доплати за суміщення посад за час вимушеного прогулу з 02 січня 2018 року до поновлення на посаді.

26 березня 2018 року КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що ОСОБА_1 не працювала на 0,25% ставки лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ №4 за суміщенням, оскільки це заборонено п.3.1.4 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, затверджених спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики та Міністерства охорони здоров'я №308/519 від 05 жовтня 2005 року (далі - Умови оплати праці). Заборона працювати за суміщенням для заступників головного лікаря міститься також у додатку №5 до колективного договору Центу. Зазначену доплату позивач отримувала згідно п.3.1.3 Умов оплати праці. З огляду на те, що отримання вказаної доплати не є суміщенням, відміна останньої не є зміною істотних умов праці в розумінні ст.32 КЗпП України.

05 червня 2018 року ОСОБА_1 надала відповідь на відзив, у якому зазначила, що відповідачем не спростований той факт, що позивача не було попереджено за 2 місяці про зміну істотних умов праці. Таким чином, твердження, вказані у відзиві відповідача, не тільки не спростовують обґрунтованість позовних вимог позивача, а навіть не мають достатніх підстав, щоб суттєво вплинути н доводи позивача.

В судовому засіданні позивач зі своїм представником позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні у задоволенні позову просили відмовити, з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 31 травня 2016 року працювала з КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» на посаді заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення.

31 серпня 2018 року ОСОБА_1 звільнилась з вищезазначеної посади за власним бажанням.

Наказом КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» №265-к від 05 вересня 2016 року «Про встановлення та відміну доплати за розширений обсяг роботи» ОСОБА_1, заступнику головного лікаря з медичного обслуговування населення, встановлено доплату за розширений обсяг роботи у розмірі 25% посадового окладу лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ №4 з 03 вересня 2016 року, на час вакансії.

Наказом КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» №456-к від 29 грудня 2017 року «Про прийняття та звільнення за сумісництвом, про встановлення та відміну доплати за розширений обсяг роботи» ОСОБА_1, заступнику головного лікаря з медичного обслуговування населення, відмінено доплату за розширений обсяг роботи, у розмірі 25% посадового окладу лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ №4 з 29 грудня 2017 року.

Вирішуючи питання про суміщення ОСОБА_1 посад заступника головного лікаря з медичного обслуговування населення КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» та лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ №4 КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9», суд виходить з наступного.

Згідно ст.105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Визначення суміщення посад також визначено і в пункті 2 постанови Ради Міністрів СРС «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 04 грудня 1981 року №1145, яка є чинною на день розгляду справи, та на яку, як одну з підстав позову, посилається позивач, в якому встановлено, що суміщення професій (посад), тобто виконання працівником поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою), і виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи допускаються на одному і тому ж підприємстві, в установі, організації за згодою працівника протягом встановленої законодавством тривалості робочого дня (робочої зміни), якщо це економічно доцільно і не веде до погіршення якості продукції, виконуваних робіт, обслуговування населення.

При цьому, у підпункті а) пункту 15 вищезазначеної постанови зазначається, що ця постанова не поширюється на керівників підприємств, установ і організацій, їх заступників і помічників.

Крім того, умови оплати за суміщення праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення також встановлюється Умовами оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, затверджених спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики та Міністерства охорони здоров'я №308/519 від 05 жовтня 2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2005 року за № 1209/11489 (далі - Умови оплати праці).

Так, відповідно до п. 3.1.1. Умов оплати праці, професіоналам, фахівцям, технічним службовцям та робітникам, які виконують у тому ж самому закладі, установі поряд зі своєю основною роботою додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професії (посади) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника в розмірі до 50 відсотків посадового окладу за основною посадою. Конкретний розмір цих доплат установлюється керівником закладу, установи залежно від кваліфікації працівника, складності та обсягу виконуваних робіт.

Згідно п.3.1.2. Умов оплати праці, доплати за розширення зони обслуговування або збільшення обсягу робіт провадяться у розмірі до 50 відсотків посадового окладу працівника. Зазначені доплати встановлюються працівникам за умови виконання ними роботи меншою чисельністю працівників, ніж за встановленими нормами (нормативами).

Разом із цим, п.3.1.4. Умов оплати праці визначено, що зазначені в пунктах 3.1.1 та 3.1.2 доплати не встановлюються керівникам закладів, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів та їх заступникам (за винятком завідувачів відділень соціальної допомоги та їх заступників, завідувачів ФАПів та аптечних кіосків).

Порядок доплати керівникам закладів, їх заступникам, встановлюється пунктом 3.1.3. Умов оплати праці відповідно до якого керівникам закладів охорони здоров'я і установ соціального захисту населення - лікарям та їх заступникам - лікарям дозволяється вести в закладах, установах, у штаті яких вони є, роботу за спеціальністю у межах робочого часу за основною посадою з виплатою їм до 25 відсотків посадового окладу лікаря відповідної спеціальності. Зазначена робота керівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення - лікарів та їх заступників - лікарів повинна відображатись у відповідних медичних документах.

Аналізуючи вищезазначені нормативно-правові акти, суд приходить до висновку, що встановлена ОСОБА_1 доплата у розмірі 25% посадового окладу лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ №4 не є доплатою за суміщення, оскільки така заборона прямо встановлена п.3.1.4. Умов оплати праці та п.2 постанови Ради Міністрів СРС «Про порядок і умови суміщення професій (посад)» від 04 грудня 1981 року №1145.

Водночас, доплата у розмірі 25% посадового окладу лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ №4, відповідно до наказу КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» №265-к від 05 вересня 2016 року «Про встановлення та відміну доплати за розширений обсяг роботи», встановлена позивачу за розширений обсяг роботи, відповідно до п. 3.1.3. Умов оплати праці, у зв'язку із чим положення ст.23 КЗпП України не застосовується до скасування вищезазначеної доплати.

Одночасно суд зазначає, що наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ №4 взагалі не виносився відповідачем, у зв'язку із чим останній не може бути скасований судом.

При цьому, згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про визнання незаконним наказ про звільнення ОСОБА_1 та відміни доплати 25% посадового окладу лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ №4 за суміщення, який взагалі не приймався відповідачем, та поновлення позивача на роботі за суміщенням на 25% посадового окладу лікаря-хірурга амбулаторії ЗПСМ №4 на час вакансії на тих саме умовах праці, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток доплати за суміщення посад за час вимушеного прогулу з 02 січня 2018 року до поновлення на посаді є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, у зв'язку із чим також не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Враховуючи, що позивач на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн. слід покласти на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.4,5,81,141,263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального закладу «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №9» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений до 07 жовтня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Волошин Є.В.