Справа № 646/3923/18
№ провадження 2/646/1326/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.10.18 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Шелест І.М.,

за участю секретаря Волошко К.І.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Червонозаводського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Ідельєвича, третя особа ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною,-

без участі сторін,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 1646 від 13 листопада 1993 року 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Ганни, 25, укладений між ОСОБА_2 Ідельєвичем та ОСОБА_4, який зареєстрований на об`єднаній Харківській товарно-сировинній біржі «Україна» під № 1646.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу, вчиненого на об`єднаній Харківській товарно-сировинній біржі «Україна» 10.11.1993 року за № 1646, ОСОБА_2 продав, а позивач ОСОБА_4 придбала 1/2 частину житлового будинку житловою площею 104,8 кв.м з надвірними будівлями сарай літ. «Б», погреб літ. «Ж», огорожу № 1-3, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Ганни, 25. Вказаний договір 10 листопада 1993 р. було зареєстровано в ДКП ХМБТІ, про що зроблено запис за № 10. До укладення та підписання договору вона сплатила продавцю суму грошей визначену договором, а продавець, в свою чергу, передав їй у власність 1/2 частину будинку та документацію на нього. Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам. При цьому продавець будинку засвідчив своїм підписом, що відчужувана ним нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, під арештом не знаходиться Позивач оселилась в будинку як повноправний власник та зареєструвалась за місцем мешкання.

Позивач має намір розпорядитися належним їй нерухомим майном, однак при звернені до нотаріуса їй було відмовлено, що договір повинен бути нотаріально посвідчений. Вона намагалась знайти продавця, щоб звернутися до нотаріальної контори і посвідчити договір, однак, це виявилось неможливим, оскільки, останній мешкає у Сполучених Штатах Америки, його місцезнаходження їй невідоме. Об`єднаної Харківської товарно-сировинної біржі «Україна» на теперішній час не існує.

Враховуючи неможливість нотаріального посвідчення договору на час розгляду справи з об'єктивних причин, просить визнати цей договір дійсним.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою суду 16.07.2018 року було відкрито провадження по справі, та у зв`язку з незначною складністю, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін . У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 у судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлялась, подала через канцелярію суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність та позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився в невідомих суду причин, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, з невідомих причин, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав пояснення, в яких просив відмовити у його задоволенні, оскільки вважає, що позивач свідомо відмовилася від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частини будинку, а посвідчила його за власною ініціативою на товарній біржі, так як не знала вимог діючого законодавства.

Суд, дослідивши позовну заяву з доданими до неї документами, вважає необхідним задовольнити позов повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, вчиненого на об`єднаній Харківській товарно-сировинній біржі «Україна» 10.11.1993 року за № 1646, ОСОБА_2 продав, а позивач ОСОБА_4 (ОСОБА_1) придбала 1/2 частину житлового будинку житловою площею 104,8 кв.м з надвірними будівлями сарай літ. «Б», погреб літ. «Ж», огорожу № 1-3, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Ганни, 25. Вказаний договір зареєстровано у Державному комунальному підприємстві Харківського міського бюро технічної інвентаризації.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.10.2011 р. (справа № 2-2224/11) була затверджена мирова угода, якою був зроблений виділ належної позивачу частки, а рішенням Червонозаводського райсуду м. Харкова від 24.07.2013 року ( справа № 2-2224/11) припинено право часткової спільної власності між співвласниками по вул. Ганни, 25 та виділено позивачу в користування земельну ділянку пл. 246,5 кв.м за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р., що набрав чинності з 01 січня 2004 року, встановлено, що цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

За змістом ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними умовами є ті умови договору, які визнані такими за Законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін було досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується передати майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ "Про товарну біржу" № 1956-ХІІ від 10.12.1991 р., згідно ч.ч. 2, 4 якої угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених в законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, наявне протиріччя з діючою на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства ч.1 ст. 227 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку, під страхом їх недійсності (стаття 47 ЦК України в редакції 1963року).

Але, такі угоди укладалися на товарних біржах, по ним сплачувалось державне мито, відповідно до вимог статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», а саме в установленому розмірі від суми угоди. У вищезазначеному договорі купівлі-продажу також мається відмітка про сплату державного мита.

Оскільки спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладався сторонами 10.11.1993р., тому до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Згідно ч.2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Аналогічне положення містить ч.2 ст. 220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частина друга ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963року і частина друга ст.220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, п. 9 ч. 1, п. п. 15.5 ст. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ст. ст. 64, 67, 68 Житлового кодексу України, ст. ст. 317, 319, 612, 614, 815, 1166 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Ідельєвича, третя особа ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу № 1646 від 13 листопада 1993 року 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Ганни, 25, укладений між ОСОБА_2 Ідельєвичем та ОСОБА_4, який зареєстрований на об`єднаній Харківській товарно-сировинній біржі «Україна» під № 1646.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Харківської області.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в ред.з 15.12.2017року)до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м.Харкова, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлений 31.10.2018.

Суддя: І.М. Шелест