Справа № 487/5304/14-ц
Провадження № 6/487/188/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого: судді Гаврасієнко В.О., за участі секретаря судового засідання Гречаної А.Д., представника Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві подання Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобовязання за рішенням,

В С Т А Н О В И В :

25.10.2018 року головний державний виконавець Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області, звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи ОСОБА_2 за межі України - до виконання зобовязання за рішенням.

В обґрунтування подання зазначила, що на виконанні в Заводському відділі ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області перебуває зведене виконавче провадження №55243387, до складу якого входять наступні виконавчі документи:

- виконавчий лист №2/487/2080/14, виданий 20.02.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Страхова компанія «Країна» боргу в сумі 18356,19 грн.

- виконавчий лист по справі №757/343/13-ц, виданий 23.01.2015 Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь «Кредитна спілка офіцерів Київського гарнізону» боргу в сумі 80728,33 грн.

Станом на теперішній час рішення суду боржником не виконано.

Посилаючись на викладені обставини, головний державний виконавець просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа до виконання зобовязань, покладених судовими рішеннями.

В судовому засіданні головний державний виконавець Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області подання підтримала, просила його задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд прийшов до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що на виконанні в Заводському відділі ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області перебуває зведене виконавче провадження №55243387, до складу якого входять наступні виконавчі документи:

- виконавчий лист №2/487/2080/14, виданий 20.02.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Страхова компанія «Країна» боргу в сумі 18356,19 грн. Виконавче провадження відкрито 02.11.2015 року.

- виконавчий лист по справі №757/343/13-ц, виданий 23.01.2015 Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь «Кредитна спілка офіцерів Київського гарнізону» боргу в сумі 80728,33 грн. Виконавче провадження відкрито 07.09.2016 року.

27.03.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідні обтяження зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

В ході перевірки за базами даних за реєстрами, органів, що здійснюють державну реєстрацію власності на майно, належного боржнику нерухомого майна, та місце роботи/джерело доходів не виявлено.

Згідно відповіді Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших установах боржниками юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями платник податків з таким податковим номером чи серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно відповіді бази БД Автомобіль за боржником транспортні засоби не зареєстровано.

04.01.2016 здійснено вихід за адресою вказаною у виконавчому документі як місце проживання боржника: АДРЕСА_1, з метою перевірки майнового стан) боржника ОСОБА_2, встановлено, що на стук в двері ніхто не відчинив, про що складено відповідний акт державного виконавця.

05.01.2016, 16.05.2016, державним виконавцем на адресу боржника направлено виклик зявитися до відділу на 9.00 год. 00 хв. 13.01.2016 та на 25.05.2016.

13.01.2016 та 25.05.2016 боржник ОСОБА_2, відповідно до виклику від 05.01.2016 та 16.05.2016 до відділу не зявився про що складено відповідні акти державного виконавця.

02.02.2017 здійснено повторний вихід за адресою вказаною у виконавчому документі як місце проживання боржника: АДРЕСА_1, з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2, зі слів сусудки встановлено, що боржник не мешкає за вказаною адресою, про що складено відповідний акт державного виконавця.

14.03.2017 державним виконавцем до Заводського районного суду м. Миколаєва направлено подання про розшук боржника ОСОБА_2.

03.04.2017 згідно ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва по справі № 487/3142/14-ц боржника ОСОБА_2 оголошено в розшук.

28.09.17 державним виконавцем до відповідних установ банків направлено вимогу про надання інформації стосовно відкритих боржником рахунків.

25.10.2017 згідно повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» у боржника відкриті рахунки в установі банку.

23.11.2017 головним державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, копію якої направлено для виконання до ПАТ КБ «Приватбанк».

23.11.2017 головним державним виконавцем направлені платіжні вимоги до ПАТ КБ «Приватбанк» про можливо наяві кошти на відкритих рахунках боржника. Згідно повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» неможливе виконання платіжних вимог, оскільки кошти на рахунках відсутні.

Згідно повідомлення Заводського відділу поліції ОСОБА_3 управління національної поліції в Миколаївській області від 09.11.2017 встановлено місце знаходження боржника ОСОБА_2 та. відібрано пояснення.

04.12.2017 державним виконавцем на відому адресу боржника направлено виклик зявитися до відділу на 9.00 год. 00 хв. 13.12.2017.

Згідно пояснень боржника від 08.12.2017 рішення фактично виконувати немає бажання, оскільки з рішенням не згоден, та має наміри оскаржувати його в судовому порядку.

До цього часу боржником рішення не виконується, жодних підтверджуючих документів щодо оскаржування боржником рішень ні усно ні письмово до відділу не надходило.

Згідно повідомлень Державної прикордонної служби України та Державної міграційної служби України боржник закордонним паспортом не документувався та відомості щодо перетинання боржником державного кордону відсутні .

22.01.2018 державним виконацем направлено на адресу місця проживання боржника: АДРЕСА_1, повідомлення про проведення виконавчих дій щодо перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2 на 01.02.2018 о 13.год.45хв.

01.02.2018 здійснено вихід за адресою місця проживання боржника: вул. Бутоми. 17, кв. 49, м. Миколаїв, з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2, встановлено, що на стук в двері ніхто не відчинив, хоча боржник був повідомлений належним чином, а саме рекомендованим листом з повідомленням, про що складено відповідний акт державного виконавця.

22.01.2018 державним виконавцем, на адресу боржника ОСОБА_2 направлено повідомлення про обмеження останього у праві виїзду за межі України до повного фактичного виконання рішення.

19.10.2018 згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкту - за боржником від 11.08.2017 зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Червоногірська, 43.

23.10.2018 головним державним виконавцем направлено до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Харківській області доручення про перевірку інформації щодо наявності майна боржника.

Згідно ст. 3 Конституції України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, що здійснюється нею через систему відповідних державних органів, а також судів.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (далі - Пакт), кожна людина є вільною у виборі місця перебування і вправі покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, або які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення, прав і свобод інших осіб.

Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України і може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (з наступними змінами та доповненнями).

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Так, положеннями ст. 6 цього Закону України встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України;

Зі змісту ст. 441 ЦПК України вбачається, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З вищезазначених норм законодавста вбачається, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Окрім того, державний виконавець не надав доказів того, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон (закордонний паспорт) і відповідно має реальну можливість виїхати за межі України.

Проте, належних та допустимих доказів того, що боржник ОСОБА_2 має намір ухилятись або ухиляється від виконання судових рішень шляхом вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання судових рішень, або безпідставно не з'являється на виклики державного виконавця та умисно ухиляється від виконання покладених на нього обов'язків, суду не надано.

За таких обставин, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд не знаходить підстав для задоволення подання.

Керуючись ст. 5,6 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 431, 441 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи ОСОБА_2 за межі України - до виконання зобовязання за рішенням - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 26 жовтня 2018 р.

Суддя: В.О. Гаврасієнко