Постанова

Іменем України

29 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №647/2028/16-ц

провадження № 61-15170св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: комунальне підприємство «Комунальник», Новорайська сільська рада Бериславського району Херсонської області, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 16 січня 2017 року в складі судді Волошина Р. Р. та на ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 06 березня 2017 року в складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Базіль Л. В., Ігнатенко П. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Комунальник» (далі - КП «Комунальник»), Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області, ОСОБА_5 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною, визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог указував, що 21 лютого 2004 року він та керуючий санацією сільськогосподарського виробничого кооперативу «Бериславський» (далі - СВК «Бериславський») ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу будівлі електростанції, право власності на яку належало СВК «Бериславський», на підставі передаточного акту від колективного сільськогосподарського підприємства «Бериславський» (далі - КСП «Бериславський»). Згідно з актом прийому-передачі від 24лютого 2004 року СВК «Бериславський» передав йому будівлю електростанції. Проте нотаріально посвідченим указаний договір не був, оскільки відповідач його запевнив, що всі формальності по цьому договору виконані.

Починаючи з 2004 року позивач здійснював свою господарську діяльність у зазначеній будівлі, проводив ремонтні роботи, забезпечував її збереження та охорону за власний кошт. У 2011 році він замовив та виготовив технічну документацію на вказаний об'єкт нерухомості. У той же час він дізнався, що будівлю електростанції було передано на баланс КП «Комунальник». Звернувшись до КП «Комунальник» з приводу оформлення права власності на дану будівлю, з'ясував, що для продовження оформлення документів йому потрібно сплатити додатково 4 300 грн. 19 липня 2011 року він сплатив указану суму та отримав від КП «Комунальник» корінець ордеру на право зайняття зазначеного нежитлового приміщення. Посилаючись на те, що під час укладення спірного договору купівлі-продажу сторони домовились щодо всіх істотних умов, на підставі частини другої статті 220 ЦК України позивач просив визнати угоду купівлі-продажу будівлі електростанції від 21 лютого 2004 року дійсною та визнати за ним право власності на зазначену будівлю.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 16 січня 2017 року в задоволені позову відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки договір купівлі-продажу будівлі електростанції підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, і виникнення права власності на об'єкт нерухомого майна пов'язується з його державною реєстрацією, спірний договір купівлі-продажу не є укладеним і на нього не поширюється дія частини другої статті 220 ЦК України.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 06 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що державна реєстрація права власності нерухомого майна на час укладення сторонами договору купівлі-продажу здійснювалась органами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ), тому доводи позивача про те, що реєстрація права власності нерухомого майна не була передбачена чинним законодавством, є безпідставними.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги на те, що згідно з нормами законодавства, яке було чинне на час укладення договору купівлі-продажу приміщення електростанції предметом правочину могло бути тільки те нерухоме майно, яке було зареєстроване в органах БТІ та не врахували позитивну судову практику щодо вирішення подібних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Заперечення або відзив на касаційну скаргу, не надійшли.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, щокасаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 березня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 21 лютого 2004 року СВК «Бериславський» та ОСОБА_4 уклали у простій письмовій формі договір купівлі-продажу нежилого приміщення електростанції, яка відноситься до групи будівель будівельного відділу та центральної розподільної мережі та знаходиться за адресою: Херсонська обл., Бериславський р-н, с. Новорайськ, вул. Південна. Право власності на будівлю СВК «Бериславський» підтверджено передаточним актом від КСП «Бериславський» до СВК «Бериславський» згідно з рішенням зборів КСП «Бериславський» від 01 березня 2000 року.

Згідно з пунктом 2.1 договору плата за будівлю електростанції вноситься шляхом погашення боргу СВК «Бериславський» перед ОСОБА_4 та складає 2 796 грн.

24 лютого 2004 року будівлю електростанції за актом приймання-передачі передано ОСОБА_4

Згідно з рішенням Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 08 жовтня 2010 року № 489 будівлю електростанції прийнято на баланс сільської ради як майно, яке нікому не належить. Вказане нерухоме майно передано КП «Комунальник» з правом подальшої реалізації.

Згідно з рішенням Новорайської сільської ради від 24 лютого 2015 року № 39 будівлю електростанції включено до об'єктів комунальної власності.

Згідно з рішенням комісії КП «Комунальник» від 09 серпня 2011 року ОСОБА_4 надано право зайняти нежитлове приміщення електростанції.

Статтею 657 ЦК України(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною першою статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, а тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 19 червня 2013 року в справі № 6-49цс13.

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення будівлі електростанції, укладеного СВК «Бериславський» та ОСОБА_6 та визнання за позивачем права власності на це майно.

Доводи касаційної скарги про те, що згідно з нормами законодавства, яке було чинне на час укладення договору купівлі-продажу приміщення електростанції предметом правочину могло бути тільки те нерухоме майно, яке було зареєстроване в органах БТІ, та не врахували позитивну судову практику щодо вирішення подібних справ, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються висновками судів попередніх судових інстанцій.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 16 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат