КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/910/2018 Суддя-доповідач Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Лисиці Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року у складі судді Лазаренко В.В. у справі за скаргою ОСОБА_2 на рішення та дії державних виконавців Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управляння юстиції у м. Києві, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на рішення та дії державних виконавців Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, в якій просив: визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Власюк C.B. від 26 жовтня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.07.2016 року; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.О. про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 19.07.2016 року; визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Власюк C.B. від 26.10.2015 року про відкриття виконавчого провадження №49120238.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 26.10.2015 року при відкритті виконавчого провадження №49120238 з виконання виконавчого листа №2-6272/14, виданого від 11 листопада 2014 року Солом'янським районним судом міста Києва про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 боргу в сумі 80 494,25 доларів США та 3 093 грн. 38 коп., накладенні 26.10.2015 року і 18.07.2016 року арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також звернення стягнення на його (боржника) заробітну плату постановою від 19.07.2016 року, державними виконавцями було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а тому оскаржувані постанови вважав такими, що підлягали скасуванню.

Також заявник зазначив, що державний виконавець не направивши йому (заявнику) копію постанови про відкриття виконавчого провадження та не переконавшись в тому, що він отримав копію зазначеної постанови, приступив до примусового виконання виконавчого листа, зокрема, виніс постанови від 26.10.2015 та від 18.07.2016 про арешт його майна та оголошення заборони на його відчуження, а також постанову від 19.07.2016 про звернення стягнення на його заробітну плату, позбавивши його права добровільно виконати рішення суду і таким чином порушив його права.

На підставі викладеного просив скасувати наведені вище постанови.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ДикихО.О. про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 19.07.2016 року, винесену в рамках виконавчого провадження №49120238. В решті вимог скаргу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування ухвали Солом'янського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року в частині відмови в задоволенні скарги скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Власюк C.B. від 26.10.2015 року про відкриття виконавчого провадження №49120238;

визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві Власюк C.B. від 26.10.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.07.2016 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково скаргу та залишаючи без задоволення інші вимоги заяви, а саме, щодо : визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Власюк C.B. від 26.10.2015 року про відкриття виконавчого провадження № 49120238; визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві Власюк C.B. від 26.10.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.07.2016 року суд першої інстанції виходив з відсутності порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» з боку державного виконавця при винесенні зазначених постанов.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками за ухвалою суду.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник оскаржував постанови державних виконавців винесені 26.10.2015 року, 18.07.2016 року та 19.07.2016 року, до набрання законної сили 05.10.2016 Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, тобто при їх винесенні державні виконавці керувались положеннями чинного на той час Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року.

Згідно зі ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження. якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Головним порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» суд першої інстанції зазначив не направлення скаржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження №49120238.

Проте, судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної оцінки чисельним порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» безпосередньо при відкритті виконавчого провадження та під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції не надано оцінку і не обгрунтовано чому саме він не приймає до уваги той факт, що виконавче провадження №49120238 відкрито з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на момент винесення оскаржуваних постанов, з порушенням вимог ст.20 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, ст.20 закону визначала, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Однак, державний виконавець незважаючи на той факт, що Боржник зареєстрований в місті Житомирі, про що зазначено у виконавчому листі, виданому судом, в заяві стягувача та в копії паспорту Боржника, відкрив виконавче провадження в Печерському районі міста Києва.

Суд першої інстанції також посилається на те, що критично ставиться до посилань скаржника на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження не була своєчасно направлена боржникові, та вважав, що це не є підставою для її скасування.

Проте, суд першої не надав оцінку тому, що державний виконавець в оскаржуваних постановах зазначає невірну адресу боржника, інше місто, ніж місто фактичного проживання боржника, і при цьому, незважаючи на наявні в матеріалах справи докази протилежного.

Так, 26 жовтня 2015 року державним виконавцем ВДВС Печерського районного управління Постановою в рамках ВП №49120238 відкрито виконавче провадження про стягнення зі ОСОБА_2 80 494,25 доларів США, та 3093 грн. 38 коп..

В оскаржуваній Постанові про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2015 року зазначено наступні відомості, що не відповідають дійсності, та в свою чергу є підставою для її скасування, а саме, адреса боржника ОСОБА_2 державним виконавцем зазначається, як АДРЕСА_1 всупереч відомостям, зазначеним стягувачем в Заяві про відкриття виконавчого провадження від 23.10.2015 року, адресі Божника, зазначеній в виконавчому листі, виданому Солом'янським районним судом міста Києва, на виконання якого було відкрито виконане провадження, та реєстрації в паспорті громадянина України ОСОБА_2, який зареєстрований в АДРЕСА_2. від 2001 року.

Оскільки державним виконавцем було зазначено невірну адресу реєстрації, то Боржник не був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а відповідно, був позбавлений можливості скористатися своїми правами в рамках виконавчого провадження, а також позбавлений можливості надати до матеріалів виконавчого провадження докази добровільного виконання рішення суду, що не відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження №49120238.

Стаття 31 визначала, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, вони надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, (у виконавчому листі зазначена інша адреса боржника ніж в постанові про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2015 року).

Відповідно до ст.6 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч.4 ст.12 Закону інші учасники виконавчого провадження мають право подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими цим Законом для цих осіб.

Частина 5 Закону також вказує на те, що сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Однак неправомірними діями державного виконавця боржник був позбавлений цього права, внаслідок чого державним виконавцем винесено оскаржувані постанови про відкриття Виконавчого провадження від 26.10.2015 року, про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 26.10.2015 року, постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 19.07.2016 року - на повну суму боргу, а саме, на 80 494,25 доларів США, без врахування погашення частини суми самостійно боржником до моменту відкриття виконавчого провадження.

Судом першої інстанцій взагалі не надано оцінку поданим доказам добровільного виконання рішення суду до моменту відкриття виконавчого провадження.

Боржникові лише 29.07.2016 року випадково стало відомо про відкриття виконавчого провадження під час отримання постанови про звернення стягнення на заробітну плату від 19.07.2016 року.

Таким чином, державним виконавцем всупереч вимогам ст.20 Закону України «Про виконане провадження» відкрито виконавче провадження не за місцем реєстрацій Боржника.

Стаття 20 Закону визначала, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Частина 5 ст.20 Закону зазначає, що у разі якщо в процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Згідно зі ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, і він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Державним виконавцем під час винесення Постанови про відкриття виконавчого провадження №49120238 від 26.10.2015 року порушено вище зазначені норми, а тому зазначена Постанова підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Крім того, Постанова про арешт майна боржника і оголошення заборони його відчуження від 26.10.2015 року винесена з порушенням строку, начебто наданого боржникові на добровільне виконання рішення суду, винесена в той самий день, що і неправомірна постанова про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, всупереч ст.27 Закону державний виконавець одразу розпочав примусове виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Незважаючи на наявні в матеріалах справи та виконавчого провадження докази сплати Боржником суми боргу, державний виконавець продовжував виносити постанови про примусове виконання та ще й в повній сумі заборгованості.

Згідно з ч.3 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій у такому разі з боржника не стягуються.

Після того, як боржник випадково дізнався про існування виконавчого провадження, державному виконавцеві в рамках ВП №49120238 було надано ряд документів, що підтверджують виконання рішення суду в добровільному порядку.

На момент відкриття виконавчого провадження на суму 80 494 доларів США боржником вже було сплачено на користь стягувача 16 178,58 доларів США, що підтверджується розписками стягувача та його представника та платіжними квитанціями Приватбанку щодо перерахування коштів на рахунок стягувача.

Отже, на момент винесення Постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2015 року та винесення Постанови про арешт коштів боржника від 26.10.2015 року в межах повної суми стягнення 80 494,25 доларів США боржником вже самостійно, до відкриття виконавчого провадження, було сплачено стягувачу 16 178,58 доларів США.

Проте, державний виконавець в порушення прав боржника виніс постанову про відкриття провадження та постанову про арешт майна боржника від 26.10.2015 року в межах повної суми стягнення, що є протиправним, а тому зазначені постанови підлягають скасуванню.

Крім того, на момент, коли боржникові (скаржнику) стало відомо про наявність виконавчого провадження та оскаржуваних постанов (станом на 29.07.2016року), останнім в добровільному порядку виконано рішення суду на загальну суму 20512,86 доларів США, що підтверджується платіжними квитанціями Приватбанку.

На час, коли скаржникові стало відомо про існування виконавчого провадження про стягнення з нього 80 494,25 доларів США, останнім вже було сплачено стягувачу - 36 691,44 доларів США.

Проте, всупуреч зазначеним повідомленням до матеріалів виконавчого провадження державний виконавець суму стягнення не зменшив і продовжував виносити оскаржувані постанови на всю суму боргу, та без врахування сум, добровільно сплачених боржником.

Судом першої інстанції не надано оцінку вищезазначеним доказам сплати боргу боржником та не наведено обґрунтувань неприйняття судом їх до уваги.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності скасування ухвали Солом'янського районного суду міста Києва від 20 червня 2018 року в частині відмови в задоволенні скарги скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким: визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Власюк C.B. від 26.10.2015 року про відкриття виконавчого провадження №49120238; визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві Власюк C.B. від 26.10.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.07.2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року в частині відмови в задоволенні скарги скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Власюк C.B. від 26.10.2015 року про відкриття виконавчого провадження № 49120238.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Головного територіального управління юстиції у місті Києві Власюк C.B. від 26.10.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.07.2016 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: