ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/2126/18

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/88/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

Заявник: ОСОБА_2

Боржник: ОСОБА_3

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 липня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів (суддя Іванюк Т.І.), постановлену у смт.Козелець, повний текст ухвали складено 10 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 01.07.2018 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Ухвалою Козелецького районного суду від 10 липня 2018 року відмовлено у видачі судового наказу. Ухвала мотивована тим, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст.161 ЦПК України та ст.163 ЦПК України, оскільки зазначені у заяві вимоги не відповідають вимогам, за якими може бути видано судовий наказ, а також заява не містить обставин, на яких ґрунтуються вимоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначену ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Заявник посилається, що вона правомірно звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу, скориставшись своїм правом, передбаченим п.5 ч.1 ст.161 ЦПК України, а судом першої інстанції помилково застосовано положення п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України, чим ОСОБА_2 позбавлено права на звернення до суду у наказному провадженні і порушено її конституційні права та права дітей на отримання аліментів, необхідних для достатнього і гармонійного розвитку.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 4 статті 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Козелецького районного суду від 02 липня 2018 року заяву ОСОБА_2 про видачу судового наказу залишено без руху, оскільки вона не підписана заявником.

Підставами ж для відмови у видачі судового наказу в оскаржуваній ухвалі зазначено, що в судовому наказі не зазначені обставини, на яких ґрунтуються вимоги, а саме, що діти проживають разом з заявником і боржник добровільно не надає допомоги на утримання дітей. Таким чином, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_2 подана з порушенням вимог ст.161 ЦПК України та ст.163 ЦПК України, оскільки вимоги, зазначені в заяві, не відповідають вимогам, по яким може бути видано судовий наказ, та заява не містить обставин, на яких ґрунтуються вимоги.

З висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, згідно ст.163 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) імя (прізвище, імя та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким предявлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається, підписана ОСОБА_2 заява про видачу судового наказу містить вимоги про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. До заяви додано копію паспорта заявника, довідку про реєстрацію її місця проживання та копії свідоцтв про народження дітей - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.2-6).

У своїй заяві ОСОБА_2 як на підставу для видачі судового наказу про стягнення аліментів посилається на положення ст.ст. 180, 181 СК України, якими встановлено обовязок матері, батька утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При цьому зазначеними нормами права передбачено, що право на отримання аліментів має той з батьків, разом з яким проживає дитина. Крім того, частиною 5 статті 183 ЦПК України встановлено право саме того з батьків, разом з яким проживає дитина, на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Тобто, у даному випадку можливість звернення до суду з вимогою про видачу судового наказу про стягнення аліментів повязується з особою, з якою проживає дитина.

Звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, ОСОБА_2 в порушення вимог ст.163 ЦПК України не зазначено обставин, на яких вони грунтуються, і не надано документів, що підтверджують обставини, якими заявник обгрунтовує свої вимоги, а саме, що діти проживають разом із заявником. Тобто, фактично заявником не доведено, що вона є особою, якій належить право вимоги.

Висновок суду про те, що за заявленими вимогами не може бути видано судовий наказ, грунтуються на вимогах закону та відповідають п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

Враховуючи викладене в сукупності, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 липня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 2 листопада 2018 року.

Головуючий: Судді: