Справа № 522/9629/18
Провадження № 2/522/3999/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Чернявської Л.М.

При секретарі судового засідання Ткаченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Шіпін про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Шіпін, в якому позивач просить визнати ОСОБА_2 Шіпін, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою №44, що знаходиться в будинку №1 по вулиці Деволанівський узвіз у місті Одесі.

Провадження у справі відкрито 29 травня 2017 року.

07 грудня 2017 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого справа надійшла в провадження судді Чернявської Л.М.

Ухвалою від 08 грудня 2017 року справа прийнята до провадження суддею Чернявською Л.М.

Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний - процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11 травня 2018 року позивач подала пояснення на позов, посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. 01 червня 2012 року за її згодою у вказаній квартирі зареєстрований її знайомий громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2 Шипін. 25 травня 2014 року відповідач повернувся до Китаю та з цього часу не мешкає у квартирі позивача, створюючи для останньої перешкоди у користуванні своєю квартирою через необхідність нести додаткові витрати на утримання квартири.Таку ситуацію позивач вважає порушенням свої прав власника, та посилаючись на ст. 391 ЦК України, просить визнати ОСОБА_2 Шіпін, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою №44, що знаходиться в будинку №1 по вулиці Деволанівський узвіз у місті Одесі. При цьому позивач зазначає, що відповідач не може вважатися членом її сім?ї, а тому на дані правовідносини не розповсюджується дія ст. 71 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з?явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, про поважність причин не явки суд не повідомив.

Суд, враховуючи відсутність відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином про дату судового засідання, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, допитавши в судовому засіданні свідка ОСОБА_4, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

01 червня 2012 року за її згодою у вказаній квартирі зареєстрований її знайомий громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_2 Шипін, що підтверджено довідкою про склад сім?ї та реєстрацію по квартирі АДРЕСА_1 та договором про здачу в найм житлового приміщення від 01.06.2012 року, укладеного між сторонами.

25 травня 2014 року відповідач повернувся до Китаю та з цього часу не мешкає у квартирі позивача.

Факт не проживання відповідача у квартирі позивача підтверджено як матеріалами справи, зокрема актом про не проживання, який завірений в КП ЖКС «Порто-Франківський» так і поясненнями свідка ОСОБА_4

При цьому, ОСОБА_2 Шипін, який не проживає у вказаній квартирі з травня 2014 року, залишаючись зареєстрованим по вказаній житловій площі, створює для позивачки перешкоди в користуванні своєю власністю, так як вона вимушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

Положення статті 317 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Суд встановив, що реєстрація відповідача в квартирі, яка є приватною власністю позивачки, створює перешкоди у користуванні останньою своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України, члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічне положення міститься в статті 383 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України, до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Оскільки відповідач зареєструвався в квартирі позивачки в зв?язку з орендою житлового приміщення, яка вже закінчилася, він не може вважатися членом її сім?ї, а тому в даному випадку суд має застосувати положення ст. 391 ЦК України, без будь-яких обмежень.

Таким чином, оскільки реєстрація відповідача в квартирі позивача, на яку перший втратив законні підстави, створює для останньої перешкоди у користуванні своєю власністю, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 Шіпін, ІНФОРМАЦІЯ_1, має бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою №44, що знаходиться в будинку №1 по вулиці Деволанівський узвіз у місті Одесі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 316, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК України, ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Шіпін про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 Шіпін, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою №44, що знаходиться в будинку №1 по вулиці Деволанівський узвіз у місті Одесі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення складено та підписано 06 листопада 2018 року

Суддя Л.М. Чернявська

02.11.2018