Справа № 161/7821/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/802/234/18 Категорія: 6 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Русинчука М.М.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К.А.,

відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об'єкта самочинного будівництва, відшкодування матеріальних збитків за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об'єкта самочинного будівництва, відшкодування матеріальних збитків.

Позов обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1. Також йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,25 га, розташована за тією ж адресою, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 31.10.2012 року.

Відповідач є власником сусідньої земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_2. З початку 2016 року відповідач почала проводити будівельні роботи з реконструкції належного їй житлового будинку. В результаті таких дій відповідача його (позивача) будинок стає небезпечним для проживання (тріскаються, осідають та хиляться стіни і т.д.), що може мати наслідком повне його руйнування. Такі роботи загрожують життю та здоров'ю членів його сім'ї, які проживають у будинку, в тому числі, і малолітніх дітей. Уже на сьогоднішній день він не може повноцінно експлуатувати свій будинок, його стан є аварійним та небезпечним для проживання. За час проведення будівельних робіт він неодноразово звертався до відповідача з проханням припинити такі роботи, проте відповідач на його звернення не реагує. Вважає, що реконструкція житлового будинку відповідачкою проводиться з порушенням вимог чинного законодавства, а саме Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затв. Наказом Держжиткомунгоспу України від 17.05.2005 року № 76, якими врегульовано питання реконструкції житлового будинку. Посилаючись на норми ст. 376 ЦК України вважає, що збудований відповідачкою житловий будинок є самочинним будівництвом і підлягає знесенню. Також відповідач зобов'язана відшкодувати йому витрати, пов'язані з ремонтом його будинку (проведення будівельних робіт, що усунуть негативні наслідки заподіяні відповідачем), які ставлять 55000 грн.

Просить суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та будинком АДРЕСА_1 належними йому на праві приватної власності шляхом знесення самочинно реконструйованого будинку АДРЕСА_2; стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на його користь вартість відновлювальних робіт по усуненню перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1 у розмірі 55000 грн.; стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2017 року в задоволені позову в даній справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким його позов задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. ( ч. 1 ст. 319 ЦК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки та розташованого на ній домоволодіння, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-11). Домоволодіння належне позивачу складається з: житлового будинку літ А-1 з сіньми літ. а, прибудовою літ. а1, сходами літ а3/сх., а також літної кухні літ. а.4 з прибудовою літ. а5, сараю літ. Б, гаража літ. В-1, вбиральні літ. Г та колодязя (а.с. 86-88).

Відповідачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належать земельна ділянка та розташоване на ній домоволодіння, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 32-39).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував, що відповідачем проводиться реконструкція належного їй будинку без належного дозволу, крім того на його земельній ділянці.

Однак як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8172-8173 від 18.05.2017 року (а.с. 80-84), що розроблений на замовлення забудовника ОСОБА_1 будівельний паспорт з текстовими та графічними матеріалами відповідає вимогам ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тобто вимоги проектування та здійснення реконструкції житлового будинку АДРЕСА_2 відносно будівельного паспорта дотримано.

Виконанні будівельні роботи з реконструкції житлового будинку № 21 по вул. Окружна в с. Липини Луцького району Волинської області відповідають проектній документації та вимогам нормативно-правових актів в галузі будівництва.

Також за змістом даного висновку судово-будівельної експертизи слідує, що демонтаж зовнішніх стін житлового будинку літ. А-1 по АДРЕСА_2 міг привести до появи додаткових деформацій суміжної стіни літньої кухні літ. а4 житлового будинку № 19, але враховуючи технічний стан та фізичний знос будівлі встановити вплив проведення робіт з реконструкції житлового будинку № 21 на її технічний стан не надається можливим.

Пошкодження та руйнування житлового будинку АДРЕСА_1 відсутні.

За результатами проведеного дослідження встановлено наявність деформацій та тріщин в конструкціях будівлі літньої кухні літ. а4 житлового будинку АДРЕСА_1, яка примикала до сусіднього житлового будинку № 21. Будівля літньої кухні а4 є господарською будівлею, не передбачена для проживання і не відповідає вимогам будівельних норм для житлових будинків. Максимальний нормативний термін служби дерев'яної будівлі літньої кухні літ. а4 закінчився, деформації та руйнування будівлі найбільш вірогідно пов'язані з незадовільним технічним станом. Встановити вплив проведення робіт з реконструкції житлового будинку № 21 на виникнення додаткових деформацій та пошкоджень будівлі літньої кухні літ. а4 житлового будинку АДРЕСА_1 не надається можливим.

Отже суд першої інстанції обґрунтовано констатував про те, що позивачем не доведено, що відповідач проводила будівельні роботи без належних дозволів, крім того експертизою встановлено, що у результаті проведення таких робіт права позивача не порушено.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Однак як встановлено судом першої інстанції відповідач проводила будівельні роботи, які відповідають проектній документації та вимогам нормативно-правових актів в галузі будівництва.

Крім того, як на підставу свого позову так і доводів апеляційної скарги позивач посилається, що будівельні роботи по реконструкції житлового будинку відповідачем проводиться на належній йому земельній ділянці.

Ухвалою апеляційного суду від 18 вересня 2018 року було призначено судову земельну-технічну експертизу.

Висновком експертів № 8021-8022 комісійної судової земельно-технічної експертизи від 24 вересня 2018 року Львівського науково-дослідного інститут судових експертиз Волинське відділення встановлено, що в результаті співставлення наданих матеріалів, а саме топографо-геодезичної зйомки в електронному варіанті земельної ділянки ОСОБА_3 з координатами земельної ділянки ОСОБА_1 зазначеними в технічній документації сформовано електронний варіант схеми розташування суміжних земельних ділянок експерти дійшли висновку, що межа між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проходить із зміщенням, а саме на земельній ділянці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2) знаходиться частина літньої кухні (літ а4) площею 7,0 кв. м. ОСОБА_3 (АДРЕСА_1.

Таким чином даним висновком експертизи спростовуються доводи апеляційної скарги позивача, щодо проведення будівельних робіт відповідачем на належній йому на праві власності земельній ділянці.

Встановивши, що ОСОБА_1 здійснила реконструкцію житлового будинку на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт, та у межах належної їй земельної ділянки, а також те, що будівництво об'єкта не вплинуло на технічний стан і інсоляцію сусідньої земельної ділянки та розміщених на ній житлового будинку і господарських споруд, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що позивачем не доведено порушення його прав, з підстав наведених ним у позовній заяві та доводів апеляційної скарги.

Крім того позивачем заявлено позовну вимогу про відшкодування матеріальних збитків.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд першої інстанції підставно вважав, що позивачем не надано беззаперечних доказів того, які саме втрати він зазнав, оскільки як встановлено судом першої інстанції відповідач здійснювала реконструкцію власного житлового будинку на власній земельній ділянці, відповідно до дозвільної будівельної документації, крім того дане будівництво жодним чином не вплинуло на права позивача та внаслідок будівництва не спричинено матеріальної шкоди позивачу, а тому така вимога не підлягає до задоволенню.

Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2017 року в даній справі-без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий :

Судді