Справа № 289/834/18
Провадження №2/283/866/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2018 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Міхненка С.Д.

за участю

секретаря - Ільніцької С.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 111011,57 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Розпорядженням голови Радомишльського районного суду від 20 серпня 2018 року справу передано до розгляду Малинським районним судом

В судове засідання представник позивача не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю.

Зазначив, що відповідно до договору № б/н від 03 серпня 2006 року, укладеного між сторонами, ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобовязання по укладеному кредитному договору не виконував, у звязку з чим станом на 31 березня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 111011,57грн., яка складається з 6779,85 грн. заборгованість за кредитом; 95369,26 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100 грн. заборгованість по пені , 500 грн. штраф ( фіксована частина ) та 5262,46 грн. штраф ( процентна складова).

Враховуючи вищенаведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 111011,57 грн.

Відповідача позов не визнав повністю, не заперечив щодо укладення договору між ним та АТ « Приватбанк».

Вважає, що відповідач безпідставно збільшив проценту ставку за кредитом , згоди на збільшення процентної ставки ОСОБА_2 банку не надавав, а останній не вправі в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку.

Просить застосувати позовну давність та відмовити у позові у звязку з пропуском банком строку позовної давності для звернення до суду.

Також вважає, що банк безпідставно нарахував пеню та штраф за одне й те саме правопорушення - за несвоєчасне погашення заборгованості.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписаної ОСОБА_2 03 серпня 2006 року , вбачається, що відповідач згоден з тим, що ця Заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

В Заяві у полі клієнт проставлено скорочений підпис. ( а.с.10).

За нормами ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, підпис під якими не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідач укладення кредитного договору не оспорював, а з розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами.

Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі.

Крім мотивів, викладених вище, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, в якій зазначено, що неоспорювання кредитного договору, часткове його виконання відповідно до ст. 204 ЦК України свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору.

Відповідно положень статей 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Із позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що банк звернувся до суду з вимогами про повернення кредиту у повному обсязі.

Так, відповідно до ст.257 ЦК України за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк», за кредитним договором, який був укладений 03 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_2 були видані наступні кредитні картка: № 233973 з терміном дії до 08/13, та № 672134 з терміном дії по 08/13 та № 004006 з терміном дії по 03/16.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що строк дії картки закінчився 03/16 , а з позовом банк звернувся 27 квітня 2018 року, останній платіж відповідачем був здійснений 08 вересня 2015 року, то строк позовної давності про застосування якого було заявлено відповідачем, щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом не сплив.

Умови кредитного договору ОСОБА_2 виконував неналежним чином і станом на 31 березня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 111011,57грн., яка складається з 6779,85 грн. заборгованість за кредитом; 95369,26 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100 грн. заборгованість по пені, 500 грн. штраф ( фіксована частина ) та 5262,46 грн. штраф ( процентна складова). ( а.с. 5-9).

Разом з тим суд вважає, що проведений позивачем розрахунок процентів за користування кредитом не відповідає умовам укладеного сторонами договору, заборгованість в цій частині значно завищена, оскільки розрахунок зроблений таким чином, що відсотки нараховувалися не лише на суму кредиту, а і на відсотки за попередній період та безпідставно збільшено розмір процентної ставки з 36 % до 43,20 %, а тому необхідно провести інший розрахунок, врахувавши погоджені умови договору, виходячи із зазначеної в розрахунку кількості днів користування коштами та відсоткової ставки річних (36%), а також, враховуючи, що згідно Умов та Правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором проведено позивачем станом на 31 березня 2018 року.

Заборгованість за кредитом рахується з 27 квітня 2015 року ( з урахуванням трьохрічного строку позовної давності), а тому обрахування суми процентів необхідно провести наступним чином: з 27.04.2015 по 31.03.2018 включно: 6779,85 грн. (заборгованість за кредитом) х 36 % (відсоткова ставка) : 360 календарних днів х 1069 днів (фактична кількість днів користування кредитними коштами згідно розрахунку позивача) = 7247,66 грн.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст. 611 ЦК України).

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, а тому позивач має право на стягнення кредиту, процентів та пені з відповідача за порушення зобов'язання.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Таким чином, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду.

Позивач звернувся до суду 27 квітня 2018 року, тому річний строк визначається з 27 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року. ( станом на день виникнення заборгованості) .

До винесення судом рішення відповідачем заявлено про застосування позовної давності.

З врахуванням заявлених вимог банку та заяви відповідача про застосування строку позовної давності, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 1200 грн., що підтверджується розрахунком банку.

Окрім нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості позивач нарахував також 5762,46 грн. штрафу за таке ж саме порушення.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року справа № 712/12031/15-ц.

З огляду на викладене, позовні вимоги банку підлягають задоволенню частково, із стягненням з ОСОБА_2 на користь позивача 6779,85 грн. заборгованості за кредитом, 7247,66 грн. заборгованості по відсоткам та 1200 грн. пені.

Крім того, з врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 241,69 грн.

Відповідно до п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах », вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-V1)/.

Керуючись ст.ст. 13,81,141,263-265 ЦПК України, ст.ст. 258,611,1054 ЦК України,суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 серпня 2006 року в розмірі 15227,51 грн. та судові витрати в розмірі 241,69 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Малинський районний суд шляхом подання в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної cили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя: ОСОБА_3