Справа № 316/1890/18
Провадження № 2/316/963/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2018 р. м. Енергодар

Суддя Енергодарського міського суду Запорізької області Куценко М.О. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобовязання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

31.10.2018 року до Енергодарського міського суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобовязання вчинення певних дій.

Дана позовна заява не може бути прийнята до провадження Енергодарським міським судом Запорізької області з наступних підстав.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 уклала 24 липня 2008 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» Договір №2 суборенди приміщення за адресою: АДРЕСА_1

Крім того, позивачкою зазначено, що 16.06.2011 року до вищевказаного Договору була укладена додаткова угода, згідно з якою до Договору внесено зміни істотних умов та внаслідок таких змін в подальшому орендодавцем виступила ОСОБА_1, але без статусу підприємця.

Відповідно до змісту копії доданого до позовної заяви Договору №2 суборенди приміщення від 24 липня 2008 року, встановлено, що його укладено між фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується, у тому числі, в розділі зазначеного Договору: «реквізити сторін».

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року, зазначено, що суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Приписами частини 1 ст.20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Згідно ст.3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як зазначається в пункті 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості та підсудності справ господарським судам», господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: 1) участь у спорі суб'єкта господарювання; 2) наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; 3) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів, вбачається, що спір виник з приводу виконання правочину у господарській діяльності між фізичною особою-підприємцем та юридичною особою, що визначено п.1 ч.1 ст.20 ГПК України.

Тобто, даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Посилання позивачки на Додаткову угоду до договору суборенди від 16.06.2011 року, згідно якою вона виступила без статусу підприємця, як на підставу звернення з даним позовом в порядку цивільного судочинства, є безпідставним, оскільки Додаткова угода не передбачає зміну сторін в правочині, а лише вносить певні додаткові умови до попереднього договору. Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження, судом не береться до уваги дана Додаткова угода, як доказ необхідності розгляду справи в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст.24 ГПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства, розглядаються місцевими господарськими судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, враховуючи, що заявлені позовні вимоги відносяться до компетенції господарських судів України та відповідно до статті 19 ЦПК України не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства, суд приходить висновку, що у відкритті провадження необхідно відмовити.

На підставі ч.5 ст.186 ЦПК України, розяснити заявнику, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції Господарського суду Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 19, 186, 260, 261, 353, 354, 355, ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зобовязання вчинення певних дій, в порядку цивільного судочинства, відмовити.

Копію даної ухвали разом з позовними матеріалами направити заявнику, розяснити, що заявник має право звернутися з даною позовною заявою до Господарського суду Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул.Гетьманська, 4)

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Суддя М. О. Куценко