Справа № 474/876/18
Провадження № 2-з/474/4/18
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

02.11.18року смт. Врадіївка Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Сокол Ф.Г. розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 474/876/18за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення за договором позики та застави, -

встановив:

24.09.2018р. до Врадіївського районного суду Миколаївської області в порядку цивільного провадження надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за позиковим зобов'язанням у розмірі 1 164 289 грн. 05 коп. (що складає еквівалент за курсом НБУ - 41 450 доларів США).

12.10.2018р. по вказаній справі відкрито провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання.

01.11.2018р. позивач подав до суду в порядку ст.ст. 149-152 ЦПК України заяву про забезпечення позову, в якій просить заборонити відчуження майна, належного на праві власності ОСОБА_2, а саме:

- житловий будинок загальною площею 29,5 м2, який знаходиться за адресою: Миколаївська обл., Врадіївський р-н, с. Іванівка, вул. Механізаторська, 12;

- комплекс нежитлових будівель, загальною площею 599,9 м2, який знаходиться за адресою: Миколаївська обл., Врадіївський р-н, с. Захарівка, вул. Миру, 1-А;

- легковий автомобіль марки Peugeot 301, 2016 року випуску, VIN-код VF3DD9HP0GJ583552.

На обґрунтування необхідності вжити заходів забезпечення позову позивач вказує, що у провадженні Врадіївського районного суду Миколаївської області знаходиться цивільна справа № 474/876/18 за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 40 000 доларів США.

Відповідач, знаючи про те, що він повинен виконувати боргові зобов'язання до 07.10.2015р. в сумі 32 640 доларів США та до 26.12.2017р. в сумі 8 810 доларів США ухиляється від виконання своїх зобов'язань, оскільки неодноразово заявляв позивачу, що не віддасть йому борг, а майно, яке є у його власності відчужить на користь своїх знайомих.

Також позивач вказує, що оскільки майно (будинок, нежитлові приміщення) зареєстровано на ім'я відповідача, то останній має можливість переоформити його на інше ім'я шляхом відчуження, і вданий час приймає заходи з продажу, про що позивачу відомо від його знайомих, що може свідчити про бажання не повернути кошти, взяті в борг.

Відчуження майна боржником може зробити неможливим виконання рішення суду, в наслідок чого права та законні інтереси позивача не будуть захищені, адже суд повинен не лише встановити належність права вимагати, а й сприяти забезпеченню цих встановлених прав.

Крім того позивач зазначає, що згідно даних Інформації з Державного реєстру прав власності вбачається, що у власності ОСОБА_2 є в наявності: житловий будинок, який знаходиться за адресою: Миколаївська обл., Врадіївський р-н, с. Іванівка, вул. Механізаторська, 12, вартістю 9 791 грн.; комплекс нежитлових будівель, який знаходиться за адресою: Миколаївська обл., Врадіївський р-н, с. Захарівка, вул. Миру, 1-А, вартістю 21 6402 грн. Згідно довідки МВС України у власності ОСОБА_2 знаходиться легковий автомобіль марки Peugeot 301, 2016 року випуску.

Позивач вважає, що вищезазначене майно є співмірним із заявленими ним позовними вимогами.

На підтвердження доводів заяви про забезпечення позову позивачем долучено:

- інформацію з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 143569481, згідно якої на підставі рішень Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26.10.2004р. та 30.06.2011р. ОСОБА_2 належить житловий будинок за адресою вул. Механізаторська, 12, с. Іванівка Врадіївського району Миколаївської області, вартістю 9 791 грн., та комплекс нежитлових будівель за адресою вул. Миру, 1-А, с. Захарівка Врадіївського району Миколаївської області, вартістю 21 640 грн.;

- скріншот з мережі-інтернет, згідно якого 19.07.2016р. за фізичною особою з ІПН НОМЕР_1 зареєстровано автомобіль Peugeot, модель 301, рік 2016, об'єм двигуна 1560.

В судове засідання сторони не викликалися.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову судом встановлено таке.

Частинами 1 та 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити відомості, потрібні для забезпечення позову.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 5, 6 та 7 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

В свою чергу, ч.ч.1 та 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, ст.ст. 76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов'язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів.

Так, зокрема ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З сукупного аналізу норм чинного законодавства вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ'я сторін, його метою є хоча і негайні, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову № 9 від 22.12.2006р., роз'яснено судам, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З огляду на вищевикладене слід зазначити, що спір між позивачем і відповідачем виник щодо виконання умов договору позики та застави від 10.01.2013р. і договору про внесення змін договору позики та застави від 10.02.2015р. в частині повернення грошових коштів отриманих відповідачем у позивача в позику.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за позиковим зобов'язанням у розмірі 1 164 289 грн. 05 коп. (що складає еквівалент за курсом НБУ - 41 450 доларів США), при цьому просить забезпечити позов шляхом заборони відчужувати нерухоме майна на загальну суму 31 431 грн. та легковий автомобіль, не вказуючи його вартості, вважаючи, що вартість вказаного майна співмірна із заявленими позовними вимогами, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Водночас, з наявних у справі матеріалів та долучених до заяви про забезпечення позову доказів вбачається існування між позивачем та відповідачем спору щодо виконання умов договору позики, однак позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, в тому числі щодо відсутності у відповідача грошових коштів достатніх для виконання судового рішення у разі задоволення позову. При цьому заява про забезпечення позову в цій частині обґрунтована виключно посиланнями позивача на розмови з відповідачем, в яких останній заявляв про свою відмову повернути борг та відчужити своє майно, а також на розмови з невстановленими особами, які повідомляли про намір відповідача відчужити належне йому майно.

Твердження позивача про співмірність вартості майна, за рахунок якого він просить забезпечити позов, по відношенню до суми позовних вимог, не відповідають дійсності, так як позивачем надано докази на підтвердження вартості майна, яке належить відповідачу, на загальну суму 31 431 грн., в той час коли сума позовних вимог становить 1 164 289 грн. 05 коп., що у співвідношенні становить 1 до 37, тобто сума яку позивач просить стягнути з відповідача в 37 разів перевищує суму вартості майна. Вказане свідчить про відсутність будь-якої співмірності між сумою позовних вимог та вартістю предмета забезпечення позову, в наслідок чого обраний позивачем спосіб та предмет забезпечення позову не може реально забезпечити належне виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Окремо слід зазначити щодо транспортного засобу, який також виступає предметом забезпечення позову.

Позивачем надано скріншот з мережі-інтернет, та як зазначено в останньому, зі сторінки МВС України, згідно якого 19.07.2016р. за фізичною особою з ІПН НОМЕР_1 зареєстровано автомобіль Peugeot, модель 301, рік 2016, об'єм двигуна 1560. Згідно матеріалів позовної заяви реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 присвоєний відповідачу, що підтверджує факт реєстрації за ним транспортного засобу з вищевказаними характеристиками. Однак в заяві про забезпечення позову позивач просить заборонити відчуження легкового автомобіля марки Peugeot 301, 2016 року випуску, VIN-код VF3DD9HP0GJ583552, при цьому не надає жодних доказів на підтвердження факту належності відповідачу саме цього автомобіля з вказаним VIN-кодом, як не надає доказів на підтвердження його вартості. Крім того наданий скріншот з мережі-інтернет містить застереження: Звертаємо Вашу увагу! Послуга працює поки що в тестовому режимі..., що ставить під сумнів достовірність відомостей зазначених у ньому.

Таким чином суд не може взяти до уваги вищевказаний скріншот з мережі-інтернет як достовірний доказ на підтвердження факту реєстрації за відповідачем саме легкового автомобіля марки Peugeot 301, 2016 року випуску, VIN-код VF3DD9HP0GJ583552, який є предметом забезпечення позову.

Також слід зазначити, що виконання умов договору позики та застави від 10.01.2013р. забезпечено заставою, згідно якої відповідач передав позивачу у заставу транспортні засоби марки Белорусь-82.1, 2010 року випуску, та Белорусь-82.1, 2006 року випуску, при чому сторони домовилися, що загальна вартість предмета застави становить 270 000 грн., що значно перевищує вартість майне, яке виступає предметом забезпечення позову, при цьому порядок виконання зобов'язання за рахунок заставленого майна визначений ст.ст. 572-593 ЦПК України.

В сукупності вищевикладеного слідує, що обраний позивачем спосіб та предмет забезпечення позову не може реально забезпечити досягнення мети такої процесуальної дії, яка полягає у охороні матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого, а сама заява про забезпечення позову є безпідставною, необґрунтованою та непідтвердженою належними докази, а відтак в задоволенні останньої слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 474/876/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення за договором позики та застави - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Врадіївський районний суд Миколаївської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Сокол Ф.Г.