КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

провадження №22-ц/824/421/2018 Суддя-доповідач Олійник В.І.

ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Лисиці Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Соломянського районного суду м.Києва від 24 травня 2018 року у складі судді Оксюти Т.Г. у справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що він у період від 1992 року до 2005 року проходив військову службу.

У 2003 році при проходженні військової служби його збив автомобіль, внаслідок чого він отримав політравму, струс головного мозку та компресійно-уламковий перелом хребців.

Після лікування самопочуття покращилось на незначний період, але в подальшому стали турбувати головний біль, подразливість, біль в поперековій ділянці хребта різного ступеня інтенсивності та слабкість в нижніх кінцівках.

Наслідками перенесеної політравми під час проходження військової служби стали компресійно-уламковий перелом тіл, хребців, струс головного мозку у вигляді клиновидної деформації хребта другого ступеня, післятравматичного поперекового перидуриту, вегето-судинної нестійкості, помірно вираженого антено-невротичного синдрому; остеохондроз поперекового відділу хребта, протрузія диску, пролапс диску, вертеброгенна люмбоішіалгія з радикулопатією справа, довготривалий больовий синдром, хронічно-рецидивуючий перебіг; пресбіопія; післяхолецистектомічний синдром, агніопатія сітківки за дистонічним типом. Дані захворювання підтверджуються медичними довідками та виписними епікризами.

Після перенесеної політравми у нього розвинулися постійні болі в поперековій ділянці хребта, різного ступеня інтенсивності, слабкість в нижніх кінцівках, і внаслідок цього він отримав ІІІ групу інвалідності і постійно проходить лікування та госпіталізацію.

У зв'язку з цим він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, та багато коштів витрачає на лікування.

На підставі наведеного позивач просив стягнути з Міністерства оборони України на свою користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Соломянського районного суду м.Києва від 24 травня 2018 року у складі судді Оксюти Т.Г. позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Також стягнуто з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Міністерства оборони України з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з конкретних обставин справи, тривалості, характеру та глибини фізичних і душевних страждань позивача, ступені вини відповідача, розміру втрати позивачем працездатності внаслідок отриманої травми, що пов'язана з проходження військової служби, а також з принципів розумності та справедливості.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Встановлено, що ОСОБА_2 у період від 1992 року до 2005 року проходив військову службу.

Згідно виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АД №142095 від 30.04.2010 року позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності у зв'язку з хворобою, яка пов'язана з виконанням обов'язків військової служби.

Встановлено, що у 2003 році при проходженні військової служби позивача збив автомобіль, внаслідок чого він отримав політравму, струс головного мозку та компресійно-уламковий перелом хребців.

Наслідками перенесеної політравми під час проходження військової служби стали: компресійно-уламковий перелом тіл, хребців, струс головного мозку у вигляді клиновидної деформації хребта другого ступеня, післятравматичний поперековий перидурит, вегето-судинна нестійкість, помірно виражений антено-невротичний синдром, остеохондроз поперекового відділу хребта, протрузії диску, пролапс диску, вертеброгенна люмбоішіалгія з радикулопатією справа, довготривалий больовий синдром, хронічно-рецидивуючий перебіг; післяхолецистектомічний синдром, агніопатія сітківки за дистонічним типом. Дані захворювання підтверджуються медичними довідками та виписними епікризами і повязані з виконанням обовязків військової служби, так як отримані під час проходження військової служби.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що причиною виникнення інвалідності у нього стали травми, які пов'язані з проходження військової служби, які завдають йому моральні страждання.

Згідно ст.17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, від травми, отриманої під час проходження військової служби, у позивача розвинулися хвороби, стан його здоров'я погіршився і це підтверджується виписними епікризами та випискою з історії хвороби (а.с.17-21).

За змістом роз'яснень п.п.3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

На підставі викладеного та оскільки отримані травми і захворювання, внаслідок яких позивачу була встановлена 111 група інвалідності, є наслідком захворювання, повязаного з проходженням військової служби, а саме, з виконанням обовязків військової служби, як зазначено у виписці з акту огляду медико-соціальної експертизи серії АД №142095, якою позивачу була встановлена 111 група інвалідності, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 21.10.2014 року у справі №3-86гс14.

Частиною 4 ст.23 ЦК Українипередбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Отже особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, тривалість, характер та глибину фізичних і душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, розмір втрати позивачем працездатності внаслідок отриманої травми, що пов'язана з проходження військової служби, а також з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вірно вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Щодо заперечення представника відповідача стосовно недоведеності причинно-наслідкового зв'язку завдання позивачу моральної шкоди, то суд першої інстанції вірно не взяв їх до уваги, оскільки зазначене достовірно встановлено в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Соломянського районного суду м.Києва від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: