Справа № 266/3739/16-ц
Провадженя№ 2/266/57/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.09.2018 року м. Маріуполь
Приморській районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі:
головуючого - судді Курбановой Н.М.,
за участю секретаря - Макогон С.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою,
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав, викладених у письмових запереченнях, не погодився з наведеним позивачем розрахунком заборгованості.
Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що позивачем не надано доказів, і не обґрунтовано суму заборгованості, яку він просить стягнути з відповідача. Відповідач до 2017 року був зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, тому відповідно до ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», звільнений у період з 14.04.2014р. по 08.06.2016р. від сплати орендної плати, тому суму заборгованості за вказаний період відповідач не визнає. З 09.06.2016р. відповідач повинен сплачувати суму оренди, але з урахування 2%, як передбачено у договорі оренди земельної ділянки. В договору оренди зазначено, що зміни вносяться шляхом укладання додаткової угоди, тому нарахування 3 % пені є неправомірним. Крім того, закон зворотної сили не має, а тому позивач помилково нараховує пеню в розмірі 3 %, а не як зазначено у договорі оренди 2%, який укладений до внесення змін у Податковий Кодекс України.
Суд, допитавши сторони та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з умовами вищевказаного договору, Маріупольська міська рада передала, а ОСОБА_1 прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться по провул. Новоросійському, 8 у Приморському районі м. Маріуполя, площею 0,1568 га, строком на 10 років, до 07.08.2017 року, з фіксованою платою у розмірі 2% від грошової оцінки земельної ділянки за рік.
Згідно з п.п. 5.1., 9.1.1. договору оренди землі, укладеного між сторонами, земельна ділянка Маріупольською міською радою передана в оренду орендарю з правом самостійного на ній господарювання і з метою та цільовим призначенням для роздрібної торгівлі у неспеціалізованому магазині.
Відповідно до п. 4.4. та п. 4.5 договору оренди землі, укладеного між Маріупольською міською радою та ОСОБА_1, орендна плата за землю вноситься за базовий податковий (звітний) період щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Розмір орендної плати за земельну ділянку змінюється у разі індексації у встановленому законом порядку грошової оцінки. У разі індексації грошової оцінки земель міста Маріуполя, Орендар зобовязаний вносити орендну плату у новому розмірі з дня індексації.
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду) є однією з істотних умов договору оренди земельної ділянки.
Земельним Кодексом України, а саме статтею 96, встановлений обовязок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Зазначені вимоги земельного законодавства відображені і в Договорі оренди землі, а саме в пп. 9.3.1.4 - «Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасної сплати орендної плати» та пп. 9.2.8 - «Орендар зобовязаний відповідно до договору своєчасно вносити орендну плату».
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідач має заборгованість з орендної плати за договором оренди земельної ділянки за період з 01.08.2011 року по 28.02.2017 року у розмірі 103195,22 грн.
У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.
Згідно з п.4.11 Договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0.3% від несплаченої суми за кожен день прострочення, доки суму простроченої орендної платне буде повністю сплачено, але не більше ніж 120 % річної облікової ставки НБУ, діючої на день виникнення боргу або на день його погашення, в залежності від того, яка з цих величин більше.
Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-XIV «Про оренду землі» вбачається, що користування землею в Україні є платним.
З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - ПК України) плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, - це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.
Отже, ПК України визначив обов'язки орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону №161-XIV.
Справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII ПК України.
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК України).
Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).
Законом України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 № 1166-VII внесено зміни до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України та викладено його в такій редакції: Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки. Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Враховуючи викладене, та з урахуванням аналогічних правових позицій, викладених колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 2 грудня 2014 року (справа №21-274а14), 7 квітня 2015 року (справа №21-117а15), 14 квітня 2015 року (справа №21-165а15), 24 квітня 2015 року (справа №131а15), 14 березня 2017 року (справа №21-2246а16), від 07.03.2018р. (справа №813/6875/14), суд дійшов висновку, що з набранням чинності ПК України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.
При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу.
При цьому суд вважає, що посилання представника відповідача, щодо звільнення відповідача від оплати оренди земельної ділянки, відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не обґрунтованими та такими що не відповідають вимогам діючого законодавства.
Відповідно до положень ст.6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року за № 1669-У11, в редакції від 20 квітня 2017 року, субєктів господарювання звільнено від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.
Відповідно до положень ст 6 цього ж Закону в редакції яка діяла станом на 01 січня 2016 року, під час проведення антитерористичної операції, субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, звільнено від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.
Разом з тим, згідно з ч.1 та 2 ст. 55 Господарського кодексу України, суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Зокрема, суб'єктами господарювання є: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не є субєктом господарювання або учасником господарських відносин, в сенсі ст. 55 ГК України, оскільки уклав договір оренди земельної ділянки як фізична особа, то суд приходить до висновку, що відсутні підстави для його звільнення від плати за користування земельною ділянкою на підставі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 порушив умови договору оренди земельної ділянки, у зв'язку із чим сума з орендної плати за користування земельною ділянкою та пеня підлягає стягненню з нього в повному обсязі 116543,28 грн. на користь позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1748 грн. 14 коп. за вимоги майнового характеру, що становить 1,5 % ціни позову. Оскільки позивач помилково сплатив судовий збір в розмірі 73,86 грн., тому позивачу необхідно повернути помилково сплачену суму судового збору.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 130, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Маріупольської міської ради - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Маріупольської міської ради судовий збір у сумі 1748 грн. 14 коп. (одна тисяча сімсот сорок вісім грн. 14 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного судового рішення 29.09.2018 року.

Суддя Курбанова Н. М.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, вул. Ялтинська, буд. 67, м. Маріуполь

Маріупольська міська рада, 87500, м. Маріуполь, пр. Миру, буд. 70, 0055, код 18010900, отримувач - Маріуп. УК/Приморський район, ГУ ДКСУ в Донецькій області, МФО 834016, код ЄДРПОУ 33852448(для стягнення заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою).

Маріупольська міська рада, 87500, м. Маріуполь, пр. Миру, буд. 70, 0051, код 24060300, отримувач Маріуп. УК/м. Маріуполь/24060300 ГУ ДКСУ в Донецькій області, МФО 834016, код ЄДРПОУ 37989721(для стягнення судового збору).