Номер провадження: 22-ц/785/5974/18
Номер справи місцевого суду: 501/2056/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

при секретарі судового засідання Півнєві Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 травня 2018 року та додаткове рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 травня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги ОСОБА_2В обґрунтовував тим, що з вини ОСОБА_5, сталась дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої був пошкоджений автомобіль марки «Suzuki Swift» (реєстраційний номер НОМЕР_1), під управлінням ОСОБА_2. Вартість відновлювального ремонту та матеріальних збитків складає 46 960,0 грн. Він звернувся до ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» із проханням відшкодувати шкоду, завдану ДТП у розмірі 46 960,0 грн., однак йому було відшкодовано лише 21 192,55 грн. Окрім того, внаслідок ДПТ він отримав тілесні ушкодження та змушений був звертатися до медичного закладу за допомогою, поніс витрати на томографію шийного відділу хребта, вартість якою 800,0 грн., придбав ортез шийний вартістю 225,0 грн.,придбав медичні засоби на суму 57,00 грн. та 1161,71 грн.. Також, внаслідок ДПТ він поніс моральні страждання, був порушений його звичний спосіб життя, він змушений був носити ортез шийний, на деякий час залишився без засобу пересування. Просить суд задовольнити позов (а.с.1-5).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07 травня 2018 року позовні ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Зокрема, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на лікування у розмірі 2 243,71 грн., стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 3000,0 грн., стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 16,90 грн. В іншій частині позову відмовити (а.с. 158-164).

11 червня 2018 року засобами поштового зв?язку представником ОСОБА_2 ОСОБА_6 була подана апеляційна скарга на рішення Іллічівський міський суд Одеської області від 07 травня 2018 року. Апелянт просить скасувати рішення 07 травня 2018 року та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при задоволені вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП не було застосовано ст.. 1194 ЦК України, а саме не застосований солідарний обовязок між винуватцем ДТП та страхової компанією. Крім того, судом першої інстанції було невірно визначено розмір судових витрат (а.с.171-174).

Додатковим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07 травня 2018 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 57,21 грн (а.с.166).

11 червня 2018 року засобами поштового звязку представником ОСОБА_2 ОСОБА_6 була подана апеляційна скарга на додаткове рішення Іллічівський міський суд Одеської області від 15 травня 2018 року ОСОБА_7 просить скасувати рішення 15 травня 2018 року та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при задоволені судом першої інстанції було невірно визначено розмір судових витрат (а.с.171-174).

30.07.2018 року до суду апеляційної інстанції від ПрАТ «УПСК» надійшов відзив на апеляційну скаргу. В своєму відзиві сторона посилалася на те, що оскаржуване рішення та додаткове рішення суду першої інстанції прийняті з дотриманням норм чинного законодавства, а позовні вимоги ОСОБА_2 є незаконними та безпідставними. Тому сторона відповідача просиkf залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувані рішення суду першої інстанції без змін (а.с. 199-201).

В судовому засіданні ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Представник апелянта подав до суду клопотання про перенесення розгляд справи на іншу дату в звязку із зайнятістю в іншому процесі в Апеляційному суді Одеської області, призначеному на 18.10.2018 року на 15.00. Вказане клопотання було відхилено колегією суддів в судовому засіданні, виходячи з положень ст. 372 ЦПК України, з контексту якої явка до суду апеляційної інстанції не є обовязковою, а мотиви клопотання не свідчать про обєктивну неможливість зявитись в межах одного суду та суміжних залів судових засідань в призначене судове засідання. Інші учасники в судове засідання не зявились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, яка зявилась, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відхиленню в звязку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення від 07 травня 2018 року суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок ДТП з вини ОСОБА_4 була спричинена шкода здоровю позивачу, а відтак відповідно до ст.1187 ЦК України така шкода підлягає стягненню з ОСОБА_4, а тому позов в частині стягнення витрат на лікування у розмірі 2 243,71 грн суд першої інстанції вирішив задовольнити. Крім того, суд першої інстанції, враховуючи ту обставину, що пошкодження автомобіля марки «Suzuki Swift» (державний номер НОМЕР_1) призвело до неможливості користування автомобілем протягом тривалого часу, що призвело до значних порушень життєвих та ділових звязків позивача та нормального активного життя, а носіння ортеза шийного викликало незручності, вирішив задовольнити позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 грн. В звязку з частковим задоволенням позовних вимог суд першої інстанції вирішив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 16,90 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 57,21 грн додатковим рішенням від 15 травня 2018 року.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 07 червня 2017 року о 09.30 год., керуючи автомобілем марки «ЗАЗ» (державний номер НОМЕР_2), рухаючись по вул. Шевченка в с. Бурлача Балка, автодорога М-27, біля будинку 8, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Suzuki Swift» (державний номер НОМЕР_1) під управлянням ОСОБА_2, який стояв попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначена подія встановлена постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.06.2017 року, якою ОСОБА_4 був визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУПАП (а.с. 12).

Відповідно до ОСОБА_8 №АК/0497145 ОСОБА_4 застрахував цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Згідно з п. 4 вказаного ОСОБА_8 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоровю 200 000 (двісті тисяч) гривень), за шкоду, заподіяну майна 100 000 (сто тисяч) гривень, розмір франшизи 500 грн (а.с. 55).

07.06.2017 року ОСОБА_2, а 09.06.2017 року ОСОБА_4О повідомили ПрАТ «УПСК» про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.56, 63).

15.06.2017 року було здійснено огляд пошкодженого автомобіля «Suzuki Swift», державний номер НОМЕР_1, про що складений акти 1,2,3 огляду транспортного засобу (а.с.64-66).

Позивачем разом з позовною заявою було надано висновок експерта № 5969 від 10.07.2017 року, виконаний СПД ОСОБА_9, відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Suzuki Swift», державний номер НОМЕР_1 дорівнює 46 960 грн, ринкова вартість вказаного автомобілю до моменту ДТП 07.06.2017 року складає 46 960 грн, яка визначена експертом з врахуванням аварійних пошкоджень, що дорівнює вартості утилізації, яка, в свою чергу, дорівнює вартості металобрухту складових колісного транспортного засобу, які залишились (а.с.13-19).

Відповідно до розрахунку ринкової вартості транспортного засобу «Suzuki Swift» № 2733 від 13.07.2017 року ринкова вартість транспортного засосу складає 43 617 грн (а.с. 73), ринкова вартість у пошкодженому стані складає 21 924,45 грн (а.с. 77 оборот).

Відповідно до результатів розрахунку ремонтної калькуляції № 2733 від 13.07.2017 року транспортного засобу «Suzuki Swift», державний номер НОМЕР_1, вартість ремонту після ДТП складає 116 968,87 грн (а.с. 67-73).

Крім того в матеріалах справи містяться: довідка ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» про те, що ОСОБА_2 08.06.2017 року відвідав травмпункт, діагноз мовою ориганілу «Дисторзия шейного отдела» (а.с. 112); довідка ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» від 12.06.2017 року, в якій зазначено, що ОСОБА_2 отримав травму, а саме мовою оригіналу «Растяжение мышц связочного аппарата» (а.с.101); замовлення на надання медичних послуг «ІнтоСана», КТ шийного відділу вартістю 800 грн (а.с. 102, 103); товарний чек від 09.06.2017 року на придбання ортеза шийного вартістю 225 грн (а.с. 104); чеки від 08.06.2017 року та від 09.06.2017 року на придбання медичних препаратів на суму 1218,71 грн (а.с. 105-107); медична картка амбулаторного хворого ОСОБА_2 (а.с. 108-111). А також договір про надання правової допомоги № 23-17 від 21.07.2017 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_3 (а.с. 31-32); прибутковий касовий ордер та квитанція до прибуткового касового ордеру від 21.08.2017 року на підставі довогору № 23-17 на суму 3000 грн (а.с. 147-148); розрахунок понесених судових витрат у судовій справі № 501/2056/17: судовий збір 640 грн, витрати на правову допомогу 3000 грн (а.с. 149).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобовязаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. А згідно з п. 34.3 ст. 34 якщо представник страховика не зявився у визначений строк (10 днів з дня отримання повідомлення про ДТП, що передбачено ч.34.2 ст.34 цього Закону), потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

За положеннями ст. 30 зазначеного Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 15 постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки», розяснив, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що страховою компанією було відшкодовано 21 192, 55 грн, хоча відповідно до ОСОБА_8 № АК/0497145 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілого становить 100 000 грн. Так, за посиланнями апелянта, страховою компанією було занижено суму відшкодування, в результаті чого розмір невиплаченої матеріальної шкоди складав 25 767, 45 грн. Як зазначив апелянт, внаслідок того, що страховою компанією було виплачено вдвічі менше відшкодування, обовязок повного відшкодування (25 767, 45 грн) лягає на винуватця ДТП та його страхову компанію, оскільки це зобовязання неможливо розділити, оскільки неможливо встановити хто та в якій частці має відшкодовувати завдані збитки.

Враховуючи вище наведене, та відхиляючи вказаний довід апелянта, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

За обставинами даної справи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 07.06.2017 року (а.с. 12) ОСОБА_2 була спричинена майнова шкода, зокрема, пошкоджено його автомобіль - «Suzuki Swift», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 Цивільно-правова відповідальність останнього застрахована в ПрАТ «УПСК» відповідно до ОСОБА_8 № АК/0497145 (а.с. 55). 07.06.2017 року сам ОСОБА_2 - потерпілий, а 09.06.2017 року ОСОБА_4 повідомили ПрАТ «УПСК» про дорожньо-транспортну пригоду, тобто, у встановлений Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк (а.с. 56,63). 15.06.2017 року було здійснено огляд пошкодженого автомобіля «Suzuki Swift», державний номер НОМЕР_1, про що складені акти 1,2,3 огляду транспортного засобу (а.с. 64-66). Згодом страховиком був проведений розрахунок № 2733 завданої шкоди транспортному засобу, визначено його ринкову вартість після ДТП (21 924,45 грн) та вартість відновлювального ремонту (116 968,87 грн) (а.с. 77 оборот, 67-73). Колегія суддів звертає увагу на те, що саме вказаний розрахунок є підставою для відшкодування завданих збитків, оскільки був проведений страховиком у відповідності до вимог діючого законодавства на момент виникнення спірних правовідносин. Лише в тому випадку, якщо б страховиком були порушені вимоги законодавства, зокрема, якщо б він не направив свого представника протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, то потерпілий отримав би право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди (положення статті 34 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які вже вище зазначались судом). За таких обставин висновок експерта № 5969, наданий позивачем, судом до уваги не приймається. Відтак, оскільки відповідно до розрахунку № 2733 ринкова вартість транспортного засобу до ДТП становила 43 617 грн, а вартість відновлювального ремонту складає 116 968, 87 грн, то в контексті ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», він вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим (витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди). Отже, за положеннями вище згаданого Закону, власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, в контексті обставин даної справи, 43 617 грн - 21 924,45 грн - 500 грн. (франшиза) = 21 924.45 грн, яка була відшкодована позивачу страховиком, що не оспорювалось сторонами в процесі розгляду справи. Отже, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення повного відшкодування. Інші доводи апелянта щодо оскарження рішень суду першої інстанції правового значення не мають та на вирішення спору по суті не впливають. Оскільки доводи апеляційної скарги по суті заявлених позовних вимог не спростували висновків суду першої інстанції, посилання апелянта на неправильність визначення судом першої інстанції розміру судових витрат, які підлягали стягненню з відповідача, судом апеляційної інстанції відхиляються.

Таким чином, враховуючи вище наведене апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 травня 2018 року залишити без задоволення. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 травня 2018 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на додаткове рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 травня 2018 року залишити без задоволення. Додаткове рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_10

ОСОБА_8

Повний текст постанови виготовлено 29 жовтня 2018 року.

Суддя апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

18.10.2018 року м. Одеса