Справа №263/7419/18
Провадження № 2 /263/1912/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Соловйова О.Л., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у порядку загального позовного провадження у судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, третя особа ОСОБА_4 В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона разом з ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1. 29.04.2017 року у зазначеній квартирі була зареєстрована її донька ОСОБА_3, оскільки їй потрібна була реєстрація. Однак відповідач у спірній квартирі не проживає, її майно у квартирі відсутнє, ніякої участі в утриманні квартири не приймає, її місцезнаходження позивачу не відомо. У звязку із відсутністю відповідачки у зазначеній квартирі більше року, просила визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11.07.2018 року відрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 17.09.2018 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_2 надала до суду заяву про розгляд цивільної справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

Третя особа ОСОБА_4 надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.

Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору міна від 04.02.2009 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.04.2018 року, позивачу ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

Згідно акту про фактичне місце проживання, складеного комітетом самоорганізації населення «Кальміуський», відповідач ОСОБА_3 не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з 30.04.2017 року. Акт складений в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до вказаного, а також виходячи зі смислу ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України власник квартири на свій розсуд вирішує, чи буде особа проживати в його квартирі, чи не буде.

Згідно ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд вважає, що оскільки відповідач більше року з власного бажання не проживає у спірному домоволодінні, добровільно не припиняє своєї реєстрації, тим самим порушує право позивача користуватись та розпоряджатись майном на свій власний розсуд, тому вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову.

На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою 43 у будинку 87 по пр. Металургів в місті Маріуполі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до апеляційного суду Донецької області або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце реєстрації: АДРЕСА_2.

Третя особа: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, НОМЕР_2, місце реєстрації та проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Суддя О.Л. Соловйов