Ухвала

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 127/26499/15-ц

провадження № 61-17888св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Сокуренко Наталія Вікторівна,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Нікушина В. П., Медведецького С. К., Оніщука В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний

банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду

з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 лютого 2010 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якої отримав кредитну картку &quка;Універсальна&q?рс;. 30 вересня 2013 року ОСОБА_2 було переоформлено кредитну картку «Універсальна» на кредитну картку &quка;Універсальна Gold&q?на;, згідно Тарифів якої він отримав кредит у розмірі

8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатоювідсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконував і допустив утворення заборгованості, яка станом на 09 листопада 2015 року становить 28 028,76 грн, у тому числі:

7 897,51 грн заборгованості за тілом кредиту, 16 470,36 грн заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 1 850,00 грн заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн штрафу (фіксована частина), 1 310,89 грн штрафу (процента складова).

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути

з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором станом

на 09 листопада 2015 року у розмірі 28 028,76 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня

2016 року у складі судді Прокопчук А. В. у задоволенні позову

ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» доведено свої позовні вимоги, надані докази на підтвердження зобов'язань ОСОБА_2 та розрахунок заборгованості, що є доказом невиконання останнім таких зобов'язань.

Справа в апеляційному порядку розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого

2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що згідно анкети-заяви

від 11 лютого 2010 року ОСОБА_2 мав намір отримати платіжну картку «Універсальна» з кредитним лімітом 0,00 грн. Доказів того, що така кредитна картка ОСОБА_2 видавалась саме на виконання умов указаного кредитного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» надано суду не було. Разом з цим, апеляційний суд зазначив, що банк у позовних вимогах, посилався на те, що заборгованість ОСОБА_2 перед банком виникла за переоформленою на його ім'я кредитною карткою «Універсальна Gold», виданою 30 вересня 2013 року. При цьому доказів того, що картку було видано на виконання умов договору від 11 лютого 2010 року суду надано не було.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 17 лютого 2017 року та залишити в силі рішення Вінницького міського суду від 16 квітня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що підписуючи анкету-заяву ОСОБА_2, підтвердив, що ознайомлений та згоден зі всіма Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку - Договорів банківського обслуговування в цілому. Оскільки, ОСОБА_2 було ідентифіковано

11 лютого 2010 року, то при подальшому перевипуску картки заповнення нової анкети-заяви при видачі кредитної картки не було потрібно, що не суперечить чинному законодавству. Під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на

перевипущеній картці. Картка ОСОБА_2 неодноразово перевипускалася, останній раз - 30 вересня 2013 року. ОСОБА_2 свій підпис в анкеті-заяві не оспорював, отже є доведеними виникнення та невиконання зобов'язань останнього за кредитним договором від 11 лютого 2010 року.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2018 року до Верховного Суду ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що банком не надано суду доказів наявності заборгованості за яким кредитним договором та по якій кредитній картці, яка видавалася на обслуговування кредитного договору. Зазначив, що апеляційний суд ухвалив правильне по суті і законне рішення, а доводи касаційної скарги є надуманими та не були предметом судового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Установлено, що визначальним у даній справі є те, чи становлять Умови та Правила надання банком кредиту складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту, чи іншу спірну умову у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались.

Ухвалою Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року справу № 754/13763/15-ц (провадження № 61-5918 сво 18) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Із змісту зазначеної ухвали вбачається, що колегія суддів Верховного Суду передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з тих підстав, що ОбєднанаПалата Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа № 754/13763/15-ц (провадження № 61-5918 сво 18) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а у справі, яка переглядається, наявні подібні правовідносини, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта