КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1363/2018 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Парубця Євгена Олександровича, який діє від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року в справі за заявою ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Зазначає, що справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону, оскільки предметом позову ПАТ «Укрсоцбанк» в даній справі є стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року у справі №17/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати вказану ухвалу суду, заяву ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року повернути. Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що на момент укладення договору кредиту №1987 від 23 січня 2008 року законом не було передбачено заборони на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів. Також ОСОБА_3 було пропущено трьохмісячний преклюизвний строк для звернення до суду з даною заявою, а тому заява ОСОБА_3 підлягала поверненню.

В апеляційній інстанції представник ПАТ &q?ел;Укрсоцбанк&q?ці; підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_3, просить відхилити подану апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 січня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту №1987, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» надало ОСОБА_3 кредит в сумі 60 000 доларів США строком до 15 січня 2028 року, а ОСОБА_3 зобов'язався повернути кредит шляхом сплати щомісячних платежів та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5% річних.

Пунктом 6.1. договору кредиту визначено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди» домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз О.А. Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків (а. с. 8-11).

30 січня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейського судді Мороз О.А. було ухвалено рішення у справі №17/15, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в сумі 467 698,23 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір в сумі 5076,98 грн. (а.с. 6-7).

З'ясувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року.

Колегія суддів не убачає підстав для скасування ухвали суду.

Порядок розгляду справ про скасування рішення третейського суду регламентовано розділом VII ЦПК України.

Частиною 3 ст. 457 ЦПК України визначено, що при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до ч. 1 ст. 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Частиною 2 ст.1 Закону України «Про третейські суди» визначено, що до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на всі спори, що виникають з відносин споживчого кредиту, в тому числі спори, в яких позивачем є банківська установа, предметом спору є стягнення заборгованості за споживчим кредитним договором.

Оскільки спір виник щодо заборгованості за договором споживчого кредиту, у силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейському суду така справа підвідомча не була.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що положення вказаної норми набули чинності після укладення договору кредиту №1987 від 23 січня 2008 року, оскільки вони впливаю на правильність висновків суду першої інстанції.

Встановивши, що на час розгляду справи Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків існувала заборона щодо розгляду третейським судом справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року у справі №17/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 було пропущено трьохмісячний строк для звернення до суду з даною заявою і суд мав її повернути.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про скасування рішення третейського суду була подана ОСОБА_3 08 грудня 2017 року (а. с. 14).

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 389-1 ЦПК України у редакції, яка діяла на час звернення ОСОБА_3 до суду, заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Отже, такий строк на час звернення ОСОБА_3 до суду не був преклюзивним. ЦПК України допускав прийняття заяви про скасування рішення третейського суду після закінчення трьохмісячного строку з дня його ухвалення, враховуючи причини його пропуску.

Заявник ОСОБА_4 послався на те, що дізнався про рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 січня 2015 року лише 07 грудня 2017 року після ознайомлення його адвоката з матеріалами справи за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішення третейського суду. Матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_3 був обізнаний про розгляд справи третейським судом до 07 грудня 2017 року, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для повернення його заяви.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга представника ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Парубця Євгена Олександровича, який діє від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Українець Л.Д.