Номер провадження: 22-ц/785/1899/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у справі за позовомУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Нікітіної С.Й. 24 березня 2017 року у м. Одесі,-

встановила:

Уповноважена особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідача про зняття арешту з майна ПАТ «Дельта Банк», а саме з квартири АДРЕСА_1, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2007 року (а.с. 3-4).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що вказана квартира знаходиться в іпотеці Банку відповідно до договору іпотеки від 23 листопада 2006 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, в забезпечення виконання вимог кредитного договору № 0 від 23 листопада 2006 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2014 року позов Банку задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно. З витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно Банку стало відомо про накладення арешту на вказану квартиру, що порушує його права на розпорядження майном. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2017 року в задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» відмовлено (а.с. 44).

В апеляційній скарзі представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 46-48).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що скасування арешту, накладеного по ухвалі суду, має відбуватися в рамках справи по якій він був накладений, в порядку ст. 154 ЦПК України ( в редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення).

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання кредиту № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 56 000 доларів США, який зобовязалася повернути у повному обсязі в строк до 23 листопада 2016 року або достроково із сплатою 12,30 % річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за Кредитним договором, Іпотекодавець ОСОБА_2 23 листопада 2006 року передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру, розташовану у АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28 лютого 2002 року.

Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек.

08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передало своє право вимоги, що виникло з Кредитного договору, на користь ПАТ «Дельта Банк».

Посилаючись на те, що через неналежне виконання умов Кредитного договору у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 797 683, 66 грн., у лютому 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» було задоволено, визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру, яка знаходиться у АДРЕСА_3, відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»; виселено зі спірної квартири ОСОБА_2 та усіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані за вказаною адресою.

Вказане рішення було оскаржене у апеляційному порядку ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2014 року змінено, скасовано в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про виселення із квартири № 29, яка знаходиться в будинку № 82 по вул. Мала Арнаутська, в м. Одесі, Одеської області, загальною площею 43,8 кв.м., житловою площею 17.0 кв.м., Іпотекодавця ОСОБА_2 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вищевказаних позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відмовлено.

В іншій частині заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 26 січня 2007 року накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2, в тому числі на квартиру № 29, яка знаходиться в будинку № 82 по вул. Мала Арнаутська, в м. Одесі, Одеської області, загальною площею 43,8 кв.м., житловою площею 17.0 кв.м.

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 23 листопада 2006 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 зареєстроване обтяження квартири, розташованої у АДРЕСА_2, вид обтяження заборона на нерухоме майно, підстава виникнення обтяження Іпотечний договір від 23 листопада 2006 року (а.с. 5-6).

26 січня 2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 зареєстроване обтяження квартири, розташованої у АДРЕСА_2, вид обтяження арешт нерухомого майна, підстава виникнення обтяження ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 26 січня 2007 року (а.с. 5).

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що заборона на нерухоме майно, підставою виникнення якої є Іпотечний договір від 23 листопада 2006 року, має пріоритет над ухвалою про арешт майна боржника від 26 січня 2007 року.

Крім того, судом першої інстанції не були враховані положення п. 9 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року, згідно якого заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому, із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (ч. 4 статті 154 ЦПК в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного судового рішення). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного судового рішення).

Враховуючи, що ПАТ «Дельта Банк» не був стороною у справі, в процесі розгляду якої ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 26 січня 2007 року було накладено арешт на нерухоме майно, то звернення до суду з окремим позовом про звільнення майна з-під арешту є захистом порушених прав відповідно до ст. 16 ЦК України, та має бути розглянуто у позовному провадженні.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у звязку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2017 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Зняти арешт з майна Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», а саме обєкту нерухомості, що розташований: АДРЕСА_4, який було накладено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2007 року, (номер запису про обтяження: 13302373 від 26 січня 2007 року).

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) на користь АТ «Дельта Банк» () судові витрати у розмірі 2 893, 80 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 02 листопада 2018 року.

Головуючий суддя: С.О.Погорєлова

Судді: А.П. Заїкін

ОСОБА_5