Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 368/23/17

провадження № 61-29665св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Зеленоярська сільська рада Кагарлицького району Київської області,

особи які не брали участі у справі та звернулися із апеляційною скаргою: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області, у складі судді Іванюти Т. Є., від 16 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Верланова С. М., Приходька К. П., Голуб С. А., від 13 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Зеленоярської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його дід ОСОБА_6, після смерті якого залишилась спадщина, житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані по АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_6 склав заповіт, згідно з яким заповідав належні йому земельний та майновий пай своїй онучці ОСОБА_7, яка після його смерті прийняла спадщину за заповітом. Вказував, що після смерті діда спадкоємцем першої черги був лише його син ОСОБА_8, оскільки дружина спадкодавця ОСОБА_9 та інший син ОСОБА_8, який є батьком позивача, померли раніше спадкодавця. 20 грудня 2016 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за правом представлення, однак йому було відмовлено у цьому з підстав пропуску строку для прийняття спадщини. Вказував, що у визначений законом строк він не мав змоги звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що його близькі родичі перешкоджали у цьому, а він не бажав сімейних спорів. У 2016 році він довідався, що померла дружина його дядька ОСОБА_8, а у будинку, який належав його діду, проживають сторонні особи, які мають намір купити цей будинок. Вважав, що пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причин.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем пропущено із поважних причин строк прийняття спадщини, а тому він підлягає поновленню.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 - відхилено, а рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 хоча і являються спадкоємцями після смерті свого батька ОСОБА_10, однак вони не довели факту прийняття спадщини їхнім батьком після смерті діда ОСОБА_6, а тому оскаржуваним рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року права останніх на спадщину не порушуються.

У липні 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просять скасуватирішення Кагарлицького районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявники вказують на те, що позивачем не було доведено поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини після смерті діда, зокрема причин, які були б пов'язанні з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача. Судом не було визначено інших спадкоємців, які мають право на спадкове майно, та не залучено їх у якості співвідповідачів. Після смерті померлого залишилися спадкоємці за законом, а саме онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, крім того, останні є спадкоємцями за заповітом і мають на спадкування після смерті свого батька. Заявники не могли надати докази проживання їхнього батька - ОСОБА_10 на час відкриття спадщини із спадкодавцем (дідом заявників, який є батьком ОСОБА_10.), оскільки не були залученні до участі у справі у суді першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ подано заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які мотивовано тим, що з 14 липня 2006 року по день звернення позивача до суду із даним позовом 11 січня 2017 року до нотаріальної контори жодна особа, яка претендує на спадщину після смерті ОСОБА_11 не зверталася. Позивач є спадкоємцем в порядку спадкування за правом представлення (стаття 1266 ЦК України), оскільки його батько помер раніше його діда, після смерті якого залишилася спадщина, яка ніким успадкована не була. Судом першої інстанції належним чином оцінено докази щодо поважності пропуску строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Доводи заявників про те, що їх не було залучено до участі у справі є безпідставними, оскільки вони не є власниками спірного майна і не подавали заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року справу за позовом ОСОБА_3 до Зеленоярської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщинипризначено до судового розгляду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6 у віці 92 роки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (повторне) серії НОМЕР_1 від 20 серпня 2016 року. На час смерті ОСОБА_6 проживав у с. Жовтневе Кагарлицького району Київськоїобласті (а. с. 9).

У ОСОБА_6 було два сина: ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що свідчить свідоцтво про смерть (повторне) серії НОМЕР_2 від 23 грудня 2016 року, та ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а. с. 11, 52).

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є дочками померлого ОСОБА_10, а позивач ОСОБА_3 є сином померлого ОСОБА_8 (а. с. 8, 42?49).

Згідно дублікату заповіту за життя ОСОБА_6 склав заповіт від 20 листопада 1998 року, згідно з яким заповідав все своє майно своєму сину ОСОБА_10 (а. с. 55).

17 січня 2005 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповів своїй онучці ОСОБА_7 належні йому на праві власності земельну частку (пай), сертифікат № НОМЕР_4, а також майновий пай члена КСП, сертифікат НОМЕР_5

Частиною першою статті 1266 ЦК України визначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Таким чином ОСОБА_3 має право на спадкування після смерті свого діла ОСОБА_6, оскільки на момент смерті останнього помер його батько ОСОБА_8

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням вказаних норм матеріального права, дослідивши поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, встановили, що ОСОБА_3 не скористався правом на подання заяви про прийняття спадщини за правом представлення у зв'язку з наявністю поважних причин, а тому районний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для встановлення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина друга статті 1236 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Переглядаючи рішення районного суду в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, апеляційним судом зроблено обґрунтований висновок відносно того, що останні не довели, що їхні права, як спадкоємців після смерті свого батька ОСОБА_10, порушено. Предметом даного спору є спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 (діда позивача та заявників). Позивач у даній справі є спадкоємцем ОСОБА_6 за правом представлення, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5є спадкоємцями після смерті свого батька ОСОБА_10, який помер після смерті ОСОБА_6 Особами, які подали касаційну скаргу не надано належних доказів на підтвердження того, що їхній батько - ОСОБА_10 прийняв у встановленому законом порядку спадщину після смерті ОСОБА_6 Такі докази заявники мали право подати у суді апеляційної інстанції. Виходячи із оцінки доказів, наданих учасниками справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не довели, що їхні права порушені у зв'язку із визначенням ОСОБА_3 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

У відповідності до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять права та обов'язки, які належали спадкодавцю на момент смерті. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не довели належності спірного будинку на момент смерті їхньому батькові.

Матеріали справи не містять, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 при розгляді справи в апеляційному порядку не надали доказів існування заповіту, складеного ОСОБА_6 на їхню користь.

Таким чином, апеляційним судом зроблено правильний та обґрунтований висновок відносно того, що встановлюючи позивачу додатковий строк для прийняття спадщини, районний суд не порушив права ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені з порушенням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до даних правовідносин нормиматеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк