Ухвала

29 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 760/1430/17-ц

провадження № 61-1525св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року у складі судді Шереметьєвої Л. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Мараєвої Н. Є., Андрієнко А. М., Заришняк Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПАТ «СК «Арсенал Страхування») про стягнення страхового відшкодування, пені та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 21 січня 2016 року між нею та відповідачем укладений договір добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) № 617/2632 строком дії 12 місяців із 21 січня 2016 року до 20 січня 2017 року.

В частині 1 вказаного договору визначено, що цей договір складається із частини 1 та частини 2, які не діють одна без одної.

Частина 2 договору розміщена на веб-сайті відповідача в мережі Інтернет ? www.arsenal-strahovanie.com, у розділі «Страхування фінансових ризиків», програма «Захист від безробіття» для клієнтів Правекс-Банк.

Предметом договору страхування від 21 січня 2016 року є інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані зі збитками при здійсненні ним господарської діяльності.

Згідно з пункту 3.1 договору страхування від 21 січня 2016 року страховим випадком є понесені збитки страхувальником під час дії договору страхування, підтверджених відповідними документами, у зв'язку з будь-якими порушенням іншими особами прав та/або законних інтересів страхувальника в частині фінансових (грошових) зобов'язань (обов'язків) перед ним, а саме: втрати страхувальником постійного місця роботи, яке він мав на момент укладення цього договору страхування.

Під втратою постійного місця роботи сторони домовилися розуміти розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: ліквідації, банкрутства, скорочення чисельності або штату працівників.

Страхова сума встановлена у розмірі 20 000,00 грн.

На виконання умов договору страхування нею сплачений страховий платіж у розмірі 400,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 21 січня 2016 року № 507/з14.

На момент укладення договору страхування вона працювала директором Троєщинського відділення Приватного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ «КБ «Правекс-Банк»).

05 квітня 2016 року вона отримала попередження про наступне звільнення відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України із датою звільнення не раніше ніж два місяці з дати вручення цього повідомлення.

На виконання пункту 5.2.7 договору страхування від 21 січня 2016 року вона повідомила відповідача про майбутнє звільнення шляхом направлення 07 квітня 2016 року на його адресу заяви та копії попередження про звільнення.

06 червня 2016 року вона звільнена із роботи у зв'язку із скороченням штату.

07 червня 2016 року вона повідомила відповідача про настання страхового випадку та направила необхідні для виплати страхової суми документи.

Листом від 30 червня 2016 року відповідач відмовив їй у виплаті страхового відшкодування з підстав порушення нею умов пункту 4.3 частини 2 договору страхування від 21 січня 2016 року, зміни в який ним були внесені 22 січня 2016 року в односторонньому порядку.

Виходячи з цього, такі дії відповідача щодо внесення змін у договір страхування є незаконними, оскільки ці зміни нею не підписані, а отже мають виконуватися умови договору у редакції, укладеній між ними 21 січня 2016 року.

Крім того, відповідно до пункту 9.1 договору страхування від 21 січня 2016 року з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 0,01% від сум несвоєчасного здійснення страхового відшкодування за кожний прострочений робочий день, але не більше подвійної ставки Національного банку України, починаючи із 28 червня 2016 року у розмірі 2 283,26 грн.

Також, відповідач має відшкодувати їй моральну шкоду, оскільки вона позбавлена відшкодування, на яке розраховувала під час підписання договору, що призвело до душевного болю, позбавило її можливості займатися пошуком роботи.

Із урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 просила суд стягнути із ПАТ «СК «Арсенал Страхування» на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 20 000,00 грн, пеню у розмірі 2 283,26 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 213,72 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, а також витрати на правову допомогу та судові витрати.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 20 000,00 грн, пеню у розмірі 2 283,26 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 213,72 грн. У решті позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_4 640,00 грн судового збору та 5 440,00 грн витрат на правову допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підписавши договір страхування, відповідач взяв на себе зобов'язання виконувати умови, які закріплені у ньому. Оскільки на момент укладення договору страхування застережень щодо працівників банківської сфери він не містив, а зміни у вказаний договір внесенні відповідачем в односторонньому порядку, то відмова у виплаті страхового відшкодування є незаконною. Відповідач зобов'язаний сплати позивачу пеню та інфляційній втрати, оскільки він порушив свої зобов'язання за договором страхування. Підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні, оскільки умовами договору страхування не передбачено відшкодування такої шкоди, як і положеннями Цивільного кодексу України не передбачено відшкодування моральної шкоди у зв'язку із невиконання договірних зобов'язань.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року апеляційну скаргу представника ПАТ «СК «Арсенал Страхування» відхилено. Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам, висновки суду відповідають вимогам закону, а тому підстави для скасування рішення місцевого суду відсутні.

У грудні 2017 року ПАТ «СК «Арсенал Страхування» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заявник у касаційній скарзі зазначає, судами не враховано, що 30 грудня 2013 року між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та ПАТ «КБ «Правекс Банк» укладений договір доручення № 301213-124/К, на підставі якого останнє діяло від імені та в інтересах відповідача і зобов'язувалося укладати договори страхування, умови яких затверджені зазначеним договором доручення та викладені у вигляді шаблонів. 09 лютого 2015 року договір доручення доповнений шаблоном договору страхування фінансових ризиків «Захист від безробіття» шляхом укладення між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та ПАТ «КБ «Правекс Банк» додаткової угоди № 7 до договору доручення від 30 грудня 2013 року № 301213-124/К. Починаючи із 09 лютого 2015 року договір страхування містив у собі виключення, згідно з якими працівники банківської сфери не могли бути застраховані за таким договором, а у разі укладення такого договору через помилку, недбалість або інші обставини, укладений договір визнається таким, що не діє щодо зазначених осіб, є недійсним і виплати за ним не проводяться.

Також, голова правління ПАТ «СК «Арсенал Страхування» особисто договір страхування з позивачем не підписував. Цей договір укладений повіреним із перевищенням повноважень. Оскільки відповідач не надавав свого схвалення вказаного договору, то будь-які цивільні права та обов'язки за ним, у тому числі обов'язок зі сплати страхового відшкодування позивачу - не виникли.

Крім цього, відповідач не був належним чином повідомлений про час проведення судового засідання в суді першої інстанції, що є грубим порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву.

У березні 2018 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на касаційну скаргу ПАТ «СК «Арсенал Страхування», у якому заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Доводи касаційної скарги ґрунтується на припущеннях відповідача, які не підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик