Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. № 336/5542/18

пр. № 2-о/336/212/18

2 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі: судді Зарютіна П.В., за участі секретаря Чернишової І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою подружжя ОСОБА_1, ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Заявники звернулися до суду із заявою подружжя в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу, в якій просять розірвати шлюб між ними.

В обґрунтування заяви зазначили, що з 16.08.2003 року вони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заявники вказують на те, що фактично шлюбні відносини між ними припинені, вони більше року мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Також, за взаємною домовленістю заявників діти після розірвання шлюбу мешкатиме з матір'ю, між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утримання дитини.

За таких обставин, просили шлюб, укладений між ними, розірвати.

Заявники в судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст.293ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яка має дітей.

В силу ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст.109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 16.08.2003 року заявники перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтво про шлюб.

Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження названої дитини.

Судом встановлено, що заявники не ведуть спільне господарство, на примирення не згодні. Заявники досягли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу. Заявниками досягнуто згоди щодо проживання дитини. Будь-які спори стосовно майна або інших питань між ними відсутні.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя, а тому відповідно до ст. 109 СК України такий шлюб розривається судом.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Керуючись ст. ст. 112, 114, 109 СК України, ст. ст. 10, 60, 212, 213, 218,234 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву подружжя ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, номер облікової картки платника податків-), ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, номер облікової картки платника податків-) про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 16.08.2003 року Запорізьким міським відділом РАГС Запорізького обласного управління юстиції, про що зроблено запис № 879.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького Апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін