Справа № 333/7718/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Ярошенко А.Г.,

за участю секретаря Мінаєва В.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу у судовому засіданні за позовною заявою ОСОБА_4 (69002, м. Запоріжжя, вул. Артема, 67/109) до ОСОБА_5 (69104, м. Запоріжжя, вул. Європейська, 10/3), ОСОБА_2 (69104, м. Запоріжжя, вул. Європейська, 10/3), третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 (69050, м. Запоріжжя, вул. О.Говорухи) про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позов обґрунтований тим, що 17.05.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за згодою дружини - ОСОБА_2, - укладений договір купівлі-продажу (Р.№1929) квартири №43 в будинку №30 «А» по вул.Чумаченка в м.Запоріжжя, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7. Внаслідок укладання за значеного договору - придбана квартири стала спільної сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Під час укладання договору до вирішення питання щодо існуючої, виниклої до 17.05.2012 року заборгованості по комунальним послугам, - відповідачу ОСОБА_5 у присутності відповідачки ОСОБА_2 позивач передала на зберігання кошти у розмірі 20000 гривень. На підтвердження факту, отримання грошових коштів складена розписка. Після зникнення підстав, за яких були передані грошові кошти на зберігання, відповідачі відмовились їх повернути.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2013 року справа №333/4607/13-ц, пр.№2/333/2353/13 частково задоволений позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 «Про стягнення коштів», а саме: стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 20000 гривень та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 229, 40 гривень. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

Під час розгляду цивільної справи №333/4607/13-ц, пр.№2/333/2353/13 ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2013 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 «Про забезпечення позову» шляхом накладення арешту на майно відповідачам ОСОБА_5 ОСОБА_2Г - відмовлено.

Частково не погоджуючись з ухваленим рішенням суду від 08.11.2013 року, відповідач ОСОБА_5 звернувся до Апеляційного суду Запорізької області зі скаргою від 18.11.2013р. і резолютивної частої якої вбачалося, що ОСОБА_5 частково визнає вимоги ОСОБА_4 на суму 14.339гр 77к., а також - в частині необхідності повернення сплаченого судового збору пропорційно до частки задоволених позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду від 28.11.2013 р. апеляційне провадження по справі відкрито та наступною ухвалою Апеляційного суду Запорізької обл. від 18.12.2013 р. (пр.№ 22-ц/778/6068, ІЗ;. позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 «Про стягнення коштів» у задоволенім апеляційної скарги ОСОБА_5 відмовлено.

Під час всього розгляду справи ОСОБА_5, користуючись правовою допомогою адвоката, - особисто приймав участь у справі, був обізнаний про всі вчинені судом процесуальні дії. Отже особисто знав про свій обовязок щодо необхідності майбутнього виконання судового рішення.

У відповідності до діючої на той час редакції Закону України «Про виконавче провадження - стягнутої з боржника ОСОБА_5 суми боргу було цілком достатньо для виконання процедури повязаної з можливістю звернення стягнення на нерухоме майно боржника, який добровільний спосіб не бажав повернути позивачу стягнуту з відповідача суму.

На виконання рішення від 08.11.2013 року - Комунарським районним судом м. Запоріжжя виданий виконавчий лист від 15.01.2014 №333/4607/13-ц.

В останній постанові «Про повернення виконавчого документу стягувачу ОСОБА_4О.» від 19.12.2017 року головним державним виконавцем Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ОСОБА_8 у якості підстави повернення без виконання виконавчого листа від 15.01.2014 року вказано те, що: «...у результаті вжитих виконавцем заходів встановлено, що боржника (ОСОБА_5В.) відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення».

На теперішній час грошове зобовязання ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 не виконано у звязку з чим в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа № 333/7345/17, пр.№2/333/3164/17, - за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 «про стягнення коштів (3% та збитків від інфляції)».

Дізнавшись з винесеної головним державним виконавцем Комунарського ВДВС м Запоріжжя ОСОБА_9 постанови «Про повернення виконавчого документу стягувачу ОСОБА_4О.» від 19.12.2017 року , що: «... у боржника (ОСОБА_5В.) на 19.12.2017 року відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення-», - звернулась 23.12.2017 року за інформаційною довідкою до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

З інформаційної довідки № 108913565 від 23.12.2017 року дізналась про те, що з мстою уникнути виконання зазначеного вище грошового зобовязання, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, будучи повністю обізнаними про рух цивільної справи №333/4607/ 13 в суді першої та другої інстанцій, - уклали 20.11.2013 року договір дарування (Р.№5980) придбаної у спільну сумісну власність подружжя квартири № 43 в будинку № 30 «А» по вул. Чумаченка м.Запоріжжя, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, за штучних підстав безоплатно переоформивши її з ОСОБА_5 на ОСОБА_2

Вважає, що свідомі дії відповідача ОСОБА_5, повязані з безоплатним відчуженням придбаного за 210 319 гривень майна на користь своєї дружини - відповідача ОСОБА_2, - у короткий проміжок часу після ухвалення Комунарським районним судом м. Запоріжжя рішення від 08.11.2013 року - вчинені 20.11.2013 року виключно з метою штучного уникнення відповідальності, повязаної з обовязком виконання грошових зобовязань перед позивачем ОСОБА_4.

За викладених обставин з 23.12.2017 року позивач дізналась про порушення моїх особистих прав та інтересів, які відбулись з вини ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у звязку з чим звертається до суду з даним позовом.

Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги з підстав, вказаних в матеріалах справи.

Відповідач просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши сторін, вивчивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку.

17.05.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за згодою дружини - ОСОБА_2, - укладений договір купівлі-продажу (Р.№1929) квартири №43 в будинку №30 «А» по вул.Чумаченка в м.Запоріжжя, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7. Внаслідок укладання за значеного договору - придбана квартири стала спільної сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Під час укладання договору до вирішення питання щодо існуючої, до 17.05.2012 року заборгованості по комунальним послугам, - відповідачу ОСОБА_5 у присутності відповідачки ОСОБА_2 позивач передала на зберігання кошти у розмірі 20000 гривень. На підтвердження факту, отримання грошових коштів складена розписка. Після зникнення підстав, за яких були передані грошові кошти на зберігання, відповідачі відмовились їх повернути.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2013 року справа №333/4607/13-ц, пр.№2/333/2353/13 частково задоволений позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 «Про стягнення коштів», а саме: стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 20000 гривень та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 229, 40 гривень. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено. Дане рішення набрало законної сили 18.12.2013 р.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усік суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вилогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Такої позиції дотримується й ВС України в своїй постанові від 06.11.2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними де в пункті 26 в казано, що, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Однак позивач ОСОБА_4 не відноситься до сторін правочину укладеного 20.11.2013 року між ОСОБА_5В та ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Так, 20.11.2013 року ОСОБА_5 за договором дарування передав у власність ОСОБА_2 ? частку квартири, що знаходиться за адресою : м. Запоріжжя вул.. Чумаченка, 30-а/43

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

На час укладання договору дарування квартири, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя вул.. Чумаченка, 30-а/43 між відповідачами право власності на яку належало ОСОБА_5, сторонами договору було дотримано всіх загальних та спеціальних вимог передбачених главою 16 ЦК України. Окрім цього законність правочину перевірена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6

Будь яких обмежень або заборон стосовно відчуження даного майна на час укладання спірного договору дарування не існувало. Про що свідчить деталізований витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Отже, відповідач ОСОБА_5 під час укладення договору дарування скористався передбаченим конституційним правом розпоряджатися майном на власний розсуд, а обставини на які посилається позивач про фіктивність правочину вчиненого з метою уникнення виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2013 року по справі №333/4607/13-ц, пр.№2/333/2353/13 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення коштів, яке набрало законної сили 18.12.2013 р. є лише припущенням позивача тому не знайшли свого підтвердження.

Окрім того договір дарування було укладено до вступу в законну силу даного рішення та вище вказане рішення має зовсім інший предмет позову і стосується борових зобовязання сторін за розпискою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 264, 265, 268 ЦПК України

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 (69002, м. Запоріжжя, вул. Артема, 67/109) до ОСОБА_5 (69104, м. Запоріжжя, вул. Європейська, 10/3), ОСОБА_2 (69104, м. Запоріжжя, вул. Європейська, 10/3), третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 (69050, м. Запоріжжя, вул. О.Говорухи) про визнання правочину недійсним відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлено 01.11.2018 року

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя А.Г. Ярошенко