Постанова

Іменем України

22 жовтня 2018 року

м. Київ

справа 559/2869/15-ц

провадження № 61-38425 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7,

треті особи: комунальне підприємство «Архітектор» Дубенської міської ради Рівненської області, Варковицька сільська рада Дубенського району Рівненської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги: представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7, публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 лютого 2018 року у складі судді Ходака С. К. та постанову апеляційного суду Рівненської області від 17 травня 2018 року у складі колегії суддів: Григоренка М. П., Бондаренко Н. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: комунальне підприємство «Архітектор» Дубенської міської ради Рівненської області, Варковицька сільська рада Дубенського району Рівненської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 05 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_8 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 20 тис. доларів США, зі сплатою 13,45 % річних, терміном до 03 вересня 2027 року. 05 вересня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку нежитлову будівлю, м'ясо-коптильний цех, загальною площею 215,1 кв. м, які розташовані по АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві власності відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 серпня 2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, а його син, як спадкоємець - ОСОБА_4 - ухиляється від виконання зобов'язань спадкодавця за вказаним кредитним договором, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 10 листопада 2015 року виникла заборгованість у розмірі 19 251 долар 60 центів США, що еквівалентно 153 878 грн 04 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 149 888 грн 73 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 3 914 грн 73 коп., пеня у розмірі 74 грн 57 коп.

З урахуванням викладеного ПАТ «Універсал Банк» просило суд у рахунок погашення вказаної заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 рокузвернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлову будівлю, м'ясо-коптильний цех, загальною площею 215,1 кв. м, які розташовані по АДРЕСА_1 шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання договору іпотеки припиненим, зобов'язання вчинити певні дії.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що оскільки ПАТ «Універсал Банк» пропустило встановлений законодавством строк для звернення до нього, як спадкоємця боржника, із вимогами щодо погашення основного боргу за кредитним договором від 05 вересня 2007 року, що встановлено рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 травня 2014 року, що набрало законної сили, тому є підстави для визнання договору іпотеки припиненим унаслідок припинення основного зобов'язання на підставі положень статті 17 Закону України «Про іпотеку».

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просив суд визнати припиненим договір іпотеки від 05 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_8 та ПАТ «Банк Універсальний», зняти заборону відчуження нежитлової будівлі м'ясо-коптильного цеху, загальною площею 215,1 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1, накладену приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Коником Б. М., зареєстровану у реєстрі № 3239, у зв'язку з укладенням договору іпотеки від 05 вересня 2007 року, та вилучити вказаний запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 червня 2017 року справу за позовом ПАТ «Універсал Банк» та справу за позовом ОСОБА_4 об'єднано в одне провадження.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 лютого 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» мотивовано тим, що вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки не передбачено чинним законодавством, оскільки такий захист порушених прав є позасудовим способом захисту.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для визнання спірного договору іпотеки припиненим, оскільки основне зобов'язання за кредитним договором від 05 вересня 2007 року, на забезпечення якого було укладено зазначений договір, не виконано, тому зобов'язання по договору іпотеки у встановленому законом порядку не може бути припинено.

Постановою апеляційного суду Рівненської області від 17 травня 2018 року апеляційні скарги: представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7, ПАТ «Універсал Банк» залишені без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки умовами іпотечного договору не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку шляхом визнання права власності, то відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки в обраний банком спосіб. Такий спосіб захисту порушених прав ПАТ «Універсал Банк» є позасудовим способом захисту.

При цьому залишення рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 травня 2014 року без задоволення позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, не свідчить про припинення основного зобов'язання за кредитним договором від 05 вересня 2007 року, оскільки підставою для відмови у задоволенні позову банку було те, що на момент звернення з цим позовом ОСОБА_4 ще не оформив право власності на предмет іпотеки у порядку спадкування після смерті батька. Отже, підстави для припинення спірного договору іпотеки відсутні, тому що основне зобов'язання за кредитним договором є дійсним і невиконаним.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - просить оскаржувані судові рішення у частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов останнього задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що банком було пропущено встановлений законодавством строк для звернення з вимогою до спадкоємця боржника, тобто він, як кредитор не пред'явив вимоги до ОСОБА_4, а такі обставини свідчать про припинення основного зобов'язання і припинення іпотеки як похідного зобов'язання.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал Банк» просить оскаржувані судові рішення у частині відмови у задоволенні позову банку скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що положеннями Закону Україна «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем, у тому числі на підставі рішення суду, що є належним і ефективним способом судового захисту порушеного права.

Відзив на касаційні скарги не надійшов.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У серпні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Щодо позову ПАТ «Універсал Банк».

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Таким чином, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року № 61-38 цс 18.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли правильного висновку про те, що умовами іпотечного договору не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку шляхом визнання права власності, унаслідок чого відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки в обраний позивачем спосіб, оскільки такий спосіб захисту порушених прав є позасудовим способом захисту.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Універсал Банк» про те, що положеннями законодавства не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем, у тому числі на підставі рішення суду, безпідставні, оскільки положеннями статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4

Суди дійшли вірного висновку про те, що залишення рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 травня 2014 року без задоволення позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, не свідчить про припинення основного зобов'язання за кредитним договором від 05 вересня 2007 року, оскільки підставою для відмови у задоволенні позову банку було те, що на момент звернення з цим позовом ОСОБА_4 ще не оформив право власності на предмет іпотеки у порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_8

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що відсутні правові підстави для визнання договору іпотеки припиненим, так як основне зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, на забезпечення якого було укладено спірний договір, не виконано, є дійсним, тому зобов'язання по договору іпотеки у встановленому законом порядку не може бути припинено.

Посилання касаційної скарги представника ОСОБА_4 на те, що банком було пропущено встановлений законодавством строк для звернення з вимогою до спадкоємця боржника безпідставні, оскільки судами вірно відмовлено у задоволенні позову банку з інших підстав.

Крім того, доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що основне зобов'язання припинилось у зв'язку з пропуском банком встановленого законодавством строку на звернення з вимогою до спадкоємця боржника безпідставні, так як зобов'язання за кредитним договором від 05 вересня 2007 рокуприпинилось би його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), проте оскільки таких дій вчинено не було, тому і зобов'язання за договором іпотеки, яким забезпечено зазначений кредитний договір, не припинено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 та публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 13 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Рівненської області від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк