Постанова

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 296/6243/16-ц

провадження № 61-20683св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В.М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, Корольовський відділ державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 14 грудня 2016 року у складі судді Колупаєва В. В. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 31 січня 2017 року у складі колегії суддів: Жигановської О. С., Коломієць О. С., Якухно О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 16 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В., зареєстрований в реєстрі № 1295, за яким з нього на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») стягнуто предмет застави - автомобіль марки AUDI, модель А7 Sportback, кузов НОМЕР_3, 2014 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позов мотивовано тим, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: ТОВ «Порше Мобіліті» не зареєстровано відомості в Державному реєстрі про звернення стягнення на заставне майно ОСОБА_4; позивача не повідомлено про обраний відповідачем спосіб звернення на автомобіль; ОСОБА_4 не надіслано жодного розрахунку заборгованості; розрахунок на момент вимоги і на час складання виконавчого напису становив різні суми, у зв'язку із частковою оплатою заборгованості позивачем; відповідач не надав нотаріусу належного розрахунку заборгованості по кредиту, а відтак є незрозумілою нарахована грошова сума у розмірі 624157,92 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 14 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано виконавчий напис № 1295 від 16 червня 2016 року, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. про звернення стягнення на майно - автомобіль марки AUDI A7, 2014 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_4, таким що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 551,21 грн.

Рішення мотивоване тим, що відповідач не надіслав ОСОБА_4 повідомлення, яке б містило всю інформацію, передбачену частиною другою статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», не зареєстрував у Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, як цього вимагає частина третя статті 24 названого Закону та передчасно звернувся до нотаріуса з питання вчинення виконавчого напису.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 31 січня 2017 року рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 14 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала мотивована тим, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису належним чином не переконався у безспірності документу, прийнявши повідомлення надіслане обтяжувачем боржнику, яке не відповідає вимогам закону, не впевнився у відсутності заперечень проти вчинення цієї дії з боку ОСОБА_4., чим порушив вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також позивач не був обізнаний зі способом звернення стягнення на його автомобіль та сподівався, що це відбудеться за рішенням суду, що надасть йому можливість використовуючи процесуальні права, заперечити суму заборгованості, яку він вважав необґрунтованою і спірною.

У лютому 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті», через представника ОСОБА_6, подало касаційну скаргу на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 31 січня 2017 року, в якій просить оскаржені рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили умови договору, в якому передбачено коли настає строк сплати заборгованості та з яких підстав. Крім того, не дослідили підстави, у зв'язку з якими виникла різниця сум зазначених скаржником у вимозі та виконавчому написі.

Твердження судів про порушення порядку вчинення виконавчого напису, а також статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та норм Закону України «Про заставу» є помилковим.

Особа, яка подала касаційну скаргу, вказує, що позивачем не здійснено жодних дій для ліквідації допущених порушень та не оскаржено отриману вимогу шляхом звернення до суду або звернення з запереченнями до скаржника щодо сум зазначених у вимозі. Скаржником здійснено всі необхідні дії, передбачені статтями 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», подано усі необхідні документи, передбачені переліком, які підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріусом в свою чергу було дотримано вимоги глави 16 Порядку, пункту 1 Переліку.

21 квітня 2018 року справа № 296/6243/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Тлумачення статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» свідчить, що документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі вчинених нотаріусами виконавчих написів є: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року № 6-887цс17.

Суди встановили, що 13 жовтня 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 50012505 на придбання автомобіля марки AUDI, модель А7 Sportback, кузов НОМЕР_3, 2014 року випуску, на суму кредиту 772 200,00 грн, сума додаткового кредиту 329670,00 грн зі сплатою 19,9 % змінної ставки на строк 60 місяців.

У забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 01 жовтня 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4 укладено договір застави транспортного засобу № 50012505, відповідно до якого заставним майном є вказаний автомобіль.

У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору у ОСОБА_4 перед ТОВ «Порше Мобіліті» утворилася заборгованість.

05 травня 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті, скориставшись своїм правом вимоги дострокового погашення кредиту, надіслало боржнику вимогу (повідомлення), в якій зазначено, що розмір заборгованості станом на 05 травня 2016 року складає 690 236,20 грн, яка складається з дострокового повернення невиплаченої суми кредиту - 624 157,92 грн, несплачених чергових платежів - 52 002,50 грн, дострокового повернення наданих та несплачених всіх та будь-яких сум додаткового кредиту - 5 494,50 грн, штрафних санкцій - 2 101,94 грн, витрат, понесених Компанією з метою повернення простроченої заборгованості Позичальника - 6479,34 грн. При цьому ОСОБА_4 запропоновано у 30-ти денний термін повернути кредит та сплатити визначену заборгованість, а у разі невиконання цих вимог боржник попереджений про примусове стягнення вказаних коштів.

Протягом травня 2015 року ОСОБА_4 частково сплатив суму заборгованості у розмірі 52 002,25 грн.

16 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі № 1295, про стягнення предмета застави - автомобіля марки AUDI, модель А7 Sportback, кузов НОМЕР_3, 2014 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета застави запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» на суму 787 179,45 грн за період із 13 жовтня 2014 року по 05 травня 2016 року.

Системний аналіз статей 24, 26, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статті 87 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» свідчить, що процедура звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів.

Перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника і здійснення державної реєстрації. Цей етап спрямований на забезпечення (а) прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру звернення стягнення та спосіб звернення стягнення, який буде кредитор застосовувати; (б) інтересів інших учасників обороту, яким має бути забезпечено достовірну інформацію про процедуру звернення стягнення та спосіб звернення стягнення.

Другий, етап вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог.

Недотримання одного із етапів процедури звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц зроблено висновок, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення запеченого обтяженням зобов'язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог.

Встановивши, що відсутня безспірність заборгованості боржника та стягувачем не зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, суди зробили правильний висновок про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» залишити без задоволення.

РішенняКорольовського районного суду міста житомира від 14 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська