233 № 233/3740/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
29 жовтня 2018 року м. Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря судового засідання Франчук А.О., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, з підстав, передбачених ч.2 ст. 405 ЦК України.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послалась на те, що їй на підставі договору дарування квартири від 15 квітня 2003 року належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2.
27 січня 2010 року вона на правах члена сімї власника житла зареєструвала у спірному жилому приміщенні свого чоловіка відповідача ОСОБА_2
У лютому 2017 року відповідач зібрав свої речі і зїхав з квартири АДРЕСА_3, не повідомивши нову адресу проживання.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2017 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано.

Проте, до теперішнього часу відповідач залишається зареєстрованим у належній їй квартирі та в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Така поведінка відповідача порушує її права, як власника житла, змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. Ніяких домовленостей між нею та відповідачем щодо збереження права користування житлом не було, а тому вважає, що відповідач має бути визнаний таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, наведених у позовні заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у звязку з чим судом без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 11 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, про в Книзі реєстрації шлюбів 11 листопада 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 411 (а.с.10).

Сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 19 квітня 2017 року (а.с.12).

Позивач ОСОБА_1 на підставі Договору дарування квартири від 15 квітня 2003 року є власником квартири АДРЕСА_4 (Калініна) у м. Костянтинівка Донецької області. Дана обставина підтверджується копією Дублікатом Договору дарування квартири від 15 квітня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-618 (а.с.8), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 116807155 від 13.03.2018 року (а.с.9).

Отже, спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За статтею 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї (ч.2).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У спірному жилому приміщенні з 27 січня 2010 року зареєстрований чоловік власника квартири ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дана обставина підтверджується довідкою, виданою Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника» № 5 за № 245 від 05.07.2018 року (а.с.18).

Відповідач ОСОБА_2 не проживає та не користується спірним жилим приміщенням без поважних причин з лютого 2017 року.

Зазначена обставина підтверджена показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7

Так, свідок ОСОБА_6, мати позивача, у судовому засіданні пояснила, що у лютому 2017 року відповідач зібрав свої речі та виїхав зі спірного жилого приміщення. З того часу відповідач за місцем реєстрації не зявлявся, комунальні послуги не сплачував. Місце його перебування на теперішній час невідомо.

Свідок ОСОБА_7, сестра позивача, у судовому засіданні пояснила, що у 2017 році ОСОБА_2 виїхав із спірного жилого приміщення та з того часу квартирою не користувався.

Крім того, факт відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік без поважних причин підтверджується Актами з перевірки паспортного режиму від 16 січня 2018 року, від 09 липня 2018 року (а.с.19,20), згідно із якими ОСОБА_2 Сергйови, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартирі АДРЕСА_5 не проживає з лютого 2017 року, його особисті речі в квартирі відсутні.

За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідача в спірному житловому приміщення без поважних причин понад один рік, суд вважає, що ОСОБА_2 на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_6.

Отже, позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 263-265, 282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_7.

Повний текст рішення складено 05 листопада 2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: О.В. Каліуш