Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1197/09

провадження № 61-5251 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., ЛеськоА. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідач-ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова в складі судді Федюшина М. В. від 24 квітня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області у складі суддів: Бездітка В. М., Овсяннікової А. І., Довгаль А. П., від 03 листопада 2016 року.

Встановив:

У вересні 2008 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про захист права власності та визнання майна особистою власністю одного з подружжя.

Позовні вимоги ОСОБА_6 мотивувала тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2001 року до 13 серпня 2008 року. Під час їх шлюбних стосунків у 2002 року ОСОБА_6 була придбана квартира АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира). Зазначена квартира придбана за власні кошти ОСОБА_6, які вона отримала від продажу 28/100 частин її особистої трикімнатної квартири АДРЕСА_2. Відповідач право одноособової власності позивача на спірну квартиру заперечує, тому ОСОБА_6 звернулася до суду із цим позовом.

На підставі наведеного ОСОБА_6 просила суд визнати за нею, право приватної особистої власності н квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2009 року позов задоволено. Визнано спірну квартиру особистою приватною власністю ОСОБА_6, на яку ОСОБА_7 не має права власності.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивована тим, що позовні вимоги у справі доведено та обґрунтовано.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2009 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильних по суті, законних і обґрунтованих висновків щодо задоволення вимог цього позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року ухвала Апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала касаційного суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, відкриваючи апеляційне провадження і призначаючи до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_7 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2009 року, всупереч нормам статті 201 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 2004 року не вирішив питання правонаступництва у зв'язку з тим, що позивач ОСОБА_6 померла, а також не зупинив провадження у справі до вступу в справу правонаступників, не з'ясував коло правонаступників та не залучив їх до участі у справі.

Оскільки коло спадкоємців після померлої ОСОБА_6 апеляційний суд не встановив, то в судовому засіданні в Апеляційному суді Харківської області до участі у справі була залучена Харківська міська рада.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року заочне рішення Жовтневого районного суду залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира придбана за спільні кошти ОСОБА_6 і ОСОБА_7, і, навпаки, наявні у справі докази підтверджують факт, що спірна квартира була придбана ОСОБА_6 за особисті кошти, отримані нею від продажу іншої квартири, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 на підставі пункту 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

У касаційній скарзі, поданій в листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року і направити справу на новий розгляд до апеляційного суду або ухвалити у справі нове рішення суду про скасування заочного рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_7 мотивована тим, що апеляційний суд при вирішенні спору порушив вимоги процесуального права, оскільки розглянув спір без представника відповідача.

Крім того, ОСОБА_7 не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо обґрунтованості вимог позову, оскільки суд першої інстанції до спірних правовідносин застосував закон, який на них не поширюється, при цьому ОСОБА_7 не конкретизує норми права, що була судом застосована не правильно.

Інші посилання касаційної скарги зводяться до опису подій, які існували між сторонами на час виникнення спірних правовідносин, характеристики таких подій, те, що позивач особистих коштів на купівлю квартири не мала, що відповідач є інвалідом 2-ї групи та іншого житла не має і не може бути виселений зі спірного житла, що судовими рішеннями у справі ухвалено незаконні судові рішення тощо.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 грудня 2016 року, крім іншого, відкрито касаційне провадження у справі, надано сторонам строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

У запереченні на касаційну скаргу, поданому в травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, правонаступник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 просить касаційний суд відмовити ОСОБА_7 в задоволенні його касаційної скарги.

Заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_8 мотивує тим, що після ухвалення судом першої інстанції у цій справі заочного рішення від 24 квітня 2009 року між нею та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири. На час звернення ОСОБА_7 до касаційного суду з цією касаційною скаргою власником спірної квартири є ОСОБА_8 Після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_7 залишився проживати у спірній квартирі, а тому між ним та ОСОБА_8 існував судовий спір з приводу виселення ОСОБА_7 У 2016 році при примусовому виконанні заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 квітня 2015 року ОСОБА_7 було виселено зі спірної квартири. Підставою виселення відповідача є саме факт належності спірної квартири на праві одноособової власності за життя ОСОБА_6 Це питання достеменно встановлено судами як при вирішенні спору про виселення, так і при вирішенні цього спору, і тому ОСОБА_8 вважає касаційну скаргу безпідставною.

Правом на подання відзиву (заперечення) на касаційну скаргу сторони не скористалися.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи відомо, що між сторонами існує спір щодо правового статусу набутого в шлюбі нерухомого майна, зокрема чи є спірна квартира особистою власністю позивача з урахуванням того, що вона придбана в шлюбі за її особисті кошти.

Пунктом 3 частини першої статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Такі самі майнові права подружжя були передбачені Кодексом про шлюб та сім'ю України (Глава 6 кодексу) який діяв на час виникнення спірних правовідносин між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції встановив, що позивач довів належними доказами, а відповідач не спростував допустимими засобами доведення, підстави і вимоги цього позову.

Зокрема, суд апеляційної інстанції встановив, що з 20 жовтня 2001 року до 13 серпня 2008 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі; що ОСОБА_6 була одноособовим власником 28/100 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_2 яку набула у власність в порядку безоплатної приватизації; що 19 вересня 2002 року позивач продала це майно за ціною 15 660 грн і того ж дня за ціною 4 499 грн придбала у приватну власність спірну квартиру. Також апеляційний суд установив, що матеріали справи не містять доказів відповідача на спростування набуття ОСОБА_6 у власність спірної квартири саме за її особисті кошти.

Оскільки спірна квартира була придбана ОСОБА_6 за її особисті кошти і позов належним чином обґрунтований, то апеляційний суд правильно визнав рішення суду першої інстанції щодо задоволення позову правильним по суті.

Доводи касаційної скарги здебільшого до правовідносин у цій справі не стосуються, а зводяться до необхідності переоцінки касаційним судом доказів у справі і не впливають на законність рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які ухвалено з додержанням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оспорювані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик