АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Чернівці

Справа №720/1180/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Андрушків С.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНА УСТАНОВА «Кредит комерц» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2018 року (головуючий у 1-й інстанції Вівчар Г.А.),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНА УСТАНОВА «Кредит комерц» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору.

Позов мотивовано тим, що 14 грудня 2017 року між нею та відповідачем укладено кредитний договір №069714, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 2700 грн зі сплатою процентів за користування кредитом.

Посилаючись на ненадання її як споживачу інформації щодо суті наданих товариством фінансових послуг та не ознайомлення її з інформацією щодо умов кредитного договору просила задовольнити позов.

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав несплати судового збору та надано п'ятиденний строк для усунення зазначеного недоліку.

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2018 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом норм процесуального права.

______________________________________________________________________Провадження 22-ц/794/1044/18 Категорія 57

В апеляції вказує на те, що Закон України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, звільнених від сплати судового збору, а Законом України «Про захист прав споживачів» її як споживача банківських послуг звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 12 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що під час укладення спірного кредитного договору відповідачем не надано повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та відповідні ризики, що є порушенням вимог частини 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також відповідачем порушено вимоги пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки сума компенсації становить більше 100%, що є несправедливою умовою.

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав несплати судового збору та надано п'ятиденний строк для усунення зазначеного недоліку.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спір між сторонами виник на підставі договірних відносин, які регулюються положеннями ЦК України, а не Законом України «Про захист прав споживачів», спірний кредитний договір не є споживчим, відтак, позивач не звільнений від сплати судового збору як споживач і має сплачувати його на загальних підставах.

6 серпня 2018 року позивач звернулася до суду із заявою про усунення недоліків позовної заяви, в якій вказав на те, що правовідносини, які виникають з кредитних договорів, субєктний склад яких є фізична особа та субєкт господарювання, мета для особистих потреб, не повязаних з підприємницькою діяльністю, підпадають під дію Закон України «Про захист прав споживачів», відтак, вона звільнена від сплати судового збору.

Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2018 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, оскільки у наданий судом строк недоліки позовної заяви позивачем не усунуто.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтями 55, 124 Конституції України та частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пункту 22 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Зі змісту постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року № 14-57цс18 вбачається, що у ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави для висновку про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому (ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Отже, Законом України «Про судовий збір» передбачена можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав як споживач фінансових послуг, тому на правовідносини між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДИТНА УСТАНОВА «Кредит комерц», як надавачем таких послуг, поширюється дія положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд першої інстанції наведеного не врахував та безпідставно поклав на ОСОБА_1, яка звернувся до суду за захистом прав споживача, обов'язок зі сплати судового збору та передчасно визнав позовну заяву неподаною і повернув її.

За таких обставин, судом першої інстанції неправильно застосовано до позовної заяви ОСОБА_1 правила ч.ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, ухвала Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26 березня 2018 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2018 року.

Головуючий

Судді: