Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 361/6253/16-ц

провадження № 61-30115св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

УсикаГ. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп» на рішення Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Журби С. О., Лівінського С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп» (далі - ТОВ «Юридична компанія «МТД груп») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області, про визнання правочину недійсним та зобов'язання вчинити дії.

На обгрунтування позовних вимог ТОВ «Юридична компанія «МТД груп» зазначав, що 18 липня 2006 року між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку», правонаступником якого на підставі договору про відступлення (цесії) від 09 вересня 2013 року № 55 є ТОВ «Юридична компанія «МТД груп» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 74 730, 00 доларів США зі сплатою 13 процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 17 липня 2016 року. З метою належного виконання зобов'язань позичальником, цього ж дня між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, у лютому 2013 року банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7,

ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

від 18 липня 2006 року,

06 березня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (його дружина) укладено договір дарування, за умовами якого остання отримала в дар квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що поручитель ОСОБА_4, усвідомлюючи можливість звернення стягнення на належне йому майно у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, умисно відчужив належну йому квартиру на користь члена своєї сім'ї, однак продовжує в ній проживати, що свідчить про відсутність бажання настання реальних наслідків за укладеним договором, тобто про фіктивність укладеного між відповідачами правочину, позивач просив визнати недійсним договір дарування 06 березня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності

ОСОБА_5 на кватиру АДРЕСА_1, та повернути її у власність ОСОБА_4

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Юридична компанія «МТД груп» на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу у розмірі 12 800, 00 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що позивач не довів, що оспорюваний ним правочин є фіктивним, оскільки у кожної із сторін цього правочину повинно бути відсутнє волевиявлення на настання реальних наслідків за договором, тоді як

ОСОБА_5 користується спірною квартирою та укладає щодо неї договори про надання відповідних послуг.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд виходив з того, що понесені ОСОБА_5 витрати на правову допомогу у розмірі 12 800, 00 грн документально підтверджені, а тому підлягають стягненню з ТОВ «Юридична компанія «МТД груп».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу, позивач подав апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Юридична компанія «МТД груп» задоволено частково, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 червня

2017 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінено.

Стягнуто з ТОВ «Юридична компанія «МТД груп» на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу у розмірі 12 243, 20 грн.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 19 червня 2017 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не урахував приписи статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» та статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік», у зв'язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру витрат, понесених ОСОБА_8 на правову допомогу.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листопаді 2017 року, ТОВ «Юридична компанія «МТД груп» просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення з позивача витрат на правову допомогу, та направити в цій частині справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув увагу, що у матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_5 про допуск до участі у справі особи, яка надає правову допомогу та відповідна ухвала суду, що свідчить про порушення судом вимог статті 56 ЦПК України 2004 року. На підтвердження обгрунтованості таких доводів послався на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах

№ № 6-18375св15, 6-12203св15, 6-36175св15. Також вказував на помилковість посилання апеляційного суду на наявність у матеріалах справи договору про надання правової допомоги, тоді як фактично у ній є лише витяг з договору та додаткова угода до нього. Крім того посилався на те, що у порушення вимог частини п'ятої статті 42 ЦПК України 2004 року копія ордера на надання правової допомоги не посвідчена суддею.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

24 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК Україниу суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України 2004 року судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої зазначеної статті до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

За змістом частин першої, другої статті 84 ЦПК України 2004 року витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Частиною першою статті 88 ЦПК України 2004 року передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При стягненні витрат на правову допомогу слід ураховувати, що особа, яка надає таку допомогу, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК 2004 року). Розмір витрат на правову допомогу визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК 2004 року.

Суду при визначенні розміру компенсації слід ураховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).

На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу

ОСОБА_5 надала витяг з договору про надання правової допомоги

від 06 лютого 2017 року № 2-06/02/17, додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги, копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого ОСОБА_6 та ордеру на надання правової допомоги, акти від 20 березня 2017 року та від 19 червня 2017 року про обсяг надання правової допомоги за договором від 06 лютого 2017 року, у яких зазначено найменування юридичних послуг, кількість витрачених годин та вартість таких послуг. До матеріалів справи долучено оригінал квитанції про оплату послуг з надання правової допомоги від 20 березня 2017 року у розмірі 3 840, 00 грн та копію прибуткового касового ордера від 19 червня 2017 року про сплату 25 600, 00 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що кількість годин, витрачених ОСОБА_6 на надання правової допомоги становить 19 годин 13 хвилин, протягом яких адвокат: приймав участь у судових засіданнях, знайомився з матеріалами справи, надавав консультації, готував процесуальні документи.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір яких визначено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків установленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, що визначається у відповідному судовому рішенні. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на

2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2017 року становить 1 600, 00 грн.

Ураховуючи необгрунтованість заявлених ТОВ «Юридична компанія «МТД груп» позовних вимог, наявність укладеного ОСОБА_5 договору про надання правової допомоги, документально підтверджених витрат відповідача на його виконання, з наданням відповідного розрахунку, апеляційний суд з урахуванням складності, обсягу та характеру наданої правової допомоги, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 12 243, 20 грн.

Доводи касаційної скарги про безпідставне стягнення витрат на правову допомогу, з посиланням на недотримання судом визначеного статтею 56 ЦПК України 2004 року порядку допуску до участі у справі особи, що надає правову допомогу є безпідставними, оскільки участь у судових засіданнях ОСОБА_6, факт надання ним правової допомоги ОСОБА_5 та понесених нею витрат підтверджено належними і допустимими доказами.

Посилання заявника на практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ також є безпідставним, оскільки висновки, викладені цим судом під час перегляду справ у касаційному порядку, не є обов'язковими для Верховного Суду.

Твердження заявника про відсутність укладеного ОСОБА_5 договору про надання правової допомогу є необгрунтованими, оскільки з журналу судового засідання від 19 червня 2017 року убачається, що суддя оглядав зазначений договір, в матеріалах справи наявні витяг з договору та додаткова угода до нього, а також копія ордеру.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд вважає, що оскаржуване судове рішення є законним та обгрунтованими. Доводи касаційної скарги правильність висновків суду не спростовують, а тому вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник