Постанова

Іменем України

25 жовтня 2018 року

місто Київ

справа № 695/3685/17

провадження № 61-37413св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2018 року у складі судді Степченка М. Ю. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2018 року у складі колегії суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В., Василенко Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 03 березня 2018 року звернулася до суду з клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову до його пред'явлення, в якій просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - житловий будинок (без номера), що знаходиться у АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 15; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва будинку площею 0, 25 га, реєстраційний номер нерухомого майна 15; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0, 2328 га, ОСГ, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 15; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0, 1016 га ОСГ, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 15; заборонити іншим особам вчиняти дії щодо зазначеного нерухомого майна або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Клопотання про забезпечення позову обґрунтовувалось тим, що зазначене майно належить їй на праві приватної власності згідно з договорами дарування від 11 грудня 2015 року та 15 грудня 2015 року, посвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Діонісьєвою А. Е., проте вибуло з її власності внаслідок неправомірних дій третіх осіб.

Враховуючи, що Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області розглядається майновий спір стосовно зазначеного майна у справі № 695/3685/17 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, приватний нотаріус Павловська Г. О., про визнання права власності та витребування майна; Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська відкрите провадження у цивільній справі № 200/18942/17 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними та скасування реєстрації; відносно ОСОБА_5 приватним виконавцем Куземченком А. С. відкрито виконавче провадження за рішеннями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2017 року та від 13 лютого 2018 року про стягнення заборгованості, тому існує реальний ризик наступного перепродажу спірного нерухомого майна іншим особам з метою ускладнення або унеможливлення вирішення судового спору щодо наведених об'єктів нерухомості та виконання судового рішення у справі.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2018 року, заяву ОСОБА_4 задоволено.

З метою забезпечення майбутнього позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та скасування записів про державну реєстрацію майнових прав накладено арешт на нерухоме майно - житловий будинок (без номера), що знаходиться у АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 15; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, для будівництва будинку площею 0,25 га, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 15; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0, 2328 га, ОСГ, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 15; земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3; площею 0, 1016 га, ОСГ, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 15; заборонено іншим особам вчиняти будь-які дії щодо спірного нерухомого майна або передачі майна відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Суд першої інстанції зробив висновок, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. За висновками суду першої інстанції існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам третьої особи із самостійними вимогами, захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль.

Апеляційний суд у зазначеному судовому рішенні зазначив, що доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості заяви ОСОБА_4 спростовуються дослідженими матеріалами, що надійшли на адресу суду.

Суд апеляційної інстанції встановив, що заява про забезпечення позову надійшла 03 березня 2018 року. Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному суду для розгляду заяви про забезпечення позову ОСОБА_4 визначений склад суду - суддя Степченко М. Ю., оскільки в його провадженні знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10, приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Павловська Г. О., про визнання права власності та витребування майна. Зазначений протокол, за висновками апеляційного суду, оформлений відповідно до вимог Інструкції з діловодства та відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, підписаний відповідальною особою, яка здійснила авторозподіл заяви про забезпечення позову - спеціалістом ОСОБА_14, та приєднаний до матеріалів справи.

У відповідь на запит апеляційного суду Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 07 травня 2018 року надіслано належним чином оформлену копію ухвали від 16 березня 2018 року про прийняття уточненої позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору у цивільній справі № 695/667/18 ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_10, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Г. О., про визнання права власності на нерухоме майно для спільного її розгляду з первісним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10, приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Павловська Г. О., про визнання права власності та витребування майна й об'єднання їх з присвоєнням номеру справи № 695/3685/17, провадження № 2/695/429/18.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року засобами поштового зв'язку до Верховного Суду, ОСОБА_5 просив скасувати ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2018 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Касаційна скарга обґрунтовувалась порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Заявник зазначає, що заява ОСОБА_4 про забезпечення позову подана до пред'явлення майбутнього позову, а тому відповідно до підпункту 2.2.4 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (далі - Положення про АСДС), підлягала автоматизованому розподілу. Заява про забезпечення позову до подання майбутнього позову, на переконання ОСОБА_5, мала бути повернута заявнику як така, що не відповідає вимогам статті 151 ЦПК України. Під час розгляду заяви суди не повністю встановили обставини, що мають значення для справи, дійшли помилкового висновку про те, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суди не встановили обсяг позовних вимог майбутнього позову та їх співмірність вимогам заяви.

У відзиві ОСОБА_4 просила відхилити касаційну скаргу ОСОБА_5, залишити оскаржувані судові рішення без змін. Доводи касаційної скарги, на переконання ОСОБА_4, є надуманими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

За змістом правил частини першої, третьої та четвертої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимоги щодо законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень передбачені у статті 263 ЦПК України, за якою судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок про наявність підстав для обов'язкового скасування оскаржуваних судових рішень із направленням заяви на новий розгляд до суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 2.3.2 Положення про АСДС (із змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Ради суддів України від 15 вересня 2016 року № 58) визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою шляхом: автоматизованого розподілу судових справ під час реєстрації відповідної судової справи; пакетного автоматизованого розподілу судових справ після реєстрації певної кількості судових справ; розподілу судових справ шляхом передачі судової справи раніше визначеному у судовій справі судді; визначення складу суду з метою заміни судді (суддів); повторного автоматизованого розподілу судових справ.

Згідно з абзацом 22 підпункту 1.2.1 Положення про АСДС судова справа - це позовні заяви, скарги, матеріали кримінального провадження, подання та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, а також судові процесуальні документи, що виготовляються судом.

За змістом підпункту 2.3.44 Положення про АСДС раніше визначеному в судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу) передаються також заяви про забезпечення позову, доказів.

Системний аналіз наведених правил, викладених у Положенні про АСДС, дає підстави для висновку, що заява про забезпечення позову передається раніше визначеному складу суду виключно у разі її подання у межах справи за позовом, провадження за яким відкрито судом й стосовно якого попередньо вже здійснено автоматизований розподіл задля визначення певного судді. У всіх інших випадках, зокрема коли заява про забезпечення позову подана до його пред'явлення, така заява підлягає автоматизованому розподілу між суддями як нова судова справа (заява, що підлягає обов'язковому розподілу) та не може бути передана раніше визначеному складу суду з підстав наявності у суді судового провадження між тими ж учасниками спору.

Оскільки ОСОБА_4 звернулася із заявою про забезпечення позову до його пред'явлення раніше визначений у справі головуючий - відсутній, у зв'язку з тим, що відповідний позов ще не подано, а отже його автоматизований розподіл між суддями не здійснювався. У такому випадку, заява про забезпечення позову має бути розподілена між суддями шляхом автоматизованого розподілу судових справ (заяв) під час реєстрації відповідної судової справи (заяви).

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перебуваючи у статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, у справі № 695/3685/17 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, приватний нотаріус Павловська Г. О., про визнання права власності та витребування майна, заявник ОСОБА_4 мала процесуальне право та можливість подати заяву про забезпечення позову як учасник цієї справи (одночасно із поданням відповідного позову як третя особа із самостійними вимогами на предмет спору), проте не скористалась цим правом.

Верховний Суд в оцінці доводів касаційної скарги, вирішуючи питання правомірності оскаржуваних судових рішень, виходить з того, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу

відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Це повною мірою стосується й розгляду заяви про забезпечення позову до його подання.

Незважаючи на те, що у заяві про забезпечення позову ОСОБА_4 зазначила про наявність у розгляді суду цивільної справи № 695/3685/17, це не дає підстави для висновку, що названу заяву подано у межах цієї справи та вона підлягає розподілу раніше визначеному складу суду. У заяві не зазначено про такі обставини, при цьому згадується про наявність інших судових проваджень.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У § 37 рішенні «Posokhov v. Russia», заява № 63486/00, ЄСПЛ зазначив, що словосполучення «встановлений законом» відноситься не тільки до правової основи самого існування суду, але і до складу суду у кожній справі (див. рішення ЄСПЛ «Buscarini v. San Marino» від 04 травня 2000 року, заява № 31657/96).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову та надаючи оцінку її законності та обґрунтованості, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували наведених правил Положення про АСДС, чинних на момент подання заяви, а також правил ЦПК України, що є підставою відповідно до пункту 1 частини першої статті 411 ЦПК України для обов'язкового скасування ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2018 року та постанови Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2018 року у зв'язку з розглядом заяви про забезпечення позову до пред'явлення позову неповноважним складом суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду.

Встановленні порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права є істотними, мають наслідком обов'язкове скасування судових рішень, а тому Верховний Суд, відповідно до правил частини четвертої статті 401 ЦПК України уповноважений скасувати оскаржувані судові рішення у попередньому судовому засіданні без призначення справи до судового розгляду.

У § 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Керуючись статтями 401, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 15 травня 2018 року скасувати, заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову до його пред'явлення направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик