Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 303/4417/14-ц

провадження № 61-5194 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідачі-керівник Товариства з обмеженою відповідальністю «Стефанія» ОСОБА_7,
-Комунальне підприємство «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»,
третя особа-управління Держземагенства у Мукачівському районі Закарпатської області,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області у складі суддів: Кожух О. А., Готри Т. Ю., Куштана Б. П., від 16 вересня 2016 року.

Встановив:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Стефанія» (далі - ТОВ «Стефанія») ОСОБА_7, Комунального підприємства «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі - КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»), третя особа - управління Держземагенства у Мукачівському районі Закарпатської області, про визнання майна окремим будинковолодінням.

Позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтовані тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 квітня 2013 року та рішення Виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 28 травня 2013 року № 104. Крім квартири АДРЕСА_2 власником якої є ОСОБА_7, який одночасно є керівником ТОВ «Стефанія». ОСОБА_6 має намір оформити земельну ділянку в оренду для будівництва та обслуговування будинку та здійснити прибудову до своєї нерухомості, однак керівник ТОВ «Стефанія» ОСОБА_7 утворювати об'єднання співвласників багатоквартирного будинку не бажає, що відповідно до статті 42 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) позбавляє позивача можливості отримати у користування земельну ділянку. На пропозиції позивача розподілити нерухоме майно на два окремі будинковолодіння ОСОБА_7 згоди не надає, і ці обставини є підставою для звернення до суду з цим позовом.

На підставі наведеного, керуючись статтями 383, 386, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтями 93, 158 ЗК України, ОСОБА_6 просила суд виділити належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, як окреме будинковолодіння на земельній ділянці площею 0,0113 га на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи (варіант 1б) від 20 лютого 2013 року № 02-02/13, з включенням до складу квартири № 2 таких приміщень: вхід у підвал (2-І) площею 3,2 кв. м; підвал (2-ІІ) площею 6,7 кв. м; житлову кімнату (2-1) площею 17,7 кв. м; кухню (2-2) площею 8 кв. м, з виділенням окремого номера 7 «Б»; зобов'язати ОСОБА_7 влаштувати окремий вхід в новоутворене підвальне приміщення 2-ІІІ (власник квартири № 1) через новоутворений люк згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 02-02/13.

Рішенням Мукачівського районного суду Закарпатської області від 16 вересня 2014 року позов задоволено. Виділено ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, як окреме будинковолодіння на земельній ділянці площею 0,0113 га на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи (варіант 1б) від 20 лютого 2013 року № 02-02/13, шляхом включення до складу квартириНОМЕР_1 таких приміщень: вхід у підвал (2-І) площею 3,2 кв. м; підвал (2-ІІ) площею 6,7 кв. м; житлову кімнату (2-1) площею 17,7 кв. м; кухню (2-2) площею 8 кв. м, з виділенням окремого номера 7 «Б». Зобов'язано ОСОБА_7 влаштувати окремий вхід в новоутворене підвальне приміщення 2-ІІІ (власник квартири № 1) через новоутворений люк згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 02-02/13. Витрати зі сплати судового збору покладено на позивача.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підстави позову та його вимоги є законними і обґрунтованими.

В апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржило ТОВ «Стефанія» з посиланням на те, що товариство не брало участі у розгляді справи судом першої інстанції, однак суд вирішив питання про права та інтереси товариства, оскільки саме ТОВ «Стефанія» було власником квартири АДРЕСА_2 на момент розгляду справи судом першої інстанції і ці обставини міськрайонним судом не враховано при вирішенні спору. Отже, при вирішенні цієї справи, суд першої інстанції вирішив питання про права та інтереси ТОВ «Стефанія» як співвласника будинковолодіння на АДРЕСА_1 не з'ясувавши правової позиції товариства щодо зміни правового статусу об'єкта спільної власності.

На підтвердження вимог і доводів апеляційної скарги до неї заявником додано відповідні правовстановлювальні документи.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 16 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено у справі нове рішення суду про відмову в позові. Стягнуто з позивача на користь ТОВ «Стефанія» 1 339 грн 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, а тому на підставі пункту 4 частини першої статті 4, статті 309 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), апеляційний суд дійшов висновків, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення суду про відмову в позові. При цьому апеляційний суд надав оцінку фактичним обставинам справи лише в контексті дотримання вимог процесуального закону щодо суб'єктного складу учасників справи і не оцінював правові висновки, яких дійшов суд першої інстанції по суті спору. Також апеляційний суд роз'яснив позивачеві право на звернення до суду із самостійним позовом до особи, яка має відповідати за цим позовом.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 16 вересня 2016 року і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про поновлення строку апеляційного оскарження та відкриття апеляційного провадження.

Касаційна скарга ОСОБА_6 мотивована тим, що апеляційний суд порушив вимоги процесуального права при вирішенні питання щодо поновлення ТОВ «Стефанія» строку на подання апеляційної скарги і відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою товариства, а також не надав належної правової оцінки тому, що товариству достеменно було відомо про розгляд цієї справи судом першої інстанції. Інші доводи касаційної скарги зводяться до оцінки особою, яка її подала, правомірності дій ТОВ «Стефанія» щодо подання вказаної апеляційної скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 жовтня 2016 року, крім іншого, відкрито касаційне провадження у справі, надано сторонам строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

У листопаді 2016 року від ТОВ «Стефанія» на адресу касаційного суду надійшов лист, зі змісту якого випливає, що касаційна скарга ОСОБА_6 ґрунтується на припущеннях і обставинах, які не є предметом доведення чи оцінки при розгляді цієї справи. Крім того, посилання касаційної скарги на законність висновків апеляційного суду щодо відмови в позові не впливають.

Правом на подання відзиву (заперечення) на касаційну скаргу сторони не скористалися.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Положеннями статті 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що будинковолодіння АДРЕСА_1 станом на 06 серпня 2012 року належало на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 та ТОВ «Стефанія» - по ? частці (а. с. 65). В подальшому на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 квітня 2013 року та рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 28 травня 2013 року № 104 за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 4). Право власності на квартиру № 1 у цьому будинку 7 було зареєстровано за ТОВ «Стефанія». При цьому правовий статус будинковолодіння АДРЕСА_1 як об'єкта спільного майна власників квартир НОМЕР_2 таНОМЕР_3 у цьому будинку № 7 не змінився.

Предметом цього позову є виділ з будинковолодіння АДРЕСА_1 частки позивача в окреме будинковолодіння.

Відповідно до вимог частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Отже, зміна правового статусу об'єкта права спільної власності впливає на права та обов'язки усіх співвласників.

Звертаючись по суду із цим позовом, ОСОБА_6 одним із відповідачів визначила керівника ТОВ «Стефанія» - ОСОБА_7, зазначивши іншим відповідачем КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації».

Суд першої інстанції при вирішенні спору не встановив кола співвласників спірного будинковолодіння, а тому дійшов до передчасних висновків про обґрунтованість та доведеність цього позову.

Ці обставини апеляційним судом враховано при вирішенні спору в апеляційному порядку і обґрунтовано ухвалено апеляційним судом рішення суду про відмову в позові через порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неможливістю усунення наслідків таких порушень в апеляційному порядку.

При цьому апеляційний суд правильно у рішенні зазначив, що: сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, саме відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, укладати мирову угоду, пред'явити зустрічний позов (статті 10, 31, 60, 123, 128, 174, 175 ЦПК України 2004 року); предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 60, 179 ЦПК України 2004 року), що докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про цивільні права і обов'язки сторін та ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції в порядку, передбаченому статтями 10, 33, 130, 160 ЦПК України 2004 року, питання про участь у справі належного відповідача - ТОВ «Стефанія» як співвласника вказаного будинковолодіння № 7 на час пред'явлення позову не обговорив і тому не мав процесуальних підстав за його відсутності для вирішення спору щодо сторін по суті.

Ці обставини виключили можливість задоволення позову, проте не внаслідок його необґрунтованості та недоведеності, а через відсутність у справі належного відповідача, без якого про законність розв'язання спору не йдеться.

Апеляційний суд на наділений процесуальними повноваженнями для залучення до розгляду справи сторін які не брали участі у розгляді справи судом першої інстанції, а тому висновки апеляційного суду про відмову в задоволенні цього позову є правильними по суті, законними та обґрунтованими.

За таких обставин суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а оспорюване судове рішення апеляційного суду без змін, як це передбачено статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик