АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року

м. Харків

Справа № 643/14030/17

Провадження № 22-ц/790/4853/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

при секретарі Дашковської Н.К.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

третя особа орган опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу № 643/14030/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2018 року, ухвалене суддею Погасій О.Ф., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову зазначає, що 22 червня 2016 року між ним та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу вони мають доньку Мірославу, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Фактично доглядом за дитиною він займається самотужки, відповідачка від піклування дитиною відмовлялась, вела аморальний спосіб життя, на початку грудня 2016 року залишила його одного з дитиною, а сама виїхала до м. Білгород РФ. З початку лютого 2017 року періодично зявлялась у м. Харків, вчиняла сварки, ухилялась від виконання своїх обовязків щодо піклування за їх спільною дитиною, проводила час поза родиною, погрожувала йому залишити його без дитини. 05 травня 2017 року він був змушений оформити відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, оскільки відповідачка відмовилась від піклування про дитину.

Він дізнався, що в ОСОБА_3 Федерації відповідач подала позов до нього про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини разом з нею та стягнення з нього аліментів на утримання дитини. 11 вересня 2017 року він передав дочку відповідачу, оскільки вона наполягала на цьому, з умовою, що дитину вона поверне вранці, але відповідачка не повернула дочку додому, і з цього часу він не знає, де знаходиться дитина. За цим фактом за ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова були відкриті кримінальні провадження . З боку відповідача порушуються його права та права малолітньої дитини, яка є громадянкою України. Відповідачка приховує від нього місцезнаходження дитини, до теперішнього часу вони не дійшли згоди щодо місця проживання дочки.

Просить визначити місце проживання доньки Мірослави, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1, зобовязати ОСОБА_2 передати йому дитину та притягнути її до відповідальності за порушення СК України.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась.

Третя особа орган опіки та піклування Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради просив прийняти рішення на розсуд суду та розглядати справу без участі їх представника.

Заочним рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що доводи позивача грунтуються лише на його поясненнях; ним не надано доказів ухилення відповідача від піклування за дитиною, нехтування своїми батьківськими обовязками, її аморальну поведінку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням порушені його конституційні права та його дочки; рішення суперечить інтересам дитини на право проживати в родині та спілкуватися зі своєю сімєю; судом порушені строки розгляду його позовної заяви.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 22 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області.

Від шлюбу 14 жовтня 2016 року народилась дочка ОСОБА_1 Мірослава Олегівна.

ОСОБА_1 проживає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 21 червня 2017 року ОСОБА_1 визнано наймачем однокімнатної квартири пл.19,6кв.м зі складом сімї: ОСОБА_1 наймач; ОСОБА_4 мати.

Згідно довідки Служби кадрової та соціальної політики Регіональної філії «Південна залізниця» ОСОБА_1 з 05 травня 2017 року знаходиться у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що фактично доглядом дитини займався він. Відповідачка від піклування про дитину відмовлялась, вела аморальний спосіб життя. На початку 2017 року покинула його разом з дитиною. На прохання відповідачки він у вересні 2017 року передав їй дитину. З цього часу подальше місце проживання дочки йому невідоме; відповідачка приховує від нього місце проживання дитини; згоди щодо місця проживання дитини вони не дійшли. Вважає, що є всі підстави для визначення місця проживання дитини разом з ним.

Відповідно до положень ст.ст.150, 155, 160, 161 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР №789- ХІІ від 27 лютого 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно ксерокопії паспорта ОСОБА_2 вона є громадянкою ОСОБА_3 Федерації; з 18 січня 2018 року зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як вбачається з листа ГУ НП в Харківській області відділу міжнародного поліцейського співробітництва НЦБ Інтерполу встановлено місцезнаходження ОСОБА_2 і ОСОБА_5 При опитуванні ОСОБА_2 пояснила, що з чоловіком часто відбувались конфлікти, ОСОБА_1 застосовував відносно неї фізичне насилля, в звязку з чим вона вирішила забрати дочку та приїхати на територію ОСОБА_3 Федерації, стосунки з чоловіком підтримувати не бажає, своє місцезнаходження повідомляти відмовляється.

Згідно листа прокуратури Харківської області за заявою ОСОБА_1 щодо викрадення ОСОБА_2 їх дитини, нездійснення необхідного медичного обстеження дитини; незаконного переправлення ОСОБА_2 дочки через державний кордон України; щодо зникнення дитини; щодо внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей щодо факту перетину державного кордону ОСОБА_2 та ОСОБА_5 здійснюється досудове розслідування, яке наразі триває.

Згідно листа органу опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради за актом обстеження умов проживання позивача умови проживання в квартирі добрі, для дитини є окреме спальне місце, місце з іграшками, є все необхідне для проживання, розвитку та відпочинку. Дитина та мати дитини ОСОБА_2 проживали із батьком ОСОБА_1 без реєстрації.

Згідно з інформацією КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 7» останній раз дитина в супроводі матері була оглянута в поліклініці дільничним педіатром 13 вересня 2017 року. За час спостереження з жовтня 2016 року по вересень 2017 року в поліклініку з дитиною приходили як мати так і батько. За останні шість місяців мати з дитиною до поліклініки не звертались. Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, не має можливості надати суду обґрунтований письмовий висновок щодо визначення місця проживання дитини, у звязку з тим, що місцезнаходження матері дитини ОСОБА_2 разом з дитиною невідоме.

Із наданих позивачем доказів колегія не вбачає підстав для визначення місця проживання дитини з батьком.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких даних щодо місця та умов проживання дитини; місця роботи, доходу відповідачки, її відношення до дитини, характеристики відповідачки матеріали справи не містять та позивачем не надані.

Що стосується вимог про зобовязання відповідача передати дитину йому, то ці вимоги є похідними від вирішення питання про визначення місця проживання дитини разом з позивачем.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 25 вересня 2018 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

ОСОБА_6