Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/514/18 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у місті Житомирі без повідомлення учасників цивільну справу № 285/514/18 за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 травня 2018 року, яке ухвалено суддею Заполовською Т.Г. в м.Новоград-Волинський Житомирської області

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року Публічне Акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «ПРИВАТБАНК», яке 21.05.2018 року змінило назву на Акціонерне товариство ОСОБА_2 банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №б/н від 14.03.2013 року, згідно з яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач свої зобов'язання за фактичне використання кредитних коштів належним чином не виконував та станом на 30.09.2017 року утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 110 643 грн. 88 коп., яку банк просив стягнути на свою користь та понесені судові витрати.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 14.03.2013 року на загальну суму 6100 грн., із них: 4987,66 грн. заборгованості за кредитом, 345,69 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, заборгованості по штрафам 500,00 грн. (фіксована частина), 266,67 грн. (процентна складова) та судовий збір в сумі 1762 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення яким задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що Умови та Правила надання банківських послуг є публічною офертою, а відповідачем було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Підписанням вказаної анкети-заяви, відповідач погодилась, що повністю згодна з вказаними Умовами та Правилами, розуміє їх зміст та зобовязується їх виконувати, зобовязується самостійно знайомитися з усіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів на сайті банку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із таких підстав.

Судом встановлено, що 14.03.2013 рокуміж АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зокрема, ОСОБА_314.03.2013 року підписано Анкету-заяву про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (надалі - заява).

За умовами підписаної відповідачем заяви вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком договір.

Під час розгляду справи було встановлено, що взяті на себе зобовязання банк виконав, надавши позивачу кредит у розмірі 5000 грн. Разом з тим, ОСОБА_3 кредит своєчасно не погашала, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Відповідно до наданого позивачем в суді першої інстанції розрахунку, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 30.09.2017 року становить 110 643 грн. 88 коп., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 4987 грн. 66 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 95361 грн. 27 коп., заборгованості за пенею та комісією 4550 грн., штрафи: 500 грн. (фіксована частина), 5244 грн. 95 коп. (процентна складова).

Частково відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що за умовами даного кредитного договору штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Крім того, досліджуючи наданий банком розрахунок суми заборгованості в частині нарахування відсотків, суд дійшов висновку, що він суперечить Умовам та правилам надання банківських послуг, оскільки починаючи з 211 дня, з моменту виникнення прострочення по кредиту (у даному випадку з 23 червня 2014 року) нарахування процентів за користування кредитом після набуття ними статусу прострочених не відбувається. У звязку з чим, дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом з 23 червня 2014 року по 30 вересня 2017 року.

Проте повністю з таким висновком суду погодитись неможливо виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо за законом ця форма для даного виду договору не вимагається.

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті відповідача, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та Правила надання банківських послуг».

Тобто, Умови та Правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам, які, таким чином, отримують доступ до всіх послуг банку.

Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

У відповідності до п.2.1.1.5.5 Умов та правил банківських послуг відповідач зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Зі змісту п.1.1.5.25 Умов вбачається, що за несвоєчасну сплату послуг, передбачених даним договором, умовами та правилами клієнт сплачує банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який платиться пеня за кожен день прострочки.

Згідно п.2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг за користування кредитом ОСОБА_2 нараховує відсотки, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Враховуючи, що ОСОБА_3, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «КБ «ПриватБанк», підтвердила те, що вона ознайомлена з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами та згодна на те, що вони є складовою частиною укладеного між нею та банком договору, районний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо обов'язковості виконання ОСОБА_3, вказаних умов та правил надання банківських послуг, зокрема щодо сплати тіла кредиту, процентів та штрафних санкцій.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення одночасно з відповідача як пені так і штрафу за невиконання умов договору, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог в частині стягнення пені та комісії в розмірі 4550 грн.

Проте, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення простроченої заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 345 грн. 68 коп. лише за період з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит став простроченим, тобто до 23 червня 2014 року. При цьому, суд виходив з положень п.п.2.1.1.12.6.1, 2.1.1.12.6.3 та 2.1.1.12.6.4.

Так, відповідно до п.2.1.1.12.6.3 Умов проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або овердрафтом нараховуються в дату їх сплати, передбачену п.2.1.1.12.4 та п.2.1.1.12.5. При цьому, відсотки нараховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично використані за рахунок кредиту та/або овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або овердрафт стають простроченим кредитом.

Пунктом 2.1.1.12.6.4 укладеного між сторонами договору також передбачено, що у разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту чи його частини понад 210 днів весь кредит (овердрафт) вважається простроченим та нарахування з дати переводу кредиту (овердрафту) в статус прострочених боргових зобовязань проводяться згідно з п.2.1.1.12.6.1. На залишок простроченої заборгованості боржник сплачує пеню в розмірі, вказаному у п.2.1.1.12.6.1 цих Умов. При цьому винагорода, проценти за користування кредитом не сплачуються.

Отже, сторони погодили, що, починаючи з 211 дня прострочення сплати тіла кредиту, відсотки за користування кредитними коштами не нараховуються, а сплаті підлягає пеня, яка, відповідно до положень п.2.1.1.12.6.1 Умов, розраховується за формулою: базова процентна ставка за договором : 30 ( нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн. (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування процентів за кредитом.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги зміст п.2.1.1.12.6 Умов, відповідно до якого за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів у році, якщо інше не передбачено п.2.1.1.12.13 (даний пункт не діє для елітних карт (Platinum, MC World Signia та VISA Infinite).

Матеріали справи свідчать, що на підставі вказаного кредитного договору відповідач є держателем картки Універсальна, отже в даному випадку до спірних правовідносин слід застосувати правило п. 2.1.1.12.13, відповідно до якого у разі порушення боржником строків сплати процентів за користування кредитом, вказаних у памятці клієнта /довідці про умови кредитування, п.п. 2.1.1.12.2, 2.1.1.12.6, 2.1.1.12.7, 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.7.4, сторони погодили умову про те, що протягом періоду неналежного виконання боржником зобовязань зі сплати відсотків за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі фактично сплачених боржником.

Таким чином, умовами кредитного договору передбачена можливість банку нараховувати відсотки протягом усього періоду прострочення виконання зобовязань у розмірі 30% річних, який погоджений сторонами. Таким чином висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за період з 23 червня 2014 року по 30 вересня 2017 року є помилковим.

Разом з тим, суд вважає, що наданий банком розрахунок суми заборгованості суперечить умовам договору та не узгоджується з вимогами законодавства, оскільки нарахування Банком відсотків в даному випадку здійснювалось на тіло кредиту та відсотки. Сторони погодили відсоткову ставку в розмірі 30% на рік. Таким чином, заборгованість зі сплати відсотків станом на 30.09.2017 року, згідно наданого банком під час апеляційного розгляду справи нового розрахунку заборгованості,становить 5919 грн. 20 коп.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором станом на 30.09.2017 року в розмірі 11952,20 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 4987 грн. 66 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 5919 грн. 20 коп., заборгованості по штрафам 500 грн. 00 коп. (фіксована складова) та 545 грн. 34 коп. (процентна складова).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 475 грн. 74 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову Акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_1, 11700) на користь Акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження : вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001) заборгованість за договором №б/н від 14.03.2013 року станом на 30.09.2017 року в розмірі 11 952 грн. 20 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 4987 грн. 66 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 5919 грн. 20 коп., заборгованості по штрафам 500 грн. 00 коп. (фіксована складова) та 545 грн. 34 коп. (процентна складова).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПРИВАТБАНК» понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 475 грн. 74 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2018 року.

Головуючий: Судді: