КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2622/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю &q?ві;ОРАТАНІЯ&quuo; на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області, постановленої під головуванням судді Усатова Д.Д. 11 червня 2018 року,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю &q?ві;ОРАТАНІЯ&quuo; до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгеніївни, Міністерства юстиції України, ОСОБА_3, треті особи: Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,-

встановив:

В жовтні 2017 року ТОВ &q? ж;ОРАТАНІЯ&q?ок; звернулось до суду з позовом, у якому просило:

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької М.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 3939867 від 13 липня 2013 року щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 на 3/5 частини нежилих приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, номер запису про право власності 1643040 від 05 червня 2013 року, на підставі Договору іпотеки від 17 червня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лазарєвою Л.І.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 рокупровадження у справі закрито з підстав пункту 1 частини 1 ст. 255 ЦПК України.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ТОВ &q?ь ;ОРАТАНІЯ&q?но; подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі посилається на помилковість висновків суду про віднесення справи до підвідомчості судів адміністративної юрисдикції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилається на те, що позов не стосується майнових прав позивача, предметом оскарження є дії державного реєстратора, а відтак суд правомірно дійшов висновку про закриття провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства юстиції України також посилався на законність висновків суду про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з&qu І;явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача носять владно-управлінські функції та спори з цього приводу підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України заявлені вимоги не є похідними від цивільного права.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 рокусуд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. У спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, можуть бути оскаржені відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України та ст.19 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При цьому, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових чи особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Такі висновки містяться в постанові від 16 жовтня 2018 року Великої Палати Верховного Суду у справа № 804/14296/15.

З обставин справи, із якими позивач звернулася до суду, убачається, що між товариством та ОСОБА_3 існують позикові правовідносини, які забезпечені іпотекою, предметом іпотеки є зазначене у вимогах нерухоме майно. Кредитором вчинені дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, які, на думку позивача, вчинені із порушеннями, що не можуть призвести до настання правових наслідків.

Велика Палата Верховного Суду у справі №686/22036/15-ц в постанові від 15 травня 2018 року щодо аналогічних з цією справою правовідносинах та за наслідком аналізу ст.19 ЦПК України зазначила:

Спори про визнання незаконними та скасування рішень нотаріусів, які діяли на виконання делегованих повноважень державного реєстратора, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно розглядаються за правилами цивільного судочинства, якщо такі спори стосуються захисту цивільного права, зокрема випливають із договірних відносин, і якщо немає підстав для їх розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Ураховуючи суб'єктний склад цієї справи й те, що спірні правовідносини пов'язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди, а саме: кредитного та іпотечного договорів, суд дійшов висновку про наявність між учасниками справи спору про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися в порядку, визначеному нормами ЦПК України.

При цьому суд зазначає, що сама по собі участь у спорі суб&qu7.;єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. З&q?ор;ясуванню у такому випадку підлягають підстави виникнення спору та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції належним чином не дослідив обставин виникнення спору та положень ч.1 ст.19 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позов подано до суду до набрання чинності ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Великою Палатою Верховного Суду у справі №396/2550/17 (постанова від 14 березня 2018 року) із вимогами, що заявлені безпосередньо до державного реєстратора та яка подана до суду до набрання чинності ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, зазначено, що у справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на будівлю, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачки у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Поряд з цим Великою Палатою Верховного Суду у справі №686/22036/15-ц ( постанова від 15 травня 2018 року) зроблено висновок про те, що спори про визнання незаконними та скасування рішень нотаріусів, які діяли на виконання делегованих повноважень державного реєстратора, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно розглядаються за правилами цивільного судочинства, якщо такі спори стосуються захисту цивільного права, зокрема випливають з договірних відносин, і якщо немає підстави для їх розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Окрім того суд першої інстанції не звернув увагу на наявну в справі копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 15 березня 2017 року, з якої убачається, що ТОВ &qu6';ОРАТАНІЯ&quсу; раніше зверталось до суду з аналогічним позовом в порядку адміністративного судочинства, проте провадження у справі закрито з тих підстав, що справа не підлягає розгляду за правилами цього виду судочинства.

Отже, висновок суду про те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства є помилковим.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду , що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381, 383, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю &quon;ОРАТАНІЯ&qume; задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В.Соколова