Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 607/13079/16-ц

провадження № 61-19571св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - редакція газети «Свобода»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2017 року у складі судді Позняка В. М. та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 06 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Щавурської Н. Б., Фащевської Н. Є., Ходоровського М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до редакції газети «Свобода» про зобов'язання відповідача усунути допущене порушення його права, спрямоване на захист честі, гідності, громадської репутації його та його побратимів-патріотів від недостовірної інформації щодо них, та надрукувати з цією метою його статтю на спростування недостовірних відомостей і грубих образ тим же шрифтом, що й публікація ОСОБА_6 «ІНФОРМАЦІЯ_1» разом з резолютивною частиною рішення.

В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що на його думку у статті дописувача ОСОБА_6 «ІНФОРМАЦІЯ_2», яка була опублікована в газеті «Свобода» ІНФОРМАЦІЯ_3, є недостовірні та образливі висловлювання. Зокрема, його у числі з іншими називають словами «деякі історики», «новітні ревізіоністи», «не мають навіть елементарних знань за середню школу», «невігласи», «новоявлені ура-патріоти» «подібні ревізіоністи», автори «вульгарних й наукових ідей». Вказані вислови вважає недостовірними та такими що принижують його честь, гідність та громадську репутацію. Редакція газети «Свобода» відмовилася опубліковувати його статтю-відповідь.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що інформація, спростування якої вимагає позивач, не містить фактичних даних, викладена у формі суджень автора і є оціночним судженням, тому спростуванню не підлягає.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 06 квітня 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини у справі, наданим сторонами доказам дав належну оцінку, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У касаційній скарзі, поданій 21 квітня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 06 квітня 2017 року. Посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушенням або неправильним застосуванням норм матеріального права. Застосовано закон, який не поширюється на спірні правовідносини, висновки судів не відповідають обставинам справи. Порушені його та його побратимів права гарантовані статтею 32 Конституції України, а також право вимагати вилучення будь-якої інформації та відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої збиранням, зберіганням, використовуванням та поширенням недостовірної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з наступних підстав.

Суди встановили, що на сторінці 6 в номері НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_3 тернопільської газети «Свобода» опубліковано лист ОСОБА_6 «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Автор у відповідь на публікацію в газеті «Свобода» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» написав, що категорично не поділяє точку зору ОСОБА_4, та зазначив наступне: «Складається враження, не маючи навіть елементарних знань за середню школу, висувають, м'яко кажучи, некоректні пропозиції. Мені, людині трішки обізнаній з цією темою, дуже дивно, чому невігласи (по іншому їх назвати не можу) замахуються на герб нашого міста. Здавалося, що його уже вдосталь ґвалтували і поляки, і москалі. Та, виявляється, що й сьогодні є охочі до абсурдної ревізії цієї святині. Новітні ревізіоністи цього разу напали на шестикутну зірку й півмісяць, мовляв, це - єврейсько-мусульманські символи. Насправді ж, герб Тернополя, як і більшість польських, литовських і галицьких дворянських гербів, базується на гербі Леліва. Його історія бере початок із ХІІ століття. Ним послуговувалися чимало князівств та королівств Європи. У битві під Грюнвальдом (1410 року) під гербом Леліва брали участь три хоругви. Герб Леліва, або лелевітів, має винятково слов'янське коріння. Тому й не дивно, що засновники нашого міста - Князі ОСОБА_7 - використали його у гербі Тернополя. … Тож зірка Давида тут ні до чого і жодним чином не стосується цієї теми. І хоча перед Другою світовою війною половина тернопільських міщан були євреями, жодного відношення до творення герба вони не мали. Їх до цього просто не допустили. Із цього приводу пригадав інший анекдотичний випадок, як один із нововиявлених ура-патріотів ініціював перейменувати центральну вулицю Руську, бо її назва, мовляв, походить від москалів. І саме тому хочу вкотре застерегти подібних ревізіоністів від необдуманих вчинків. Даруйте за нетактовність, але перш, ніж пропонувати через пресу свої вульгарні й антинаукові ідеї, для початку загляньте у підручник історії.».

Суди, відмовляючи в задоволенні позову, зробили висновок, що інформація, спростування якої вимагає позивач, не містить фактичних даних, викладена у формі суджень автора з застосуванням таких мовних засобів, які свідчать про те, що розповсюджена інформація, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири): «деякі історики», «новітні ревізіоністи», «не мають навіть елементарних знань за середню школу», «невігласи», «новоявлені ура-патріоти» «подібні ревізіоністи», автори «вульгарних й наукових ідей», не містить конкретних фактів, є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Колегія суддів погоджується з цими висновками судів з таких підстав.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).

Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов'язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов'язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року).

Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року).

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів погоджується із висновками судів про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач не довів, що поширена інформація є недостовірною, а оціночні судження не підлягають спростуванню.

Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України у редакції, станом на час розгляду справи в суді щодо законності й обґрунтованості. Суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів по суті вирішення спору іне дають підстав вважати, що при ухваленні оскаржуваних рішень суди неправильно застосували норми матеріального права чи порушили норми процесуального права. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. І. Крат

В. П.Курило