Справа № 299/1558/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 вересня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д. Собослоя Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ТОВ «Закарпатгаз Збут» на ухвалу Виноградівського районного суду від 08 червня 2018 року щодо відмови у видачі судового наказу у справі за заявою ТОВ «Закарпатгаз Збут» про видачу судового наказу щодо стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ, -

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ТОВ "Закарпатгаз Збут" звернулося до суду із заявою та просило видати судовий наказ, яким стягнути зі ОСОБА_1 14 868,66 грн. основного боргу за період з 01.07.2015 по 25.05.2018; 3702,74 грн. інфляційних втрат та 866,74 грн. - 3 % річних.

Ухвалою судді Виноградівського районного суду від 08.06.2017 у видачі судового наказу про стягнення заборгованості із зі ОСОБА_1 - відмовлено.

ТОВ «Закарпатгаз Збут» оскаржило таку ухвалу в апеляційному порядку. Просить ухвалу скасувати та направити матеріали для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що з липня 2015 року постачальником природного газу в Закарпатській області є саме ТОВ «Закарпатгаз Збут», ОСОБА_1 фактично користується послугами із газопостачання, а наданий розрахунок заборгованості ОСОБА_1, розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних є обґрунтованими.

Апеляційним судом розглянуто апеляційну скаргу на ухвалу суду, зазначену у п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України (щодо відмови у видачі судового наказу), відповідно до ч. 2 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суддя суду першої інстанції виходив з того, що із заяви і поданих документів вбачається спір про право. При цьому суд послався на норму п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, яка передбачає, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

З таким висновком місцевого суду судова колегія не погоджується.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Згідно п. 3 ч. 1 ст . 161 ЦПК України (зараз і надалі у редакції на час подання заяви) судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

За змістом статті 163 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Судовий наказ може бути видано за наявності як відповідних договорів про надання таких послуг, так і інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг.

Пунктом 2 частини третьої статті 100 ЦПК України (у редакції до 15.12.2017) наявність спору про право було підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, що вирішувалося суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

На момент подання заяви про видачу судового наказу у даній справі указану підставу ля відмови у прийнятті заяви (коли із заяви і поданих документів вбачається спір про право) - виключено, а Розділ ІІ ЦПК України «Наказне провадження» діє у новій редакції.

Зокрема, зміст судового наказу передбачено ст. 168 ЦПК України (у редакції із 15.12.2017), згідно пункту 7 якої у судовому наказі зазначаються, зокрема, повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Тобто, наразі суд не вправі розглядати обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (оцінювати правильність та обгрунтованість розрахунків).

Натомість у подальшому, після видачі судового наказу, боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (п. 5 ч.2 ст. 170 , ч. 3 ст. 171 ЦПК України), що є передбаченою підставою для скасування судового наказу.

Подана заява ТОВ «Закарпатгаз Збут» свідчить про виникнення (порушення) права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Заявник у ній зазначив вимоги свої і обставини, на яких вони ґрунтуються, попри відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, додав документи, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, що вказують на розмір заборгованості за оплату фактично спожитого ОСОБА_1 природного газу, з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Серед приєднаних документів до заяви ТОВ «Закарпатгаз Збут» про видачу судового наказу міститься, зокрема, інформація «Фінансовий стан» - щодо абонента НОМЕР_1 (споживача ОСОБА_1.), в якій відображені дані про, зокрема, фактичне споживання природного газу із липня 2015 року, метод розрахунку - «по лічильнику», номер лічильника, опалювальна площа, тариф на послуги по газопостачанню, зазначено кількість спожитого газу та сума заборгованості.

Також заявником додано Акт про припинення (обмеження) газопостачання № 485 від 20.09.2017 абоненту ОСОБА_2 із зазначенням показника лічильника станом на момент припинення газопостачання.

Згідно Постанови НКРЕКП № 1640 від 28.05.2015 анульовано ліцензію ПАТ «Закарпатгаз» на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу (метану) вугільних родових за регульованим тарифом з 01.07.2015. Постановою НКРЕКП № 1643 від 28.05.2015 ТОВ «Закарпатгаз збут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу (метану) вугільних родових за регульованим тарифом на території Закарпатської області з 01.07.2015 по 30.06.2020.

Таким чином, ТОВ «Закарпатгаз збут» було подано документи, які підтверджують фактичне надання та отримання ОСОБА_2 послуг з газопостачання, надано розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та 3 % річних.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі N 6-2951цс15.

Суддя суду першої інстанції на ці обставини уваги не звернув та постановив помилкову увалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, ухвалу слід скасувати та направити питання про видачу судового наказу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив :

Апеляційну скаргу ТОВ «Закарпатгаз Збут» - задовольнити.

Ухвалу судді Виноградівського районного суду від 08 червня 2018 - скасувати, і питання про видачу судового наказу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 вересня 2018 року.

Головуюча: Судді: