Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 361/8146/14-ц

провадження № 61-25401св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник позивача - Сидоренко НаталіяМиколаївна,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року у складі судді Білик Г. О. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Волохова Л. А., Данілова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 04 квітня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 75 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 04 квітня 2018 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, 04 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2, загальною площею 88,30 кв. м, який належать іпотекодавцю на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області 18 червня 2005 року за реєстровим № 2018, та земельну ділянку площею 0,1106 га по АДРЕСА_2, яка належить іпотекодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 04 квітня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3, та за договором іпотеки від 04 квітня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2

Отже, згідно з положеннями статей 512, 514 ЦК України новим кредитором за договорами кредиту та іпотеки від 04 квітня 2008 року, стало ПАТ «Дельта Банк».

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 05 вересня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 1 695 094,00 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 958 722,17 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 736 372,28 грн, в рахунок погашення якої ПАТ «Дельта Банк» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 04 квітня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2, загальною площею 88,30 кв. м, який належать ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області 18 червня 2005 року за реєстровим № 2018, та земельну ділянку площею 0,1106 га по АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність і визнання за ним права власності на це майно.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04 квітня 2008 року у розмірі 1 695 094, 46 грн звернуто стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області 18 червня 2005 року за реєстровим № 2018, а також на земельну ділянку площею 1,1106 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що знаходиться по АДРЕСА_2 Київської області, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, шляхом продажу вказаного нерухомого майна на прилюдних торгах згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник основне зобов'язання, забезпечене іпотекою, виконував неналежним чином, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, тому іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, що відповідає вимогам статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відповідно до статей 526, 530, 554 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов'язання за кредитним договором не виконано, суд вважав, що іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд вважав безпідставними доводи заявника про вихід місцевим судом за межі позовних вимог, оскільки згідно із Законом України «Про іпотеку» за рішенням суду на предмет іпотеки може бути звернуто стягнення лише шляхом його продажу на прилюдних торгах, а визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки можливе лише у позасудовому порядку.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди вийшли за межі позовних вимог, оскільки, звертаючись до суду із позовом, ПАТ «Дельта Банк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Однак, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, звернув стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах.

Разом з тим, банк відповідно до умов іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку» має право на набуття права власності на предмет іпотеки у разі порушення позичальником умов кредитного договору.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У частині третій статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 04 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 75 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14 % на рік з кінцевим терміном повернення кредиту до 04 квітня 2018 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, 04 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку банку: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2, загальною площею 88,30 кв. м, який належать ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області 18 червня 2005 року за реєстровим № 2018, та земельну ділянку площею 0,1106 га по АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 04 квітня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3, та за договором іпотеки від 04 квітня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2

Отже, згідно з положеннями статей 512, 514 ЦК України новим кредитором за договорами кредиту та іпотеки від 04 квітня 2008 року, стало ПАТ «Дельта Банк».

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 05 вересня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 1 695 094,00 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 958 722,17 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 736 372,28 грн.

На підставі вказаного, ПАТ «Дельта Банк» просило суд в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 04 квітня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2, загальною площею 88,30 кв. м, який належать ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області 18 червня 2005 року за реєстровим № 2018, та земельну ділянку площею 0,1106 га по АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність і визнання за ним права власності на це майно.

У статті 3 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд (стаття 20 ЦК України).

Відповідно до статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Вказане свідчить, що звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки ПАТ «Дельта Банк» було заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Вихід за межі позову є порушенням принципів диспозитивності і змагальності цивільного судочинства.

Відповідно до статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Однак, переглядаючи справ, апеляційний суд усупереч вимогам статті 303 ЦПК України 2004 року на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права уваги не звернув, вказані недоліки не усунув.

Таким чином, оскаржувані судові рішення не можуть бути визнані законними і обґрунтованими.

Вказані порушення норм процесуального права не вплинули на встановлення судами дійсних обставин справи, які дають можливість суду касаційної інстанції розглянути справу по суті та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» з таких підстав.

Частиною другою статті 16 ЦК Українипередбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачала, що вразі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Разом з тим у частині першій статті 38 Закону України «Про іпотеку» визначено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві як на підставі рішенні суду, так і на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).

Отже, сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки за рішенням суду або на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» врегульовано порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду та передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, позивач відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» має можливість звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно в договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Вказаний правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18) та від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц (провадження № 14-117цс18).

Отже, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

При цьому, суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права і ухвалення нового судового рішення не потребує встановлення фактичних обставин справи, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові ПАТ «Дельта Банк».

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У пункті 2 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Отже, судові витрати, понесені ПАТ «Дельта Банк» за подання позовної заяви, апеляційної і касаційної скарг, необхідно залишити за позивачем.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 грудня 2017 року скасувати.

У позові публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк