Справа № 297/1589/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2018 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Фейір О. О., з участю секретаря судового засідання Кузьма Т.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 11000 доларів США, що станом на день звернення до суду становить 290840 гривень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_2 письмовим зобов'язанням зобов'язувалася повертати позивачу раніше отримані у борг кошти у розмірі 11000 доларів США до 31.05.2016 року, однак обіцянку не виконала. На неодноразові усні звернення позивача до боржника повернути борг відповідач не реагує. Оскільки відповідач борг не повернула та від врегулювання питання в позасудовому порядку ухиляється, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 11000 доларів США, що станом на день звернення до суду становить 290840 гривень.

Ухвалою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 03.08.2018 року відкрито провадженні у даній справі та призначено підготовче судове засідання (а. с. 13).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не з'явилися, однак подали до суду спільну заяву, відповідно до якої просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять задоволити (а. с. 22).

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання також не з'явилася. Через канцелярію суду надійшла її заява, згідно якої просить справу розглянути без її участі. Зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, однак просить стягнути з неї 50% сплаченого позивачем судового збору на користь останнього та просить зменшити витрати на професійну правничу допомогу, які повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача, та стягнути з неї 300 гривень, оскільки ОСОБА_2 вважає таку суму компенсації достатньою та адекватною (а. с. 21).

Так, п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому ст. ст. 206, 207 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд вважає, що наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову ОСОБА_1 на підготовчому судовому засіданні у зв'язку з визнанням відповідачем позову, оскільки таке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові № 6-63цс13 від 18.09.2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Так, відповідно до копії розписки, даної ОСОБА_2, вбачається, що остання в 2015 році в м. Берегово одержала від ОСОБА_1 в позику грошові кошти в розмірі 11000 доларів США, які зобов'язується повернути в повному обсязі до 31 травня 2016 року (а. с. 5).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що строк виконання відповідачем зобов'язання перед позивачем, відповідно до вищевказаної розписки, закінчився 31 травня 2016 року о 24:00 годин, однак відповідач свої зобов'язання у вказаний строк не виконала. Дане вбачається з позовної заяви, про що не заперечує і відповідач, остання грошові кошти ОСОБА_1 не повернула, свої зобов'язання не виконала, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, відповідно до ч. 3 цієї статті, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У зв'язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 1454,20 гривень.

Разом з тим, суд вважає, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків сплаченого ним судового збору в розмірі 1454, 20 гривень.

При цьому, суд вважає, що не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки ОСОБА_1, всупереч ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не надано детального опису робіт (послуг) адвоката та здійснених ним витрат.

Керуючись ст. ст. 526, 610-612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 49, 133, 137, 141, 142, 200, 206, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

рішив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якої зареєстровано за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, заборгованість в розмірі 11000 (одинадцять тисяч) доларів США, що становить 290840 (двісті дев'яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якої зареєстровано за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, судовий збір в розмірі 1454 (однієї тисячі чотириста п'ятдесят чотири) гривні 20 копійок.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканцю АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, з державного бюджету судовий збір в розмірі 1454 (однієї тисячі чотириста п'ятдесят чотири) гривні 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Фейір О. О.