Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 756/4157/15-ц

провадження № 61-23728св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» та касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, на рішення Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Лапчевської О .Ф., Мазурик О. Ф., від 14 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США зі сплатою 7,70 % річних на строк до 27 червня 2015 року.

13 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 27 червня 2008 року, змінено процентну ставку та встановлено її у розмірі 9,7 % річних. Згідно з пунктом 1.5.1 щомісячна плата за обслуговування встановлюється у розмірі 0,3000 % від суми виданого кредиту. За порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник повинен сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості. Свої зобов'язання відповідач виконував неналежним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

Ураховуючи викладене,ПАТ «Родовід Банк», збільшивши позовні вимоги, просило суд стягнути з відповідача на його заборгованість за кредитним договором станом на 10 листопада 2015 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 27 395,94 доларів США; заборгованість за процентами у розмірі 10 842,29 доларів США; плату за обслуговування кредиту у розмірі 72 450,46 грн; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 9 916 649,36 грн; пеню за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 3 968 788,70 грн; пеню за несвоєчасне погашення плати за обслуговування кредиту у розмірі 979 890,30 грн; 3 % річних від суми простроченого кредиту у розмірі 50 923,81 грн; 3 % річних від суми прострочених процентів у розмірі 20 379,23 грн; 3 % річних від суми простроченої плати за обслуговування кредиту у розмірі 5 036,74 грн; інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту у розмірі 31 942,29 грн.

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Родовід Банк» про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що згідно з пунктом 1.5.1 кредитного договору, укладеного 27 червня 2008 рокуміж ним та відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк»,щомісячна плата за обслуговування встановлюється в розмірі 0,3000 % від суми виданого кредиту. За порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник повинен сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості (пункт 3.6 кредитного договору).

ОСОБА_1 вважав, що такі пункти кредитного договору суперечать вимогам статей 53, 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 9 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банк у своїй практиці впровадив недобросовісну конкуренцію, чим збільшив зобов'язання позичальника вдвоє, тому просив суд визнати пункти 1.5.1, 3.6 кредитного договору недійсними.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва у складі судді Луценка О. М. від 20 жовтня 2016 року позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід банк» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2008 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 27 395,94 доларів США; заборгованість за процентами у розмірі 10 842,29 доларів США; плата за обслуговування кредиту у розмірі 72 450,46 грн; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту у розмірі 3 491 654,15 грн; пеню за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 1 356 937,90 грн; пеню за несвоєчасне погашення плати за обслуговування кредиту у розмірі 72 450,46 грн та судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. У решті позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Задовольняючи частково позов ПАТ «Родовід Банк», суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, то це є підставою для стягнення з нього заборгованості за цим договором станом на 10 листопада 2015 року. При цьому суд зменшив розмір неустойки з 14 865 328,36 грн до 4 921 042,51 грн відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України та застосував позовну давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України) на підставі наданої відповідачем заяви. Відмовляючи у стягненні 3 % за порушення грошового зобов`язання суд виходив із того, що сторони за договором визначили інший розмір процентів.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 суд виходив із того, що ці вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки сторони за спільною домовленістю уклали договір на відповідних умовах.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року апеляційні скарги ПАТ «Родовід Банк» таОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року в частині задоволення позову ПАТ «Родовід Банк» про стягнення плати за обслуговування кредиту та відмови у стягненні 3 % річних за порушення грошового зобов`язання, а також зустрічного позову ОСОБА_1 у частині відмови у визнанні пункту 1.5.1 кредитного договору недійсним скасовано, а в частині стягнення пені змінено. У решті рішення залишено без змін.

У зв`язку з цим резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції:

Позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 27 395,94 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 10 842,29 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 500 000 грн, пеню за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 200 000 грн, 3 % річних від простроченої сплати кредиту у розмірі 50 923,81 грн, 3 % річних від простроченої сплати процентів за кредитом у розмірі 20 379,23 грн та судовий збір у розмірі 3 654 грн. У решті позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним пункт 1.5.1 кредитного договору, укладеного 27 червня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1

У решті зустрічного позову відмовлено.

Апеляційний суд, частково скасовуючи та змінюючи рішення суду першої інстанції, частково задовольняючи позов ПАТ «Родовід Банк» та зустрічний позовОСОБА_1, виходив із того, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. У пункті 1.5.1 кредитного договору не зазначено, за які саме послуги цю комісію встановлено та фактично позичальник мав сплачувати за послуги, що супроводжували кредит, а така умова договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить частині першій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому суд зменшив розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту з 3 491 654,15 грн до 500 000 грн, а за несвоєчасне погашення процентів з 1 356 937,90 грн до 200 000 грн на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, зазначивши, що її розмір, навіть у межах позовної давності, у десятки разів перевищує суму заборгованості за кредитом. Також апеляційний суд, врахувавши положення частини другої статті 625 ЦК України, стягнув з відповідача, на користь банку 3 % річних від простроченої сплати кредиту та 3 % річних від простроченої сплати процентів за кредитом.

У березні 2017 року ПАТ «Родовід Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив змінитити оскаржуване судове рішення в частині позову банку щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за платою за обслуговування кредиту, загальної суми пені, інфляційних втрат та зустрічного позову щодо визнання недійсним пункту 1.5.1 кредитного договору, резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«Позов ПАТ «Родовід Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 27 395,94 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 10 842,29 доларів США, плату за обслуговування кредиту - 72 450,46 грн, пеню за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 3 491 654,15 грн, пеню за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 1 356 937,90 грн, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за платою за обслуговування кредиту 379 781,13 грн, 3 % річних від простроченої сплати кредиту у розмірі 50 923,81 грн, 3 % річних від простроченої сплати відсотків по кредиту у розмірі 20 379,23 грн, 3 % річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 5 036,74 грн, суму інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту - 31 942,29 грн, та судовий збір у розмірі 3 654 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити повністю».

Касаційна скарга мотивована тим, що Апеляційний суд м. Києва, вирішуючи справу, всупереч вимог статей 10, 60, 179, 213, 214, 215 ЦПК України 2004 року, висновків, викладених у постановах Верховного Суду України в аналогічних справах, ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення в частині первісного позову щодо стягнення заборгованості за обслуговування кредиту, загальної суми пені та зустрічного позову щодо визнання недійсним пункту 1.5.1 кредитного договору.

Кредитний договір укладений та підписаний сторонами 27 червня 2008 року, а до суду із зустрічним позовом ОСОБА_1 звернувся 14 липня 2016 року, тобто більш ніж через сім років.При цьому апеляційним судом не встановлено усіх фактичних обставин справи та не враховано наявність заяви ПАТ «Родовід Банк» про застосування строків позовної давності до вимог, вказаних у зустрічній позовній заяві.

Крім того, всупереч частини третьої статті 551 ЦК України суд не з'ясував майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, чи наявні негативні наслідки для банку через прострочення виконання зобов'язання ОСОБА_1, тому безпідставно та незаконно зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ «Родовід Банк» у повному обсязі.

У березні 2017 року ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_2, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив змінити оскаржуване судове рішення в частині первісного позову банку про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом і стягнути з нього: заборгованість за кредитом з урахуванням строків позовної давності, 3 роки з дати звернення до суду, 18 571, 45 доларів США; заборгованість за процентами з урахуванням строків позовної давності, 3 роки з дати звернення до суду, 8 854,43 доларів США; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, з урахуванням частини третьої статті 551 ЦК України, але не більше 50 % від основної заборгованості за кредитом; пеню за несвоєчасне погашення процентів, з урахуванням частини третьої статті 551 ЦК України, але не більше 50 % від основної заборгованості за процентами; у решті - рішення суду залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції мав задовольнити вимоги банку в межах позовної давності, які мають бути обчислені до кожного окремого платежу, про що він наголошував у своїх письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи.

Так, позов було подано 26 березня 2015 року, а тому стягнення заборгованості за кредитом та процентами, з урахуванням строку позовної давності у три роки (стаття 257 ЦК України), має обчислюватися з 26 березня 2012 року по останній день дії договору, тобто заборгованість за кредитом має обраховуватися з 10 квітня 2012 року до 27 червня 2015 року та становить 18 571,45 доларів США; заборгованість за процентами має обраховуватися з 30 березня 2012 року (дата операції) до 01 липня 2015 року (дата операції), та становить 8 854,43 доларів США.

У зв'язку з такими розрахунками відповідно до статті 551 ЦК України можлива зміна суми пені, оскільки для ПАТ «Родовід Банк» відсутні негативні наслідки у зв'язку з простроченням сплати заборгованості, оскільки він вже сплатив суму грошових коштів, яка майже в три рази перевищує отримані грошові кошти (541 800 грн у порівнянні з 194 600 грн) та відповідно до рішення суду зобов'язаний сплатити основну суму заборгованості та проценти, які будуть визначені в доларах США, що, з огляду на сьогоднішній курс валют, покриє усі можливі збитки банку. Також у цьому випадку суд може застосувати аналогію закону, а саме пункт 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яким установлено, що несправедливими є умови договору про встановлення вимог щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Тобто сума пені не має перевищувати 50 % суми заборгованості. Отже, сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами має становити не більше 50 % від простроченої суми кредиту та процентів за курсом Національного банку України станом на час ухвалення рішення.

Відзив на касаційні скарги учасники справи до суду не подали.

08 травня 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 27 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США зі сплатою 7,70 % річних на строк до 27 червня 2015 року.

13 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 27 червня 2008 року, змінено процентну ставку та встановлено в розмірі 9,7 % річних.

Станом на 10 листопада 2015 року, за розрахунком банку, у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка становить: 27 395, 94 доларів США - заборгованість за кредитом; 10 842, 29 доларів США - заборгованість за відсотками; 72 450, 46 грн - плата за обслуговування кредиту, 9 916 649, 36 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 3 968 788,70 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів; 979 890,30 грн - пеня за несвоєчасне погашення плати за обслуговування кредиту; 50 923,81 грн - 3 % річних від суми простроченого кредиту; 20 379,23 грн - 3 % річних від суми прострочених процентів; 5 036, 74 грн - 3 % річних від суми простроченої плати за обслуговування кредиту; 31 942,29 грн - інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк до 27 червня 2015 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 27 червня 2015 року позичальник мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 27 червня 2015 року, ОСОБА_1 мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зазначений правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18).

Проте апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, не перевірив розрахунок кредитної заборгованості, обґрунтованості нарахування процентів за користування кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування - 27 червня 2015 року, і дійшов передчасного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за процентами, нарахованої станом на 10 листопада 2015 року.

Щодо вимог за зустрічним позовом.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Проте апеляційний суд на зазначені норми закону уваги не звернув, не врахував наявність заяви ПАТ «Родовід Банк» про застосування строку позовної давності до вимог, вказаних у зустрічній позовній заяві (а.с. 117), не встановив, чи наявні підстави для його застосування, взагалі не навів відповідних мотивів, що є порушенням вимог частин другої статті 315 ЦПК України 2004 року про те, що у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, у порушення статей 212-214, 303, 316 ЦПК України 2004 року апеляційний суд: у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін, тому дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову ПАТ «Родовід Банк» та зустрічного позову ОСОБА_1

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» та касаційну скаргуОСОБА_1, подану представником - ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року скасувати, справу передатина новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк