КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 361/494/18 Головуючий у 1-й інст. Сердинський В.С.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1941/2018 Доповідач Рубан С.М

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Болотов Є.В.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2018 року, ухвалене у складі судді Сердинського В.С. в приміщенні Броварського міськрайонного суду Київської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в розмірі 900 грн., а також витрати на оплату навчання в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення сином 23-річного віку.

Посилається на те, що з 08.10.1999 року по 11.11.2008 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_1, від якого має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні.

У 2008 році шлюб між сторонами розірвано і відповідач сплачував аліменти на утримання сина до досягнення ним 18-річного віку.

Проте, після досягнення сином 18 років, відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання сина, хоча зобовязаний, оскільки син ОСОБА_3 навчається в Національному транспортному університеті на факультеті транспортних та інформаційних технологій в м.Києві. Навчання проходить на денній контрактній формі, плата за навчання складає 10800 грн. на рік. Зазначила, що син позбавлений можливості працювати, потребує коштів на харчування, одяг, канцелярські прилади та оплату проїзду.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1, непрацюючого, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн., щомісячно, на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з дня предявлення позову 29 січня 2018 року до закінчення навчання ОСОБА_3, - до 30 червня 2021 року, але не більше як до досягнення ним 23 років, на користь матері ОСОБА_2.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Посилається на те, що судом встановлено, але не взято до уваги, що відповідач від другого шлюбу має двох неповнолітніх дітей, які щомісячно потребують уваги, догляду та виховання. Судом не взято до уваги, що частина 4 статті 199 СК України передбачає наявність у батьків можливості надавати таку допомогу дітям. Відповідачем суду надана довідка з медичного закладу про те, що платник аліментів проходить обстеження на стаціонарному лікуванні у звязку з втратою зору та встановлення певної категорії інвалідності. Суд в оскаржуваному рішенні встановив, але не взяв до уваги той факт, що повноліття сина ОСОБА_3 настало у 2017 році, але відповідач продовжував перераховувати кошти на рахунок сина до певного періоду, а саме до часу втрати зору. Загальна сума перерахувань за домовленості з позивачем склала 19 799 грн., тобто, якщо розділити вказану в рішенні суду суму у перерахунку щомісячно, то відповідач вже перерахував аліменти у вигляді матеріальної допомоги на навчання сина майже за два роки наперед, допоки мав можливість робити це за станом здоровя.

В судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Позивач заперечила проти апеляційної скарги.

Посилається на те, що в апеляційній скарзі зазначено багато неправдивої інформації, що свідчить про байдужість відповідача до фактів, які ним викладено та апеляційна скарга подана для уникнення обовязку відповідача із сплати аліментів. Остання перерахована сума аліментів в розмірі 900 грн. була в грудні 2017 року, коли синові виповнилося 18 років. Більше на картку позивача жодної суми від відповідача не було перераховано. Твердження відповідача, що суд першої інстанції не врахував його майновий стан та те, що в нього є двоє неповнолітніх дітей не підтверджується, оскільки суд частково задовольнив позов, а не ту суму, яка необхідна для утримання ОСОБА_3. Відповідач частково допоміг з оплатою навчання сина, перерахувавши 5000 грн. Навчальний заклад, в якому навчається син підняв оплату за навчання на 2018/2019 рік з 10 800 грн. до 11 500 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які зявились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_2 звернулася з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в розмірі 900 грн., а також витрати на оплату навчання в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення сином 23-річного віку.

Посилається на те, що з 08.10.1999 року по 11.11.2008 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_1, від якого має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні.

У 2008 році шлюб між сторонами розірвано і відповідач сплачував аліменти на утримання сина до досягнення ним 18-річного віку.

Син ОСОБА_3 навчається в Національному транспортному університеті на факультеті транспортних та інформаційних технологій в м. Києві.

Позивач ОСОБА_2 посилається на те, що вона потребує матеріальної допомоги на утримання та навчання сина, а відповідач у добровільному порядку такої допомоги не надає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 на даний час є безробітним, проходив стаціонарне лікування у звязку із втратою зору. З 26 лютого 2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно довідки про доходи №04/04/18-1 від 04 січня 2018 року, позивач ОСОБА_2 працює у ТОВ «Укртрейдпартнер» з серпня 2016 року на посаді менеджера та її посадовий оклад становить 3200 грн., заробітна плата за шість місяців склала 19 200 грн.

Враховуючи матеріальний стан відповідача, а також те, що він має проблеми із здоровям, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, встановленого відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» суд дійшов висновку, що розмір аліментів у сумі 900 грн. відповідає принципам справедливості та розумності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 11 листопада 2008 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області 25 листопада 2008 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 актовий запис №561 (а.с.10).

Сторони є батьками повнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.11).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16). Навчається на факультеті транспортних та інформаційних технологій Національного транспортного університету в м. Києві, денна форма навчання, закінчується навчання (освітнього ступеня бакалавра) 30 червня 2021 року (а.с.6). Відповідно до договору про навчання №1371-17 від 09 серпня 2017 року, загальна вартість освітньої послуги становить 43200 грн., в тому числі 10800 грн. за навчальний рік (а.с.5).

Відповідно до пунктів 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам розяснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою сином.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15.

Встановивши обставини справи та дослідивши надані сторонами докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що згідно з вимогами чинного законодавства ОСОБА_1, як батько ОСОБА_3, зобовязаний утримувати свого сина, який продовжує навчання.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на даний час є безробітним, проходив стаціонарне лікування у звязку із втратою зору (а.с.40-47).

З 26 лютого 2009 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (а.с.37), від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.38-39).

Згідно довідки про доходи №04/04/18-1 від 04 січня 2018 року, позивач ОСОБА_2 працює у ТОВ «Укртрейдпартнер» з серпня 2016 року на посаді менеджера, її посадовий оклад становить 3200 грн., заробітна плата за шість місяців склала 19200 грн. (а.с.8).

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні.

Враховуючи матеріальний стан відповідача та позивачки, витрати на навчання, а також те, що відповідач має проблеми із здоровям, суд дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 29 січня 2018 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, тобто до 30 червня 2021 року, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не має можливості надавати своєму синові матеріальну допомогу на період його навчання у звязку з погіршенням стану здоровя, колегія суддів не приймає до уваги.

Надана відповідачем до суду першої інстанції довідка з медичного закладу про те, що ОСОБА_1 проходив обстеження на стаціонарному лікуванні в період з 03.05.2018 року по 18.05.2018 року не являється доказом відповідно до статей 77-78 ЦПК України, який підтверджує факт встановлення відповідачу інвалідності, у звязку з якою він позбавлений можливості працювати, а також заперечень щодо виконання ним трудових обовязків.

Інших доказів на підтвердження встановлення відповідачу певної категорії інвалідності відповідачем до суду першої інстанції не надано. В апеляційному суді відповідач підтвердив, що на даний час за станом його здоровя група інвалідності йому не встановлена.

Доводи апеляційної скарги про те, що на даний час відповідач не працевлаштований на постійному місці роботи та не має стабільного доходу, а тому не в змозі платити аліменти, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач працездатного віку та не позбавлений можливості знайти роботу з гідною зарплатою. Будь яких заперечень щодо виконання якихось робіт медичними висновками відповідач не підтверджує.

Крім цього, в апеляційному суді встановлено, що відповідач не перебуває на обліку у центрі зайнятості, тобто не підтвердив належними доказами свої наміри щодо працевлаштування.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що на утриманні відповідача перебуває двоє неповнолітніх дітей від другого шлюбу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наявність другої дружини та дітей від другого шлюбу відповідно до законодавства не звільняють відповідача від сплати аліментів на дитину від першого шлюбу, яка потребує матеріальної допомоги від батьків на період навчання.

Доводи апеляційної скарги, що відповідно до законодавства з 1 липня 2018 року встановлено розміри прожиткового мінімуму на одну особу у розрахунку на місяць 1492 грн. колегія суддів оцінює критично, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні.

Судом встановлено, що сину відповідача - ОСОБА_3 18 років виповнилося ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Як вбачається з копій квитанцій, наданих відповідачем, після досягнення сином повноліття ОСОБА_1 перераховував на картку ОСОБА_2 21 грудня 2017 року кошти в розмірі 1500 грн. (а.с.49), на картку сина ОСОБА_3 03 квітня 2018 року 251,26 грн., 09 лютого 2018 року 200 грн., 06 березня 2018 року 251,26 грн., ІНФОРМАЦІЯ_4 року 1206,03 грн., 26 січня 2018 року 1306,53 грн. (а.с.54,56,59,60). Загальна сума перерахованих коштів 4715,08 грн.

Відповідно до договору про навчання №1371-17 від 09 серпня 2017 року, загальна вартість освітньої послуги становить 43200 грн., в тому числі 10800 грн. за навчальний рік.

В судовому засіданні в апеляційному суді позивач ОСОБА_2 пояснила, що навчальний заклад, в якому навчається ОСОБА_3 підвищив оплату за навчання на 2018/2019 навчальний рік, відповідно вартість навчання становить 11500 грн. за рік, що підтверджується наданими нею копією квитанції та додатковою угодою (а.с.106,107).

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом не взято до уваги перерахування відповідачем коштів у розмірі 19 799 грн. на рахунок сина ОСОБА_3 після досягнення ним повноліття, що фактично є матеріальною допомогою на навчання сина.

Враховуючи, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, факт потреби останнього у матеріальній допомозі є безумовним. Необхідність отримання належної освіти позбавляє ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, вказана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обовязків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобовязані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Апеляційним судом, як і судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 спроможний надавати допомогу на утримання повнолітнього сина у розмірі 900 грн. щомісяця на період його навчання, доказів протилежного відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України відповідачем суду не надано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови буде складено протягом пяти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2018 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Болотов Є.В.