Справа № 161/8975/18 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/802/136/18 Категорія: 50 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Карпук А.К.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 серпня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи його тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 02.11.2007 року, який розірвано 25.05.2018 року. Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує, що відповідач не надає матеріальної допомоги на його утримання, не займається його вихованням. Їх син постійно розвивається, цікавиться новим, а тому потребує витрат на репетитора, які становлять в тиждень 1000 грн., а також займається боксом в спортивному клубі «Плаза». Просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 5 000 грн. щомісячно.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, 06 січня 2008 року в розмірі 1 500 (одну тисячу п'ятсот) грн. щомісячно, але не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1 в дохід держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи просить це рішення в частині розміру щомісячної суми, яка підлягає сплаті змінити, встановивши його в сумі 1000 тривень.

В суді апеляційної інстанції під час розгляду справи представник відповідача ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі з підстав наведених в ній.

В запереченні на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_5 зазначала про необгрунтованість апеляційної скарги та про підставність заявлених позовних вимог і просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 02 листопада 2007 року, який розірвано 25.05.2018 року. Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач ОСОБА_3 (а.с. 4).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обовязків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідач є здоровою, працездатною особою, доказів перебування на його утриманні інших осіб матеріали справи не містять.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини першоїстатті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів врахував вимоги ст. 182 СК України, а також що на утриманні відповідача немає інших утриманців, прийшов до правильного висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати аліменти з ОСОБА_3 в розмірі 1 500 грн. на утримання неповнолітнього сина щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріали справи не містять доказів про неспроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом.

При вирішенні даної справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 серпня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді