Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 754/7694/16-ц

провадження № 61-14126св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, яка подана представником ОСОБА_5, на рішення Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Чобіток А. П., Немировської О. В., Соколової В. В., від 08 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6, про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 29 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту № 08-038/401к, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 50 000, 00 доларів США зі сплатою 12,7% річних та кінцевим терміном повернення боргу не пізніше 29 серпня 2026 року. 18 липня 2014 року договором про внесення змін № 3 до договору кредиту № 08-038/401к від 29 серпня 2006 року між сторонами було визначено, що погашення залишку заборгованості позичальника за кредитом у сумі 41 932, 68 доларів США здійснюватиметься до 29 числа кожного місяця, починаючи з липня 2014 року. 26 грудня 2014 року між банком та позичальником було укладено договір про внесення змін № 3 до кредитного договору № 08-038/401к від 29 серпня 2006 року, відповідно до якого сторони договору повторно узгодили безспірний залишок заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту) у сумі 41 932, 68 доларів США та безспірний залишок заборгованості відповідача за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом у сумі 342, 80 доларів США, визначили графік погашення заборгованості за кредитом з відстрочкою платежів до липня 2015 року, встановили нову відсоткову ставку в розмірі 8,9 % річних.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань щодо своєчасного погашення боргу за вказаними договорами, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 1 233 419, 62 грн, банк просив стягнути із відповідача вказаний борг.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва, у складі судді Лісовської О. В., від 09 лютого 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком було пропущено строк звернення з даним позовом до суду, оскільки перший прострочений платіж за користування кредитними коштами датований 29 квітня 2007 року, а відтак строк позовної давності сплинув 01 травня 2010 року, тоді як банк звернувся до суду з даним позовом лише у червні 2016 року.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк». Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 08-038/401к від 29 серпня 2006 року у розмірі 1 099 399, 98 грн за кредитом, за відсотками за користування кредитом у сумі 134 019, 64 грн, а всього 1 233 419, 6 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що районний суд дійшов помилкового висновку, що позивачем було пропущено строк звернення до суду. Місцевий суд не врахував, що додатковими договорами про внесення змін до договору кредиту від 18 липня 2014 року та від 26 грудня 2014 року сторони погодили безспірний залишок заборгованості за кредитом і за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом, відповідач визнала вказаний розмір заборгованості за кредитом, погодилася з новою відсотковою ставкою в розмірі 8,9 % річних і взяла на себе зобов'язання за цих умов та в зазначеному обсязі продовжувати виконання зобов'язання щодо погашення заборгованості, починаючи з липня 2015 року, тим самим вчинила дії, що свідчать про визнання нею свого боргу перед банком.

У вересні 2017 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом повно і всебічно не з'ясовано обставини справи. Апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що банк звернувся до суду з даним позовом у межах строку позовної даності, не врахував, що наданий банком розрахунок заборгованості є недоведеним, у матеріалах справи відсутні докази видачі кредитних коштів. Крім того, банк не звертався до позичальника із вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту.

23 жовтня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

До Верховного Суду надійшло клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про зупинення виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку та про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи.

16 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду, а справу розподілено судді-доповідачу.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про зупинення виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

Вирішуючи питання про зупинення дії судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов'язки.

Цивільним процесуальним законодавством України передбачено, що клопотання про зупинення виконання судового рішення має бути мотивованим та містити підстави для зупинення виконання судового рішення, які мають бути підтверджені певними доказами.

Разом з цим, заявником не наведено беззаперечних підстав і обставин, а також та не надано доказів, які б свідчили про необхідність зупинення виконання оскарженого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 29 серпня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту № 08-038/401к, відповідно до умов якого банк надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти з максимальним лімітом заборгованості у розмірі 50 000, 00 доларів США зі сплатою 12,7 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 29 серпня 2016 року.

29 січня 2007 року між сторонами було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 08-038/401к від 29 серпня 2006 року, за умовами якого сторони узгодили зміну відсоткової ставки в сторону зменшення до 10,9% річних, а також було здійснено перерахунок ануїтентного платежу та встановлено його розмір у 518, 79 доларів США, починаючи з 29 січня 2007 року.

18 липня 2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін № 3 до кредитного договору № 08-038/401к від 29 серпня 2006 року, яким було закріплено безспірний залишок заборгованості відповідача за кредитом (тіло кредиту) у сумі 41 932, 68 долари США, визначено новий графік погашення заборгованості за кредитом з відстрочкою платежів до липня 2014 року.

26 грудня 2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін № 3 до кредитного договору № 08-038/401к від 29 серпня 2006 року, відповідно до якого сторони договору повторно узгодили безспірний залишок заборгованості відповідача за кредитним договором (тіло кредиту) у сумі 41 932, 68 долари США та безспірний залишок заборгованості відповідача за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом у сумі 342, 80 долари США, визначили графік погашення заборгованості за кредитом з відстрочкою платежів до липня 2015 року у додатку № 1 до цього договору про внесення змін до кредитного договору, встановили нову відсоткову ставку в розмірі 8,9 % річних.

Пунктом 4.5 кредитного договору № 08-038/401к від 29 серпня 2006 року передбачено порядок достроково виконання зобов'язань з повернення заборгованості за кредитом, нарахованими відсотками, пенею у випадку неналежного виконання обов'язків щодо сплати чергових платежів по кредиту та відсотках протягом більше ніж 90 календарних днів. За наявності такого прострочення позичальник зобов'язаний погасити весь кредит і сплатити відсотки за користування ним.

Встановлено, що позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 08-038/401к від 29 серпня 2006 року та договорів про внесення змін до нього про сплату відсотків та внесення чергових частин кредиту належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася кредитна заборгованість, яка станом на 01 квітня 2016 року становила 47 044, 38 долари США, що еквівалентно 1 233 419, 62 грн.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (2004 року), частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Апеляційним судом встановлено, що уклавши 26 грудня 2014 року договір про внесення змін № 3 до кредитного договору № 08-038/401к від 29 серпня 2006 року, позичальник ОСОБА_4 визнала суму залишку по кредиту у сумі 41 932, 80 долари США та взяла на себе нові (змінені) зобов'язання з його повернення, починаючи з липня 2015 року, а зі сплати процентів - у загальному порядку без відстрочення.

Суд апеляційної інстанцій дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав. Рахунків, наданих банком, відповідач не спростувала.

З урахуванням вищенаведених обставин, апеляційним правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, вірно враховано положення статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Суд апеляційної інстанцій вірно врахував, що з наведених вище договорів про внесення змін до договору кредиту № 08-038/401к від 29 серпня 2006 року (від 29 січня 2007 року, від 18 липня 2014 року та від 26 грудня 2014 року) вбачається, що сторони погодили безспірний залишок заборгованості за кредитом, безспірний залишок заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом, що свідчить про визнання позичальником розміру кредитної заборгованості, та згоду з новою відсотковою ставкою у розмірі 8,9 % річних.

Враховуючи те, що ОСОБА_4, визнавши заборгованість, не виконала свої зобов'язання, не сплатила проценти за користування кредитом у грудні 2014 року, то, з урахуванням положень пункту 4.5 договору кредиту, у квітні 2015 року у позичальника виникло зобов'язання погасити кредит у повному обсязі та сплатити нараховані проценти і штрафні санкції. Отже, строк позовної давності почав відліковуватись з квітня 2015 року.

Приймаючи до уваги те, що банк звернувся до суду з даним позовом у червні 2016 року, апеляційний суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Задовольняючи позовні вимоги банку, апеляційний суд вірно врахував, що розрахунки банку відповідачем не спростовані, доказів оскарження договору з підстав неотримання кредиту не надано.

Таким чином, апеляційний суд виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Доводи касаційної скарги та зміст оскарженого судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Європейський суд з прав людини висловлював думку, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити представнику ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи.

Відмовити представнику ОСОБА_4 - ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2016 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка подана представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта