Ухвала

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 377/443/14-ц

провадження № 61-7890 ск 18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Апеляційного суду Київської області від 1 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, правонаступниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року на розгляд до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Апеляційного суду Київської області від 1 лютого 2017 року.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 1 листопада 2017 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 7 грудня

2017 року, але який не може перевищувати тридцяти днів з дня отримання ухвали.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

За змістом пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

09 лютого 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу касаційну скаргу разом з матеріалами касаційного провадження передано на розгляд судді Верховного Суду Хопті С. Ф.

У березні 2018 року на виконання вимог ухвали від 1 листопада 2017 року ОСОБА_1 надіслала до касаційного суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, квитанцію про сплату судового збору та заяву про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру.

Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2018 року визнано причину пропуску строку на касаційне оскарження неповажною. Відмовлено у задоволенні клопотання заявника про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру. Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків до 28 травня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

У червні 2018 року на виконання вимог ухвали від 07 травня 2018 року ОСОБА_1 надіслала до касаційного суду квитанцію про сплату судового збору у сумі 1 206 грн 20 коп. та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, посилаючись на те, що первісну касаційну скаргу було подано в строк, передбачений ст. 325 ЦПК України, а про ухвалу касаційного суду від 13 березня 2017 року дізналась лише 14 червня 2017 року.

Однак такі підстави для поновлення строку не можна визнати поважними, оскільки скаржник не позбавлений можливості вільного та безоплатного доступу до Єдиного реєстру судових рішень, знайомитись з ними на офіційному веб-порталі судова влада України, а наведені підстави по суті є тими самими, що вже були визнані неповажними. Крім того, повторно касаційну скаргу заявником було подано лише в жовтні 2017 року.

Відповідно до вимог частини третьої статті 328 ЦПК України 2004 року, касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 325 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з дня отримання ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції з заявою про поновлення строків або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Аналогічна норма міститься у статті 393 ЦПК України.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine).

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2018 року вказані заявником підстави було визнано неповажними, а знову наведені причини для поновлення строку на касаційне оскарження є аналогічними, тому є недостатніми для поновлення строку на касаційне оскарження.

Отже, клопотанняОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження є необґрунтоване.

При цьому безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Керуючись статтями 393, 394 ЦПК України, частиною третьою

статті 328 ЦПК України 2004 року, пунктом 14 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147 - VIII,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3, правонаступниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2, на рішення апеляційного суду Київської області від 1 лютого 2017 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта