Номер провадження 2/229/1180/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Цукаревій К.А. ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2018 року позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, про розірвання шлюбу.

Мотивує свої вимоги тим, що вони з відповідачем 01 червня 1996 року зареєстрували шлюб у Московському відділі РАЦС м. Харкова (актовий запис №569, свідоцтво про одруження ВЛ № 019936). Протягом останніх двох років подружні стосунки розладилися через відсутність взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен живе окремим життям. Від шлюбу подружжя має малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, які мешкають з позивачкою. Просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку(доходу) боржника, але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитиниу в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

31 жовтня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що їх сім'я розпалась остаточно в червні 2018 року, не заперечує проти розірвання шлюбу. Щодо стягнення аліментів пояснив, що в добровільному порядку надавав кошти на утримання сина і мав намір надавати допомогу до його повноліття, вважає доводи позивачки в цій частині необгрунтованими тому аліменти з нього необхідно стягнути з дня винесення рішення (а.с.24).

В судове засідання, позивачка з'явилася, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на позові наполягає, пояснила, що разом із чоловіком не мешкають разом з червня 2018 року, спільне господаство не ведуть з цього ж часу. Просить розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб, малолітнього сина ОСОБА_4, визначити місце проживання дитини разом із нею, прізвище ій залишити "Шаріна". Також просить стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі, який вказаний в позові. Відмовилась від вимоги про відшкодування їй за рахунок відповідача витрат по сплаті судового збору в сумі 704, 80 грн., оскільки відповідач сплатив їй ці кошти в добровільному порядку.

Відповідач в судове засідання з'явився, визнав позов в повному обсязі, проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів не заперечує, зазначає, що майновий спір між подружжям відсутній.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вислухавши пояснення позивача, пояснення відповідача, оцінивши усі докази, зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, керуючись принципом верховенства права суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу та стягненням аліментів.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 01 червня 1996 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ВЛ № 019936 від 01 червня 1996 року, актовий запис № 569, що зроблено в Московському відділі реєстрації актів громадянського стану м.Харкова /а.с. 8/.

Від шлюбу подружжя має малолітнього сина ОСОБА_3, 29 жовтня 2015 року /а. с. 9/.

З червня 2018 року подружжя спільного господарства не веде, спільним побутом не пов'язано, майновий спір відсутній.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін та їх дитини.

Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує формально, а тому підлягає розірванню. Суд вважає не можливим примусити позивача або відповідача зберігати шлюб.

Малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, суд вважає за необхідне залишити проживати разом з матір'ю.

Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка по справі, наполягала на залишенні прізвища яким іменувалась у шлюбі, відповідач заперечень проти цього не надав. Тому суд вважає за можливе залишити позивачу після розірвання шлюбу прізвище «Шаріна».

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. До того ж відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує.

Тому, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу між сторонами.

З червня 2018 року, як стверджує позивачка, вона з відповідачем фактично проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Син знаходиться на її одноособовому утриманні.

Відповідач визнав вимоги позивача щодо стягнення аліментів, зазначив, що в нього немає на утриманні неповнолітніх чи непрацездатних осіб. Також повідомив суду, що він надає допомогу на утримання сина в добровільному порядку та надав довідку про свої доходи, в якій зазначено, що він працює у Малому приватному підпримстві "Галеніка" з 04.09.2018 року на посаді заступника директора по теперішній час, його посадовий оклад складає 7 455,00 грн., за вересень виплачено 6001,28 грн без врахування податківи (а.с.25). Проте визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.ст. 181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як зазначає ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи те, що відповідач є працездатним, має дохід, не має на своєму утриманні інших осіб, є батьком дитини, тобто, має обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідач визнає позов, має дохід, який дозволяє визначити розмір аліментів у частці від його заробітку (доходу), суд дійшов до висновку про те, що аліменти слід стягнути з відповідача у 1/4 частці від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення позивача до суду (21.09.2018р.) і до досягнення дитиною повноліття щомісячно.

Відповідно до вимог п.3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 15.12.2017 року № 3674-17 та положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні з позовом про стягнення аліментів до суду, позов задоволено, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за один місяць згідно із положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 200, 206, 259, 263-265, 289, 354, 35, 430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити повністю.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_4, Україна, громадянкою України та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_6, Україна, громадянином України, який було зареєстровано 01 червня 1996 року в Московському відділі реєстрації актів громадянського стану м.Харкова, актовий запис № 569 (свідоцтво про шлюб серія 1-ВЛ № 019936 від 01 червня 1996 року).

Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище «Шаріна».

Малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, залишити проживати разом із матір'ю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, Україна, громадянина України, що мешкає за адресою: Донецька обл, АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, РНОКПП НОМЕР_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4, Україна, громадянки України, що мешкає за адресою 84200, Донецька обл., м.Дружківка, смт. Олексієво-Дружківка, вул. Лівобережна, буд. 37, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, Україна, громадянина України, що мешкає за адресою: Донецька обл, АДРЕСА_1, судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. на користь держави.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Копію рішення направити до Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Повне судове рішення складено 05 листопада 2018 року.

Суддя: Є. В. Петров