Номер провадження: 22-ц/785/7059/18
Номер справи місцевого суду: 520/4210/18
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про повернення майна, набутого за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави,

встановив:

10.04.2018 року позивач ОСОБА_3 звернулась із позовною заявою до Київського районного суду м. Одеси до ОСОБА_5 про повернення майна, набутого за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави.

Свої вимоги мотивувала тим, що 18 травня 2015 року ОСОБА_5 без правових підстав отримала від неї 26 500 доларів США за квартиру № АДРЕСА_1, яку раніше 23.01.2015 року на підставі договору купівлі-продажу нею було придбано у відповідача.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.07.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування вищевказаного заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2018 року та постановлення нового рішення по справі, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального та права.

Так, на думку заявника апеляційної скарги судом першої інстанції допущено: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

Проте, до суду апеляційної інстанції зявився лише представник позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4, інші особи не зявились.

При цьому відповідач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 були завчасно і належим чином повідомлені про час і місце судового засідання, про що свідчить розписка ОСОБА_6 від 18.10.2018 року (а.с.96), а також клопотання ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи (а.с.125).

Саме з цих підстав, а також враховуючи строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції та велике навантаження на суддю апеляційної інстанції, заява ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи була залишена колегією суддів без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела суду того, що ОСОБА_5 отримала від неї грошові кошти у сумі 26500 доларів США без достатньої правової підстави, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 січня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марченко А.М. було посвідчено Договір купівлі-продажу, згідно умов якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_3 придбала квартиру № АДРЕСА_1, яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 32,0 кв.м., житловою площею 15,3 кв.м.

За змістом п. 2.1 Договору купівлі-продажу продаж квартири за домовленістю сторін вчинюється за 145 344 грн., які у відповідності до ст. 627 ЦК України Продавець одержав повністю до підписання цього договору від Покупця.

Згідно п. 2.2 вищевказаного Договору сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру. Підписання цього договору Продавцем є підтвердженням факту повного розрахунку з ним за продану квартиру та свідчить про відсутність у Продавця щодо Покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

Разом з тим, ухвалюючи судове рішення, суд виходив із того, що грошові кошти у сумі 26500 доларів США, які за розпискою позивач ОСОБА_3 передала ОСОБА_5 18 травня 2015 року, були не чим іншим, як розрахунком за придбану вищевказану квартиру, про що однозначно вказано в письмовій розписці.

При цьому суд виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт сплати відповідачу грошових коштів за умовами договору купівлі-продажу квартири.

Колегія суддів частково погоджується з доводами заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що у вищевказаному договорі купівлі-продажу квартири вказано, що сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру, а оскільки вказаний договір не визнаний недійсним, то зазначені в ньому обставини щодо повного розрахунку, вважаються доведеними.

Однак, погоджуючись з даними доводами заявника апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що вищевказана розписка від 18 травня 2015 року про передачу ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 26500 доларів США саме за вказану квартиру, спростовують доводи ОСОБА_3 по передачу ОСОБА_5 вказаних коштів безпідставно.

Тобто, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказані грошові кошти були передані ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 не за що інше, як за придбану нею квартиру.

Саме з цих підстав виходив суд першої інстанції, коли дійшов висновку про те, що матеріали справи не мають доказів передачі грошових коштів у межах вартості квартири в момент укладення договору купівлі-продажу цієї квартири.

При цьому, колегія суддів зазначає, що висновок суду про те, що в момент укладення договору купівлі-продажу квартири, покупець ОСОБА_3 не розрахувалась у повному обсязі з продавцем, є обгрунтованим, оскільки як вбачається з позовної заяви ОСОБА_3 а також розписки про отримання ОСОБА_5 грошових коштів, нею було отримано за квартиру 26500 доларів США, що в еквіваленті становить 699600 грн., в той час як згідно договору купівлі-продажу квартира придбана за 145 344 грн., що є значно заниженою ціною, ніж вартість квартири, яка знаходиться в Приморському районі м. Одеси, про що детально і обгрунтовано вказано в оскаржуваному судовому рішенні.

Колегія суддів також зазначає, що мотивуючи позовні вимоги, позивач стверджувала, що після придбання вищевказаної квартири, а саме 18 травня 2015 року вона передала ОСОБА_5 без будь-яких правових підстав 26500 доларів США за квартиру АДРЕСА_1 і право власності на яку вже належить ОСОБА_3

Однак, ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі позивач не зазначила, яка була необхідність передачі вказаних грошових коштів ОСОБА_5 вже після оформлення договору купівлі-продажу вказаної квартири і оформлення права власності на неї за ОСОБА_3

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 пояснював зазначені обставини тим, що ОСОБА_3 має похилий вік і ОСОБА_5 фактично ввела її в оману, отримавши від неї безпідставно 26500 доларів США.

Однак, зазначені доводи жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції а також колегії суддів про те, що ніякий вік, та ніякі обставини не могли змусити особу безпідставно передати іншій особі дуже значну суму грошових коштів у валюті.

Більше того, враховуючи, що позивач ОСОБА_3 вже придбала квартиру і повністю за неї розрахувалась, про що зазначено в позовній заяві і в апеляційній скарзі, та на цьому наполягає ОСОБА_3 та її представник, на велике переконання колегії суддів, в такому випадку не було б жодної необхідності передавати повторно без будь-яких правових підстав грошові кошти ОСОБА_5 у сумі 26500 доларів США.

При цьому колегія суддів виходить із того, що за офіційним курсом гривні України по відношенню до долала США станом на 23.01.2015 року (15,79 грн. за 1 долар США), сума 145 344 грн., за яку придбана квартира, становила еквівалент 9204,81 доларів США.

Тобто, колегія судів дійшла однозначного висновку про те, що сплативши за квартиру вищевказану суму, у позивача не було б інших підстав передавати на користь відповідача через 4 місяці після цього ще 26500 доларів США, інакше як за придбану квартиру.

Таким чином, зазначені обставини в своїй сукупності свідчать не про що інше, як про передачу грошових коштів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 18 травня 2015 року у сумі 26500 доларів США в якості оплати за придбану квартиру, а не безпідставно, як на тому наполягає позивач та її представник.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції також обгрунтовано вказав, що нормами ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов'язана повернути безпідставне набуте майно і тоді, коли підстава, на якій воно було отримано, згодом відпала.

Зміст п. 2 ст. 1212 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Із положень вищевказаної норми ЦК України випливає, що підставою виникнення зобов'язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (у тому числі грошових коштів) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що виходячи із змісту вищевказаної норми, для з'ясування чи набула особа відповідного зобов'язання, визначеного статтею 1212 ЦК України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов'язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, щоматеріали справи свідчать про наявність підстав для отримання ОСОБА_8 грошових коштів від ОСОБА_3, оскільки раніше відповідачкою за договором купівлі-продажу була відчужена квартира, а в розписці від 18 травня 2015 року вказано цільове призначення переданих позивачкою грошових коштів саме за квартиру АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції також правомірно вказав, що реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

З цих підстав, ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що цивільне право позивача відповідачем не порушено.

Погоджуючись із даним висновком суду першої інстанції колегія суддів також зазначає, що обставини безпідставного набуття відповідачем грошових коштів, належних позивачу у розмірі 26500 доларів США, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи позивача, останнім суду не надано.

Зазначені позивачем обставини щодо безпідставного набуття відповідачем грошових коштів не можуть бути покладені в основу судового рішення про задоволення позовних вимог, так як свої висновки суд не може ґрунтувати на припущеннях та усних поясненнях позивача і його представника.

Що стосується посилання заявника апеляційної скарги на Постанову Верховного Суду від 25 квітня 2018 року № 564/1814/15-ц, провадження № 61-4804 св 18, то воно є безпідставним, оскільки предметом судового розгляду по вказаній цивільній справі були саме безпідставно отримані відповідачем грошові кошти від позивача, який перерахував їх двічі на розрахунковий рахунок відповідача (а.с.62-64).

У даній справі предметом судового розгляду є грошові кошти, які були передані позивачем на користь відповідача в рахунок вартості придбаної квартири АДРЕСА_1 що підтверджується відповідною письмовою розпискою позивача, а також іншими матеріалами справи, що в свою чергу виключає застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог,заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують,оскільки рішення ухваленоу відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуванесудове рішення - залишити без змін.

Що стосується ухвали колегії суддів про забезпечення позову, яка була постановлена 17.10.2018 року (а.с.122-124), то колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, разом з апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м.Одеси від 19 липня 2018 року ОСОБА_3 надала суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок, з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер майна-33556876, та житловий будинок, з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна 33827847, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому (а.с.68-70).

Після надходження справи до апеляційного суду Одеської області 03.09.2018 року, ухвалою судді-доповідача від 05.09.2018 року було вирішено питання про відкриття провадження у справі і задоволення заяви про забезпечення позову у точній відповідності до поданої заяви (а.с.88-89).

Однак, 07.09.2018 року від ОСОБА_3 надійшла заява про виправлення описки у вищевказаній ухвалі (а.с.92).

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Одеської області від 10.09.2018 року було призначено справу до судового розгляду, на 23 жовтня 2018 року, на 17.00 год. (а.с.93).

Разом з тим, ухвалою судді-доповідача від 17.09.2018 року в ухвалі про забезпечення позову були виправлені описки у точній відповідності до поданої заяви про виправлення описок (а.с.105-106).

Однак, через те, що в заяві ОСОБА_3 про забезпечення позову і в заяві про виправлення описок були допущені помилки, які були також відображені в ухвалі суду про забезпечення позову та в ухвалі про виправлення описок, ухвала суду про забезпечення позову не була виконана, що підтверджується Рішенням державного реєстратора від 20 вересня 2018 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.117).

Тобто в адресі обєктів нерухомості було зазначено ж/м «Совіньон», в той час як правильно слід вказувати ж/м «Совіньйон».

У звязку з цим, 21.09.2018 року апелянт ОСОБА_3 надала суду нову заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на житловий будинок, з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер майна-33556876, та житловий будинок, з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна 33827847, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Проте, враховуючи, що справа була вже призначена до розгляду колегією суддів, про що 10.09.2018 року було постановлено відповідну ухвалу про призначення справи до судового розгляду на 23 жовтня 2018 року, на 17.00 год. (а.с.93), всі подальші питання, у тому числі і щодо забезпечення позову, мають розглядатись колегіально судом у судовому засіданні.

З підстав викладеного, дана заява була розглянута 17.10.2018 року, після закінчення короткочасної відпустки колегії суддів, а також після закриття лікарняного судді Цюри Т.В., яка приступила до виконання обовязків 16.10.2018 року, враховуючи, що 15.10.2018 року був вихідним днем, 16.10.2018 року днем судових засідань (а.с.119-121, 122-124).

При цьому, задовольняючи заяву про забезпечення позову, колегія суддів виходила із того, що згідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасників справи, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

При цьому, відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У звязку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Таким чином, ухвалою колегії суддів від 17.10.2018 року були вжиті заходи забезпечення позову танакладено арешт на житловий будинок, з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2,реєстраційний номер майна-33556876, загальна вартість нерухомого майна становить 323144 грн. та на житловий будинок, з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна - 33827847, загальна вартість нерухомого майна становить 366 218 грн.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2018 року- без змін, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вищевказані заходи забезпечення позову, як то передбачено ч. 9 ст. 158 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 158, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2018 рокузалишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.10.2018 року у вигляді накладення арешту на житловий будинок, з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер майна-33556876, та житловий будинок, з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна 33827847.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31.10.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра