Номер провадження: 22-ц/785/5673/18
Номер справи місцевого суду: 1519/2-2075/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

ОСОБА_2,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6,

представника приватного нотаріуса ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними, усунення від спадкування, визнання права власності та визнання заповіту частково недійсним, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7,

встановив:

06 вересня 2010 року представник позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_4 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, третя особа Пята Одеська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту і свідоцтва про право на спадщину недійсними та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, 2-й провулок Марата, буд. 4.

В позові ОСОБА_9 вказувала на те, що з 1996р. вона з її матірю проживали у будинку дідуся та бабусі за адресою: м. Одеса, 2-й провулок Марата, буд.4, з дідусем ОСОБА_10 та її нерідною бабусею ОСОБА_11 однією сімєю та вели сумісне господарство. 29 серпня 1997р. помер її батько - ОСОБА_12 та після його смерті фактично її піклувальниками були ОСОБА_10 - дідусь та ОСОБА_11 - нерідна бабуся, оскільки мама була вимушена часто виїздити на заробітки.

11 березня 1998 р. помер дідусь позивача ОСОБА_10, після смерті якого бабуся ОСОБА_11 попросила їх залишитися проживати з нею, оскільки у неї не було власних дітей та онуків. За весь період проживання в 1998р. по 2007 рік бабуся ОСОБА_11 жодного разу не сказала про наслідування спадкового майна після смерті ОСОБА_10, навпаки вона казала, що все майно належить їй, у звязку з чим вона не несла затрат на переоформлення майна після смерті дідуся, однак документів на будинок вона позивачу не показувала, оскільки та була малолітньою.

В 2007 році позивач ОСОБА_9 поступила до Російського державного гідрометеорологічного університету м. Санкт-Петербург, однак на літні канікули приїжджала до ОСОБА_11

18 липня 2010р. вона знову приїхала до бабусі на літні канікули, однак зясувала, що в будинку № 4, по 2-му провулку Марата в м. Одесі проживають сторонні люди, бабуся померла, а вона знята з реєстрації за рішенням суду.

Ознайомившись з матеріалами справи Малиновського районного суду м. Одеси №2-6940/08 22 липня 2010р., їй стало відомо, що ОСОБА_11 на підставі заповіту від 28 жовтня 1997р., складеного її померлим дідусем ОСОБА_10 на імя не рідної бабусі ОСОБА_11 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, успадкувала майно ОСОБА_10 та 24 листопада 1998р. отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ААР №848362, спадкова справа №397/1998/ин, зареєстроване в реєстрі за №3-4628.

Посилаючись на те, що ОСОБА_10 фізично не міг зробити заповіт на імя ОСОБА_11 у звязку з хворобою, а саме - діабетичною комою з порушенням свідомості, та у звязку з тим, що його психічний стан постійно погіршувався, позивач, посилаючись на норми ЦК України, просила:

-визнати недійсним заповіт ОСОБА_10, посвідчений 28 жовтня 1997р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7;

-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 24 листопада 1998р. на імя ОСОБА_11 пятою Одеською державною нотаріальною конторою;

-визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, 2-й провулок Марата, буд. 4.

-

В подальшому представник позивача ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги позивача ОСОБА_3, та згідно останніх уточнених позовних вимог від 31 серпня 2011р. в якості відповідача вказала ОСОБА_5, та в якості третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (т1, а.с.151-152).

В своїй уточненій позовній заяві представник позивача зазначала, що після смерті ОСОБА_10 11 березня 1998р., ОСОБА_11 успадкувала за заповітом все його майно, що складається з:

-2/5 частин житлового будинку загальною площею 58кв.м. та надвірних будівель: «Б» - сараю, «В» - літньої кухні, «Г» - льоху , «Д» - сараю , «Е» - вбиральні, прибудов: а2, а3, «Ж» - гаражу, «З» - сараю, «И» - вбиральні, №1-3 огородження, І мостіння, що знаходиться за адресою: м. Одеса, 2-й провулок Марата, буд. 4;

-автомобіль марки ВАЗ 21063, 1984р.в.

-Посилаючись на зазначені обставини, позивач, окрім вищевказаних вимог, також просила усунути від права на спадкування ОСОБА_11, визнати частково недійсним заповіт ОСОБА_11, посвідчений 11.02.2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5П та ОСОБА_13, що стосується 2/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, 2-й провулок Марата, буд. 4.

Відповідач, її представник та представник третьої особи заперечували проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх недоведеність.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними, усунення від спадкування, визнання права власності та визнання заповіту частково недійсним було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання щодо скасування вищевказаного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 року та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та просить суд винести мотивовану окрему ухвалу про підготовку та скоєння злочину проти правосуддя та направити її до органів досудового слідства для подальшого розслідування в кримінальному провадженні.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що в період шлюбу, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_14, 25.04.1966р. народився син ОСОБА_12.

У відповідності до рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 26 квітня 1971 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_14 було розірвано. При цьому ОСОБА_10 у власність перейшло 2/5 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, 2-й провулок Марата, 4, та складається в цілому з одного камяного будинку загальною площею 58 кв.м. та надвірних будівель: «Б» - сараю, «В» - літньої кухні, «Г» - льоху , «Д» - сараю, «Е» - вбиральні, №1-3 огородження, І мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 558 кв.м. (т.1, а.с.96-97).

14.06.1977р. ОСОБА_10 уклав шлюб з ОСОБА_15, яка змінила своє прізвище на «Баланюк», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (т.1, а.с.93).

28.03.1990р. від шлюбу сина ОСОБА_10 - ОСОБА_12 та ОСОБА_16 народилася ОСОБА_9 - позивач і заявник апеляційної скарги по даній справі, про що свідчить копія свідоцтва про її народження (т.1, а.с.5).

29.08.1997р. ОСОБА_12 батько позивача і заявника апеляційної скарги помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (т.1, а.с.7).

28.10.1997р. ОСОБА_10 склав заповіт, в якому все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на яке він по закону буде мати право він заповів своїй дружині ОСОБА_11, з якою перебував у шлюбі більше 20 років. Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 489 (т.1, а.с.94).

11 березня 1998 року спадкодавець ОСОБА_10 помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (т.1, а.с.8).

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_11 фактично прийняла спадщину, як то було передбачено ст.ст. 548-549 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, оскільки проживала та була зареєстрована за місцем відкриття спадщини.

Крім того, 24.11.1998р. спадкоємець за заповітом ОСОБА_11 звернулась до пятої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 та надала всі необхідні документи (т.1, а.с.91, 95)

В той же день державний нотаріус Пятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_17 видала ОСОБА_11 свідоцтво про право на спадщину по заповіту на спадкове майно ОСОБА_10, яке складалося 2/5 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, 2-й провулок Марата, 4 та складається в цілому з одного камяного будинку загальною площею 58 кв.м. та надвірних будівель: «Б» - сараю, «В» - літньої кухні, «Г» - льоху , «Д» - сараю, «Е» - вбиральні, №1-3 огородження, І мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 558кв.м. Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №3-4628 (спадкова справа № 397/1998). Свідоцтво зареєстровано в КП «МБТІ та РОН» 02.02.1999р. (т.1, а.с.9).

Крім того, у звязку з фактичним прийняттям всієї спадщини, 27.07.1999р. до пятої Одеської державної нотаріальної контори також звернулася ОСОБА_11 із заявою про видачу їй свідоцтва на легковий автомобіль марки ВАЗ 21063, 1984р.в., двигун №7463201, кузов 1050770, реєстраційний номер Б46589ОД, та в той же день державним нотаріусом пятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_17 на імя ОСОБА_11 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначений автомобіль. (т.1, а.с.105).

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

Спірним в даному випадку є питання стосовно того, чи складав заповіт на імя своєї дружини ОСОБА_11 спадкодавець ОСОБА_10, чи була його воля на складення вказаного заповіту, та чи маються підстави для визнання його недійсним із визнанням частково недійсним заповіту, який був складений ОСОБА_11 на користь ОСОБА_5П та ОСОБА_13

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2008р. до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася вищевказаний спадкодавець ОСОБА_11 з позовом до ОСОБА_16 колишньої дружини спадкодавця ОСОБА_10 та його онуки - ОСОБА_9 позивач і апелянт по даній справі, ВГІРФО Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про усунення перешкод у володінні власністю, а саме 2/5 частинами житлового будинку №4, по 2-му провулку Марата в м. Одесі (справа №521/6446/13ц).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.11.2008р. було усунуто ОСОБА_11 перешкоди у володінні 2/5 частинами житлового будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою, шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_16, ОСОБА_9 за цією адресою. Зобовязано Малиновський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_16, ОСОБА_9, які зареєстровані за адресою: м. Одеса, 2-й провулок Марата,4 (т.1, а.с.65).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.11.2011 року у звязку з поданням представником ОСОБА_9 ОСОБА_4 заяви про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.11.2008р., до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_11, яка померла 28.03.2010 року, було залучено ОСОБА_5.

В подальшому, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.04.2013р. заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.11.2008р. було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку у судовому засіданні на 22.04.2013р. об 09.10 год.

Однак, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.04.2013р. позов ОСОБА_5 до ОСОБА_16, ОСОБА_18, ВГІРФО Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про усунення перешкод у володінні власністю, третя особа ОСОБА_19 залишено без розгляду.

Слід також зазначити, що ще за життя, а саме 11.12.2009р. ОСОБА_11 склала на імя ОСОБА_5 та ОСОБА_13 заповіт, в якому вона на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: з належного їй майна: 2/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами за №4 по другому провулку Марата в м. Одесі, грошовий вклад з належними відсотками, який зберігається в Ананьївському відділенні №2821 Одеської області на рахунку №40545; грошові вклади з належними відсотками, які зберігаються у філії Одеського міського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» №5374/0208 на рахунках №012679, №30531; грошові вклади з належними відсотками, які зберігаються у філії Одеського міського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» №7860/0208 на рахунках №, № заповіла ОСОБА_5; 53/100 частин житлового будинку №96 по вул. Житомирській в м. Одесі заповіла ОСОБА_13 (т.1, а.с.25).

Як було вказано вище, ОСОБА_11 померла 28 березня 2010 року, про що свідчить копія свідоцтва про її смерть (т.1, а.с.109).

В свою чергу спадкоємець і відповідач ОСОБА_5 26.07.2010р. звернулася до пятої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_11, на підставі заповіту та на підставі якої була заведена спадкова справа № 338/2010. Однак, свідоцтва про право на спадщину вона не отримала у звязку з тим, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.09.2010р. на будинок № 4 по 2-му провулку ОСОБА_11 було накладено арешт (т.1, а.с.17).

Також до пятої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_11, на підставі заповіту звернувся ОСОБА_13, який 26.10.2010р. отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 53/100 частин житлового будинку № 96 по вул. Житомирській в м. Одесі (т.1, а.с.138).

Суд також обгрунтовано зазначив, що згідно довідки Російського державного гідрометеорологічного університету від 22.07.2010р. позивач і заявник апеляційної скарги ОСОБА_9 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3) з 01.09.2007р. навчалася на денному відділенні економічного та соціального факультету Російського державного гідрометеорологічного університету. Строк закінчення навчання 01.07.2012р. (т.1, а.с.11).

05.07.2012р. позивач ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_20 та отримала прізвище «Аніщенко», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (т.1, а.с.302).

Обгрутовуючи свої позовні вимоги, позивач ОСОБА_3 посилалась на те, що після ознайомлення із заповітом, який нібито складений її дідусем ОСОБА_10 на імя його дружини ОСОБА_11, вона впевнилась у тому, що в заповіті стоїть не підпис дідуся. Крім того, вона заперечує той факт, що він міг скласти заповіт на імя ОСОБА_11, оскільки обіцяв залишити спадщину їй ОСОБА_3

У звязку з цим та за клопотанням позивача ОСОБА_3 ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.02.2014р. у справі була призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Одеському НДІСЕ.(т.2, а.с.42).

Однак у звязку з ненаданням оригіналів двох примірників заповіту, реєстру нотаріальних дій та вільних зразків почерку та підписів ОСОБА_10 та ОСОБА_11, повідомленням ОНДІСЕ від 30.05.2014р. справу було повернуто до суду без надання експертного висновку. (т.2, а.с.68).

30.10.2014р. представником позивача повторно заявлено клопотання про призначення аналогічної експертизи (т.2 а.с.92-93).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.10.2014р. у справі знову було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз (т.2, а.с.99-101).

Згідно повідомлення Одеського НДІСЕ від 27 лютого 2015 року матеріали справи повернуті до суду у звязку з ненаданням необхідних документів (т.2, а.с.110-111).

14.04.2015р. судом знову була призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено експертам Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Одеській області (т.2, а.с.125-127).

Відповідно до повідомлення НДЕКЦ ГУМВС України в Одеській області від 18.06.2015р. справа повернута до суду у звязку з неможливістю проведення експертизи (не надання документів) (т.2, а.с.136-138).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 червня 2016 року судом вкотре була призначена судова почеркознавча експертиза, виконання якої доручено експертам НДЕКЦ ГУМВС України в Одеській області (т.2, а.с.210-212).

03.08.2016р. до суду надійшов висновок НДЕКЦ ГУМВС України в Одеській області від 27.07.2016р., в якому частково були дані відповіді на поставлені судом питання, а саме було зазначено, що особа яка виконала підпис у заповіті від 28.10.1997р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ймовірніше за все, виконувала цей підпис під впливом якихось збиваючих факторів природного характеру (до яких можуть відноситися похилий чи старечий вік виконавця, його хворобливий стан тощо) (т.2, а.с.213-230).

В подальшому, ухвалами Малиновського районного суду м. Одеси від 18.04.2018р. в задоволенні клопотання представника позивача - ОСОБА_4 про витребування доказів відмовлено, оскільки таке клопотання було подано в порушення ст.ст. 83,84 ЦПК України. Також було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача - ОСОБА_4 про призначення у справі комісійної судової почеркознавчої експертизи (т.3, а.с.130-133).

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_3 не надала суду жодного доказу, як то передбачено ст.ст. 76-78,83 ЦПК України, на підтвердження своїх позовних вимог щодо визнання заповіту ОСОБА_10, посвідченого 28.10.1997р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, на користь ОСОБА_11, недійсним, у звязку з порушенням його посвідчення та вільного волевиявлення заповідача.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду і додатково вважає за необхідне вказати, що у відповідності до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути вмотивоване в судовому рішенні.

Зазначені обставини свідчать про те, що, незважаючи на будь-який висновок судової почеркознавчої експертизи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що матеріали справи свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_10 склав заповіт на імя своєї дружини ОСОБА_11 на все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, свідомо і навмисно, бажаючи передати їй у спадщину все своє майно.

При цьому, слід зазначити, що із вказаною дружиною ОСОБА_11 спадкодавець ОСОБА_10 прожив у шлюбі більше 20 років. В свою чергу, з колишньою дружиною ОСОБА_14 він розподілив спільне майно подружжя ще в квітні 1971 року і перестав спільно проживати з нею. З позивачем у справі і заявником апеляційної скарги ОСОБА_3 спадкодавець ОСОБА_10 також разом не проживав, принаймі матеріали справи таких обєктивних доказів не мають.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_10 не мав наміру залишати спадщину позивачу ОСОБА_3, а свідомо залишив її своїй дружині ОСОБА_11

Більше того, як вбачається з висновку вищевказаної судової почеркознавчої експертизи від 27.07.2016р., нею не виключається складання заповіту саме спадкодавцем ОСОБА_10, оскільки в ній зазначено, що ймовірніше за все, підпис в заповіті виконувала особа під впливом якихось збиваючих факторів природного характеру (до яких можуть відноситися похилий чи старечий вік виконавця, його хворобливий стан тощо) (т.2, а.с.213-230).

З огляду на викладене, та враховуючи, що підстав для визнання заповіту ОСОБА_10 від 28.10.1997р. недійсним матеріали справи не містять, то відсутні правові підстави для визнання недійсним і свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.11.1998р. на імя ОСОБА_11 пятою Одеською державною нотаріальною конторою.

Що стосується тверджень представника позивача, про те, що ОСОБА_11 просила нотаріуса оформити заповіт на її майно на користь позивача ОСОБА_9, про що на аркуші справи 21, том № 2 є її заява від 10.01.2008р., то зазначена обставина не може слугувати доказом складання та нотаріального посвідчення вказаного заповіту. Крім того, навіть якщо б цей заповіт і був належним чином оформлений, то у звязку з вищевикладеним, заповіт на імя ОСОБА_5 і ОСОБА_13 скасував би заповіт, складений на імя ОСОБА_9, оскільки заповіт на імя ОСОБА_5 і ОСОБА_13 був складений пізніше.

Крім того, щодо вимог про визнання частково недійсним заповіту, складеного ОСОБА_11 на імя ОСОБА_5, то суд зазначає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи представника позивача щодо його недійсності, а саме, ОСОБА_11, маючи право на спадкове майно, отримане після смерті ОСОБА_10, мала повне право заповідати це майно на користь ОСОБА_5

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів також не вбачає підстав для винесення мотивованої окремої ухвали про підготовку та скоєння злочину проти правосуддя та направити її до органів досудового слідства для подальшого розслідування в кримінальному провадженні, як про те просила заявник апеляційної скарги.

Що стосується відводів складу колегії суддів, який був заявлений представником заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 ОСОБА_4, то перший відвід був розглянутий у встановленому законом порядку і в його задоволенні було відмовлено, а другий аналогічний відвід був залишений без розгляду, як то передбачено ч. 5 ст. 39 ЦПК України (т.3, а.с. 216-218, 222-223, 250-252).

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.11.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_21

ОСОБА_2