Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 464/2245/13

провадження № 61-39313св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: приватне підприємство «Нива-В.Ш.», Сихівський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції,

треті особи: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 березня 2015 року у складі судді Борейка С. В. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2018 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Павлишина О. Ф., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного підприємства «Нива-В.Ш.» (далі - ПП «Нива-В.Ш.»), Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Сихівський ВДВС), треті особи: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), ОСОБА_4, про визнання прилюдних торгів з продажу арештованого майна та протоколу про проведення прилюдних торгів недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 червня 2010 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто солідарно з неї та ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 96 633,7 доларів США, що становить 764 440,21 грн.

17 травня 2012 року в ході примусового виконання вказаного рішення державним виконавцем було накладено арешт на її квартиру АДРЕСА_3

Вказувала, що прилюдні торги з реалізації вказаної квартири проведені Сихівським ВДВС з порушенням правил, встановлених пунктом 4.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, за участі лише одного учасника, тоді як мало бути хоча б двоє учасників.

Вважала, що оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки немає, а торги проводились на підставі виконавчого листа Сихівського районного суду м. Львова про стягнення коштів, то норми Закону України «Про іпотеку» до цих правовідносин не застосовуються, а лише Закон України «Про виконавче провадження».

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд: визнати недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири АДРЕСА_1, проведені 07 грудня 2012 року ПП «Нива-В.Ш.» та оформлені протоколом від 07 грудня 2012 року № 1412361-2; визнати недійсним протокол №1412361-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) від 07 грудня 2012 року.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 04 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не довела, чим саме порушено її права, враховуючи, що кошти за реалізацію спірного майна зараховано у рахунок погашення її боргу, а третя особа - ОСОБА_4 правомірно набула право власності на таке майно.

При цьому суд погодився, що прилюдні торги були проведені за участі лише одного учасника, що є порушенням пункту 4.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, проте вважав, що цей факт сам по собі не може бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Суд послався на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 26 листопада 2014 року у справі № 6-174цс14, по те, що коли судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, то при вирішенні питання про наявність чи відсутність порушень при проведенні торгів застосовуються загальні норми, що регулюють правовідносини з реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів: норми Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, а норми Закону України «Про іпотеку» до таких правовідносин не застосовуються.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким її позов задоволено.

Визнано недійсними прилюдні торги, проведені 07 грудня 2012 року торгівельною організацією - 14 філією ПП «Нива-В.Ш.» з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та оформлені протоколом № 1412361-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 07 грудня 2012 року, який затверджений директором філії 14 ПП «Нива-В.Ш.» .

Визнано недійсним протокол № 1412361-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 07 грудня 2012 року, затверджений директором філії 14 ПП «Нива-В.Ш.», який оформлений за результатами проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року касаційну скаргу Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, до якої приєдналось ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 вересня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції правильно вказав, що прилюдні торги були проведені з порушенням пункту 4.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна за участі лише одного учасника, тоді як мало бути не менше двох учасників. Проте ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПП «Нива-В.Ш.», Сихівського ВДВС, а третіми особами зазначила сторін правочину: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», який є стягувачем у виконавчому провадженні, у межах якого проводилися прилюдні торги, і ОСОБА_4, яка є переможцем торгів і покупцем арештованого майна. Однак позов про визнання прилюдних торгів стосується прав названого банку та ОСОБА_4, які не є сторонами у справі. Це питання не вирішено судом першої інстанції, а в апеляційного суду відсутні повноваження на залучення до участі у справі нових відповідачів.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд незаконно поклав в основу свого судового рішення той факт, що позов було пред'явлено не до всіх відповідачів.

Вважає, що прилюдні торги повинні були проводитися у порядку, визначеному Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у цьому випадку не було, то Сихівський ВДВС незаконно провів прилюдні торги на підставі положень Закону України «Про іпотеку», за участі одного учасника.

Вказує, що така формальна відмова у позові суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

У серпні 2018 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1, в якому вказує на безпідставність доводів її скарги, посилаючись на правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах: від 13 червня 2016 року у справі № 6-315цс16, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1680цс16, відповідно до яких до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 45 Закону України «Про іпотеку», за якою прилюдні торги можна провести за наявності одного учасника, придбавши майно за його початковою ціною, незалежно від того, яке судове рішення виконується. Крім того, вважає, що апеляційний суд правильно вказав, що позов пред'явлено не до всіх відповідачів.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 червня 2010 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнено 96 633,70 доларів США, що становить 764 440,21 грн, заборгованості за кредитним договором, 1 700 грн державного мита та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження 03 травня 2012 року державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа від 22 листопада 2010 року № 2-357, виданого Сихівським районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 766 260,21 грн.

Постановою державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 03 травня 2012 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1, а 17 травня 2012 року - на квартиру АДРЕСА_1, належну їй на праві власності.

Згідно з висновком експерта про оцінку майна вартість квартири становила 312 237 грн.

07 вересня 2012 року між Сихівським ВДВС та торгівельною організацією Філією 14 ПП «Нива-В.Ш.» укладено договір про надання послуг з проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна.

Перші прилюдні торги були призначені на 26 вересня 2012 року, проте не відбулись через відсутність зареєстрованих покупців.

Повторні прилюдні торги з реалізації арештованого майна, уціненого згідно з актом про переоцінку майна від 09 жовтня 2012 року, проведені 07 грудня 2012 року за участю одного учасника.

Переможцем других прилюдних торгів визнана ОСОБА_4, яка придбала квартиру за 234 177,75 грн.

Актом державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 18 грудня 2012 року, затвердженим начальником Сихівського ВДВС, визнано придбання ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 з прилюдних торгів за 234 177,75 грн.

Встановивши, що прилюдні торги проведені на виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором при відсутності судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції вважав, що прилюдні торги були проведення всупереч пункту 4.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна за участі лише одного учасника, проте дійшов висновку, що цей факт сам по собі не може бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, оскільки ОСОБА_1 не довела, чим саме порушено її права, враховуючи, що кошти за реалізацію спірного майна зараховано у рахунок погашення її боргу, а третя особа ОСОБА_4 правомірно набула право власності на таке майно.

Апеляційний суд скасував вказане рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позову з інших підстав, а саме у зв'язку із тим, що ОСОБА_1 звернулася з позовом тільки до ПП «Нива-В.Ш.» та Сихівського ВДВС, у той час як позов повинен був бути пред'явлений також до сторін правочину: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», який є стягувачем у виконавчому провадженні, у межах якого проводилися прилюдні торги, і ОСОБА_4, яка є переможцем торгів і покупцем арештованого майна. При цьому апеляційний суд погодився з тим, що спірні прилюдні торги були проведені з порушенням пункту 4.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна за участі лише одного учасника.

Проте повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій щодо підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 погодитися не можна.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

З огляду на зазначене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 45 Закону України «Про іпотеку», за якою прилюдні торги можна провести за наявності одного учасника, придбавши майно за його початковою ціною.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 27 квітня 2016 року у справі № 6-103цс16, від 13 червня 2016 року у справі № 6-315цс16, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1680цс16.

Позивач не навела доводів щодо відступлення від вказаного правового висновку Верховного Суду України. Не встановлено таких підстав і колегією суддів Верховного Суду.

Таким чином, позов ОСОБА_1 є необґрунтованим з наведених вище підстав, оскільки прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, проведені 07 грудня 2012 року ПП «Нива-В.Ш.» та оформлені протоколом від 07 грудня 2012 року № 1412361-2 законно, з дотримання норм Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку».

У зв'язку з цим у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити саме з наведених підстав.

Суди попередніх інстанцій не врахували вказаного та відмовили у задоволенні позову ОСОБА_1 з інших неправильних підстав. При цьому суди дійшли помилкових висновків про те, що спірні прилюдні торги були проведені з порушенням пункту 4.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна за участі лише одного учасника.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, а саме відмовлено у задоволенні позову з неправильних підстав, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з наведених у постанові підстав.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 04 березня 2015 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного підприємства «Нива-В.Ш.», Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, треті особи: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4, про визнання прилюдних торгів та протоколу недійсними відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк