Справа № 630/406/18
Провадження № 2/630/290/18
29 жовтня 2018 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Малихіна О.О.,
за участю секретаря Косенко С.В.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 630/406/18 (провадження №2/630/290/18) за позовною заявою, поданою ОСОБА_1 - представником ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності на житловий будинок літ. «А-1», житловою площею 7,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4, що зареєстроване за ним на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Харківською державною нотаріальною конторою 21 січня 1964 року, зареєстрованого за реєстровим номером №7-58 та визнання за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 72,70 кв.м., житловою площею 42,70 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, -
В обґрунтування заявленого позову позивач вказував, що в період перебування у шлюбі його батьки придбали за договором купівлі-продажу житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 але право власності на нього не зареєстрували. Придбаний житловий будинок був знесений, а на місці нього збудований новий. Після смерті батька позивача спадщину у виді вказаного житлового будинку прийняла його мати ОСОБА_5, однак правовстановлюючі документи за життя так і не оформила. А тому після смерті матері, позивач ОСОБА_2 оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку не має можливості, так як право власності на вказаний будинок не зареєстровано. Саме тому він був змушений звернутися з даним позовом до суду.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, але його представник ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, вказувала, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити, а також вона не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідач ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але в судове засідання не з'явився без поважних на то причин та відзив на позов не подавав. А тому зі згоди позивача, суд розглядає справу за відсутністю відповідача, в заочному судовому засіданні.
В судовому засіданні встановлене наступне.
25 травня 1967 року ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_4 житловий будинок, що був розташований за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25 травня 1967 року, посвідченого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, зареєстрованого за реєстром №847.
Однак вказаний договір ОСОБА_6 не зареєстрував у Люботинському БТІ, а тому право власності на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4, що підтверджується копією довідки КП «Люботинське БТІ» №41-в від 21 травня 2018 року.
Так відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦК України 1963 року у подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один житловий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності.
Таким чином у суду не виникає сумніву з приводу того, що ОСОБА_6 придбав житловий будинок та був його одноособовим власником.
В позовній заяві представник позивача зазначає, що придбаний ОСОБА_6 в 1967 році житловий будинок був знесений, а згідно із п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Факт знесення придбаного житлового будинку підтверджується довідкою-характеристикою за адресою: АДРЕСА_1 складеною 18 червня 2018 року ФОП ОСОБА_7, з якої вбачається, що житловий будинок літ. «А-1», що розташований за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1 житловою площею 7,90 кв.м. з господарськими будівлями був знесений.
Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_7 на замовлення ОСОБА_2 станом на 18 червня 2018 року, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, були побудовані в 1980 році: житловий будинок літ. «А-1», з верандою літ. «а», ганком літ. «а-1», загальною площею 72,70 кв.м., житловою площею 42,70 кв.м., підсобною площею 27,30 кв.м., холодною площею 2,70 кв.м., літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В», «Д», «Є», душ літ. «Ж», вбиральня літ. «З», погріб літ. «Л», колодязь літ. «К», вигрібна яма літ. «Я», огорожа 1-2.
Станом на 1980 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.
Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.
Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.
Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.
Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.
Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку ОСОБА_6 набув статусу власника житлового будинку та він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1 був збудований та набутий ОСОБА_6 одноособово.
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого Люботинським міським відділом РАГС 29 червня 1998 року, актовий запис про смерть №275.
Враховуючи, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв'язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року.
Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_8 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_4.
Згідно ст. 549 ЦК УРСР (редакції 1963 року) визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та вчинив зазначені дії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Спадкоємцем на відкриту після смерті ОСОБА_6 спадщину є його дружина ОСОБА_5, що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя котрий залишився, батьки померлого.
Факт родинних відносин між ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_5 підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 виданого Люботинським міським бюро ЗАГС 20 травня 1967 року.
Спадщину у виді житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 прийняла його дружина ОСОБА_5, оскільки фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, та використовувала житловий будинок для проживання, що підтверджується копією книги для реєстрації місця проживання громадян за адресою: АДРЕСА_1
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3, виданого відділом ДРАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області 28 жовтня 2014 року, актовий запис про смерть №120.
Відповідно до положень ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Спадкоємцем на відкриту спадщину, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 є її син ОСОБА_2, що відповідає ст. 1261 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, той з подружжя, який пережив спадкодавця, батьки померлого.
Згідно із повідомленням Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №1019/01-16 від 10 серпня 2018 року та повідомленням приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницької Н.В. №457/01-16 від 12 жовтня 2018 року після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року та ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року до нотаріальної контори та приватного нотаріуса в шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини, окрім ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини, ніхто не звертався, а тому позивач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Спадщину у виді житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 прийняв її син ОСОБА_2, оскільки проживав із спадкодавцем на момент її смерті, що підтверджується копією книги для реєстрації місця проживання громадян за адресою: АДРЕСА_1 та копією національного паспорта НОМЕР_4, виданого Люботинським МВ УМВС України в Харківській області 27 травня 2003 року.
Факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_5 підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_5, виданого Люботинським міським бюро ЗАГС 12 лютого 1975 року.
Таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем, який прийняв після смерті своєї матері ОСОБА_5 спадщину у виді житлового будинку з господарським будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1 а тому задовольняє позов повністю і визнає за позивачем право власності на вказаний житловий будинок в поряду спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 101, 524, 525, 529, 549, ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 346, 1220, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Припинити право власності на житловий будинок літ. «А-1», житловою площею 7,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4, що зареєстроване за ним на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Харківською державною нотаріальною конторою 21 січня 1964 року, зареєстрованого за реєстровим номером №7-58.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

На заочне рішення відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2018 року.

Суддя О. О. Малихін