П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2018 року місто Київ
Єдиний унікальний номер справи 755/253/18
Номер провадження № 22-ц/824/599/2018
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В.В., Шахової О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,
вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В.П., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю,
в с т а н о в и в :
У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобовязання відповідачів не чинити позивачу перешкод у користуванні власністю, а саме: квартирою АДРЕСА_4 а також стягнути з останніх судові витрати.
Позовні вимоги мотивував тим, що згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого Українською біржою «Десятинна» 18 червня 1996 року №4321-2277, він, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, є власниками квартири АДРЕСА_1, в рівних долях кожний.
Позивач неодноразово намагався потрапити до спірної квартири, однак колишня дружина та її син відповідачі у справі, змінили замки, не надавши йому ключів.
17 серпня 2017 року позивач звертався до поліції із заявою про надання доручення дільничному інспектору бути присутнім під час його, позивача, дій щодо входження до житла квартири НОМЕР_1 АДРЕСА_5 та вилучення належних йому правовстановлюючих документів. Разом з тим, у звязку із зайнятістю дільничного інспектора останній не мав змоги бути присутнім під час таких дій.
23 серпня 2017 року за допомогою фахівця позивачем була відкрита належна йому квартира, увійшовши до якої було виявлено, що однокімнатна квартира №86 фактично пуста, пральна машина перенесена до квартири НОМЕР_2, викрадено речі позивача та документи. У звязку з наведеним, позивач звернувся із заявою до поліції.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року (а.с.115-118) у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 06 липня 2018 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу, мотивував, зокрема, тим, що йому на праві приватної власності належить 1/3 частка спірної квартири, у звязку з чим він має право користуватися своєю частиною квартири та проживати у ній.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки наведеним позивачем обставинам та наданим письмовим доказам, зокрема щодо здійснення перешкод відповідачами у користуванні позивачем спірною квартирою, викрадання особистих речей останнього та інше.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 серпня 2018 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду у судове засідання з повідомленням учасників справи.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року №452/2017 постановлено, зокрема, ліквідувати Апеляційний суд міста Києва. На виконання вимог Закону, Апеляційним судом міста Києва передано дану справу до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2018 року, справу призначено судді-доповідачу Вербовій І.М. Судді, які входять до складу колегії: Вербова І.М. головуючий суддя, судді: Саліхов В.В., Шахова О.В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 жовтня 2018 року дану справу прийнято до розгляду, призначено у відкритому судовому засіданні на 31 жовтня 2018 року о 09 год. 50 хв.

У судовому засіданні представник позивача (скаржника) ОСОБА_4 ОСОБА_5, підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6, заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення. Також, підтримали письмовий відзив, який міститься в матеріалах справи, крім того, пояснили, що позивач проживає у квартирі НОМЕР_1 а квартира НОМЕР_2 належить позивачу та відповідачам, перешкод останньому ніхто не чинить.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення осіб, які зявились в судове засідання, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з даними реєстрових книг КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» , квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Українською біржею «Десятинна» 18 червня 1996 року №4321-2277 (а.с.4).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 вересня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.5).

З ряду відповідей поліції, копії яких містяться в матеріалах справи, вбачається, що позивач неодноразово звертався до Дніпровського управління поліції ГУ НП у місті Києві із заявами про надання доручення дільничному інспектору бути присутнім при його, позивача, входженні до належного йому житла квартири АДРЕСА_3, та вилученні належних йому правовстановлюючих документів (а.с.43-44, 45, 46, 47, 48, 49). Крім того, вбачається, що у провадженні слідчого відділу Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0012235, внесене до ЄРДР 01 вересня 2017 року СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві, за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України за фактом самоправства, у кримінальному провадженні досудове слідство триває.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 також неодноразово зверталась із заявами до Дніпровського управління поліції ГУ НП у місті Києві. У провадженні слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві знаходиться кримінальне провадження №0014584, внесене до ЄРДР 26 жовтня 2017 року СВ Шевченківського УП ГУНП і м. Києві, за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України за фактом самоправства (а.с.96, 97, 98, 99).

Також, в матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_2 про добровільну відмову від батьківства відносно ОСОБА_4 (а.с.88-91).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи позивачем не доведено факту створення йому відповідачами перешкод у користуванні спірною квартирою.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так, згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої та другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинене порушене право та з яких підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт створення відповідачами перешкод у користуванні позивачем квартирою НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_6

З пояснень, наданих позивачем у суді першої інстанції, вбачається, що у нього наявні ключі від вхідних дверей спірної квартири НОМЕР_2 та він має можливість у будь-який час потрапити до спірної квартири.

Судом першої інстанції також встановлено, що даний спір викликаний неприязними стосунками позивача та відповідачів, що склалися після розлучення.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, як вірно встановив суд першої інстанції, беззаперечних доказів обставин щодо вчинення відповідачами перешкод позивачу у користування спірною квартирою, матеріали справи не містять. Таких доказів не подано і до суду апеляційної інстанції.

Позивач, порушуючи питання про зобовязання відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні спірною квартирою у цілому, не зазначає взагалі, які саме перешкоди вчиняються відповідачами та в який саме спосіб такі перешкоди необхідно усунути.

Доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, про нібито викрадення його речей відповідачами, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки жодних письмових, належних та допустимих доказів таким доводам не надано, крім того, наведене не відноситься до предмету спору.

Крім того, чисельні звернення обох сторін до поліції, копії яких містяться в матеріалах даної справи, є лише підтвердженням наявності між ними конфлікту та не можуть вплинути на правильність висновків суду першої інстанції.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано позивачем до апеляційної скарги та не надано у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосування норм матеріального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.

Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В. Шахова