Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 401/3246/16-ц

провадження № 61-28404св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Кіровоградський обласний центр зайнятості,

третя особа - Світловодський міськрайонний центр зайнятості,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Кіровоградського обласного центру зайнятості на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2017 року у складі судді Гармаш Т. І. та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 18 липня 2017 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Єгорової С. М., Письменного О. А.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Кіровоградського обласного центру зайнятості (далі - Кіровоградський ОЦЗ), третя особа - Світловодський міськрайонний центр зайнятості, у якому просила стягнути середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки при звільненні в розмірі - 674,16 грн, та за фактично відпрацьований час у вихідний день.

Позовна заява мотивована тим, що вона була звільнена з Світловодського міськрайонного центру зайнятості 31 грудня 2015 року у зв'язку із скороченням чисельності штату працівників згідно із пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Трудову книжку не отримала. Звертаючись у телефонному режимі до відділу кадрів щодо її видачі отримала відмову.

Після звернення до урядової гарячої лінії 04 січня 2016 року щодо незаконного затримання видачі трудової книжки, відповідач надсилав їй листи з порадами з'явитися до відділу кадрів у м. Кіровоград для отримання трудової книжки. Лише 11 січня 2016 року за дорученням, ОСОБА_4 отримала її трудову книжку в Кіровоградському ОЦЗ.

Також зазначала, що після звільнення 31 грудня 2015 року, на підставі судового рішення її було поновлено на попередньому місці роботи. Працюючи на підприємстві відповідача, 02 липня 2016 року у зв'язку з несправністю робочої комп'ютерної системи EIAC (net), вона не змогла закінчити свою роботу в електронній системі. Дізнавшись про це вона вийшла на роботу та відпрацювала повний робочий день, при цьому документально перебуваючи у відпустці. Таку роботу завершено 11 липня 2016 року, проте компенсацію чи відгул нею не отримано. Просила позов задовольнити.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Кіровоградського ОЦЗ на користь ОСОБА_3 середній заробіток у розмірі 674,16 грн за затримку видачі трудової книжки. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення заробітної плати за роботу у вихідний день - відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що трудова книжка у день звільнення позивачу видана не була, затримка видачі трудової книжки становить 4 дні.

Додатковим рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2017 року стягнуто з Кіровоградського ОЦЗ в дохід держави судовий збір у сумі 1 600 грн.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 18 липня 2017 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2017 року залишено без змін.

Додаткове рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким судові витрати віднесено за рахунок держави.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що відповідачем, всупереч частини першої статті 47 КЗпП України, позивачу не було видано в день звільнення трудової книжки.

У серпні 2017 року Кіровоградський ОЦЗ подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив судові рішення в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У решті судові рішення не оскаржуються, а тому у касаційному порядку не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, який визначений статтею 233 КЗпП України. Трудову книжку позивач отримала 12 січня 2016 року, з позовом до суду звернулася лише у жовтні 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 401/3246/16-ц.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 401/3246/16-ц 22 травня 2018 року передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Частиною першою статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судами установлено, що наказом від 24 грудня 2015 року № 357-К/О ОСОБА_3 звільнено з посади фахівця з питань зайнятості 1 категорії відділу організації працевлаштування населення Світловодського міськрайонного центру зайнятості з 31 грудня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату відповідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України.

31 грудня 2015 року ОСОБА_3 запропоновано з'явитися до відділу по роботі з персоналом Кіровоградського ОЦЗ для отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення.

У свою чергу 31 грудня 2015 року позивач звернулась до відповідача з вимогою про направлення їй трудової книжки поштовими засобами зв'язку.

11 січня 2016 року трудову книжку отримала уповноважена особа ОСОБА_3 - ОСОБА_4

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідач у день звільнення (31 грудня 2015 року) не видав ОСОБА_3 трудової книжки, яка отримана уповноваженою особою позивача лише 11 січня 2016 року, а тому суди дійшли висновку про наявність підстав для виплати середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, що передбачено частиною п'ятою статті 235 КЗпП України.

Разом з тим, суди не звернули уваги на таке.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк (правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16).

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

Встановлено, що трудову книжку уповноважена особа позивача отримала 11 січня 2016 року, а позивач безпосередньо 12 січня 2016 року, проте з цим позовом ОСОБА_3 звернулася до суду через 10 місяців 10 жовтня 2016 року, тобто з пропуском тримісячного строку, встановлено статтею 233 КЗпП України.

Колегія суддів звертає увагу, що поновити строк звернення до суду ОСОБА_3 не просила, відповідного клопотання не заявляла.

За таких обставин, позивач пропустила строк звернення до суду з позовом за захистом своїх трудових прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але судом зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки судами попередніх інстанцій неправильно застосовано закон, судові рішення відповідно до положень статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення.

За таких обставин, ураховуючи положення пункту 3 частини третьої статті 409 ЦПК України, частини першої статті 412 ЦПК України, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги Кіровоградського ОЦЗ та скасування рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2017 року, рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 18 липня 2017 року в частині задоволення позову про стягнення середнього заробітку у сумі 674,16 грн за затримку видачі трудової книжки, з ухваленням нової постанови в цій частині про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кіровоградського обласного центру зайнятості задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2017 року, рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 18 липня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до Кіровоградського обласного центру зайнятості, третя особа - Світловодський міськрайонний центр зайнятості, про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Кіровоградського обласного центру зайнятості, третя особа - Світловодський міськрайонний центр зайнятості, про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки відмовити.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення суду першої та апеляційної інстанції втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягаю.

ГоловуючийМ.Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. І. Крат В. П. Курило