Справа № 467/692/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі:головуючого судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Ю.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4М

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання понад пяти років однією сімєю як чоловіка та жінки та визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємцем третьої черги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання понад пяти років однією сімєю та визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємцем третьої черги.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 12 листопада 2017 року помер її чоловік - ОСОБА_5, з яким вона перебувала у незареєстрованому шлюбі з серпня 2001 року по день його смерті 12 листопада 2017 року.

Право на спадкування за законом у третій черзі має дядько спадкодавця - ОСОБА_3, а вона - у четвертій черзі. Із спадкодавцем позивач проживала однією сімєю, були повязані спільним побутом та мали взаємні права та обов'язки. Позивач постійно опікувалась ОСОБА_5, проживаючи разом з ним за адресою: Миколаївська область, Арбузинський район, с. Новокрасне, вулиця Чкалова, 15, разом придбали житловий будинок, готувала йому їжу, прала речі, купувала ліки, речі, які йому були необхідні, а тому вважає, що позов підлягає задоволенню з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України.

Із урахуванням зазначеного, позивач просила позов задовольнити, встановити факт проживання понад пяти років однією сімєю із ОСОБА_5 з вересня 2001 року по 12 листопада 2017 року та визнати право на спадкування за законом разом із спадкоємцем третьої черги разом із дядьком спадкодавця ОСОБА_3

Ухвалою суду від 18 липня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Представником відповідача направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити в задоволенні позову з підстав його недоведеності.

Правом подачі до суду відповіді на відзив позивач не скористалася.

Позивач надала суду заяву про уточнення позову, в якій просила про встановлення факту проживання понад пяти років однією сімєю як чоловіка та жінки ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за адресою: Миколаївська область, Арбузинський район, с. Новокрасне, вулиця Чкалова, 15 з вересня 2001 року по 12 листопада 2017 року та визнати право на спадкування за законом разом із спадкоємцем третьої черги ОСОБА_3

Ухвалою суду від 02 серпня 2018 року призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог, підтримала позов, просила суд задовольнити заявлені нею вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та пояснила суду, що з вересня 2001 року вона проживала із своїм чоловіком ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу по день його смерті 12 листопада 2017 року. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 8,70 га, що розташована в межах території Новокрасненської сільської ради Миколаївської області та належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку. В установлений законом строк, позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті чоловіка, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, належне ОСОБА_5, оскільки відсутній документ, що підтверджує родинні стосунки із спадкодавцем. В нотаріальній конторі вона дізналася про дядька померлого чоловіка ОСОБА_3, який є спадкоємцем третьої черги спадкування, та який має намір оформити спадщину на своє імя, тим самим позбавивши її спадкового майна.

Позивач також зазначила, що вона та за життя ОСОБА_5, разом працювали по найму, позивач має дві земельні ділянки за які отримувала кошти за оренду землі, жили за спільні кошти, останній отримував пенсію розмірі 1500 грн., оскільки був інвалідом по зору. Вана готувала йому їжу, прибирала по дому, забезпечувала чоловіка одягом та взуттям, доглядала, коли той перебував у лікарні, опікувалась чоловіком протягом тривалого часу, робила ремонт у будинку, тримала господарство. При цьому зазначила, що померлий не потребував опіки, оскільки сам себе обходив. Позивач вказала, що похованням чоловіка займалася вона, тоді як відповідач надав незначну допомогу на поховання.

Зазначила, що встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_5 з вересня 2001 року по 12 листопада 2017 року їй також необхідне для подальшого звернення до соціальних служб з метою отримання можливих пільг.

На підтвердження доводів того, що разом із ОСОБА_5 придбали житловий будинок, доказів надати не може.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги позивача та просив суд їх задовольнити, оскільки такі є законними та обґрунтованими.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив суду, що є рідним дядьком ОСОБА_5, з яким часто бачився та спілкувався, хоча і проживає за межами Миколаївської області, оскільки приїздив до родичів, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначив, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження заявлених вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі за недоведеністю.

Вислухавши позивача, відповідача, їх представників, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 помер 12 листопада 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФП № 270808 (а.с. 9).

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не укладався.

Згідно повідомлення Арбузинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану (а.с. 101-112) а ні ОСОБА_5, а ні ОСОБА_1 за період з 2001 року по теперішній час шлюб не укладали.

Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 на праві власності належала земельна ділянка площею 8,70 га, що розташована в межах території Новокрасненської сільської ради Миколаївської області (а.с. 11).

Як видно із копії спадкової справи (а.с. 52-73) ОСОБА_1 07 грудня 2017 року звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, вказавши на те, що вона є співмешканкою ОСОБА_5, інших спадкоємців померлого немає (а.с. 54).

19 квітня 2018 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач ОСОБА_3, який вказав, що після смерті племінника ОСОБА_10 приймає спадщину, що залишилася після його смерті. Спадкоємців померлого першої та другої черги не має (а.с. 10, 55).

Державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 надано ОСОБА_1 розяснення щодо неможливості видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину на майно, належне ОСОБА_5, оскільки відсутній документ, що підтверджує родинні стосунки із спадкодавцем (а.с. 8, 64).

Відповідно до копії довідки Новокрасненської сільської ради Арбузинського району від 23 січня 2018 року (а.с. 6) ОСОБА_1 дійсно проживала з ОСОБА_5 за адресою: с. Новокрасне провулок Виноградний, 1 з 2001 року по 12 листопада 2017 року.

Відповідно до копії довідки Новокрасненської сільської ради Арбузинського району від 24 листопада 2017 року (а.с. 12) ОСОБА_1 дійсно проводила поховання ОСОБА_5, який помер 12 листопада 2017 року, яка разом з ним проживала та вела сумісне підсобне господарство.

Згідно довідки виконкому Новокрасненської сільської ради Арбузинського району від 01 грудня 2017 року (а.с. 57) ОСОБА_5 на момент смерті проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з ним проживала його співмешканка ОСОБА_1

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Арбузинської райдержадміністрації від 09 серпня 2018 року (а.с. 51) ОСОБА_5 отримував державну допомогу як інвалід дитинства з 2007 року довічно. Станом на 01 листопада 2017 року розмір такої допомоги складав 1452 грн.

Надані позивачем на підтвердження факту сумісного проживання з ОСОБА_5 фотокартки (а.с. 40-41), суд не може прийняти як належні та допустимі докази даного факту, оскільки вони не містять дати таких знімків, що унеможливлює зробити беззаперечний висновок щодо факту сумісного проживання позивача з ОСОБА_5

Разом із цим, фотокартки, на яких позивач зображена разом із ОСОБА_5Л, можуть підтвердити лише обставину певного перебування цих осіб у певному приміщенні станом на певну дату, як зазначила позивач, в 2002 році, а перебування вказаних осіб на урочистостях за спільним столом не свідчить про існування тривалих сімейних відносин зі спільним проживанням однією сімєю вказаними особами.

Суд також не може взяти до уваги, як допустимий та належний доказ наданий позивачем на підтвердження отримання нею грошових коштів в сумі 15000 грн. за оренду належної їй земельної ділянки за 2018 рік, оскільки такий не мастить інформації про те, за що саме позивачем отримана така сума грошей. Крім цього, позивачем заявлена вимога про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 за період з вересня 2001 року по 12 листопада 2017 року. А надана нею довідка про отримання ніби то орендної плати за 2018 рік, не стосується предмету доказування.

Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду показав, що померлий ОСОБА_5 був його двоюрідним братом, який дійсно з 2001 року по день смерті проживав із ОСОБА_1 однією сімєю, як чоловік та жінка, спільно тримали господарство. Свідок часто приходив до них у гості, тому стверджував, що ОСОБА_5 не потребував сторонньої допомоги, він працював по найму до дня смерті, сам себе забезпечував та обходив, помер коли виповнилось йому 41 рік, тяжкої хвороби та каліцтва не мав, хоча бачив на одне око, все одно працював та отримував доходи. Крім того, йому була призначена пенсія по інвалідності.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сімєю як чоловік та жінка з 2001 року по день смерті останнього, оскільки свідок є їх сусідом, то йому добре відомо про даний факт. Вони разом тримали господарство, разом працювали по найму. ОСОБА_1 має дві земельні ділянки, а ОСОБА_5 мав одну земельну ділянку, за які отримували орендну плату. Покійний отримував пенсію по інвалідності, однак міг самостійно себе забезпечити матеріально. Сторонньої допомоги він не потребував, він до дня смерті ходив на роботу, самостійно себе обходив, тяжкої хвороби не мав, калікою не був, лежачим був 1-2 дні в лікарня перед смертю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав суду, що позивач проживала з ОСОБА_5 близько 10-15 років, вони тримали господарство, він робив усе вдома сам, вона йому допомагала, готувала їжу. Останній отримував пенсію, він не перебував у безпорадному стані, до останніх днів ходив на роботу, стороннього догляду не потребував, матеріально сам себе забезпечував. Похованням ОСОБА_5 займалася ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_5 близько 10-15 років, вони спільно тримали господарство. Останній отримував пенсію, працював по найму, отримував доходи. Сторонньої допомоги він не потребував, міг сам себе забезпечити, був цілком здоровою людиною. Свідок вказав, що відповідач є рідним дядьком померлого, який приходив в гості до ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Статтею 3 СК України визначено, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Дитина належить до сімї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Членів сімї повязують взаємні права та обовязки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сімї.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з роз'яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення (ОСОБА_6)" до заяви про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтво про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки із по господарських книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і не рухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності), заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

У відповідності з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Зі змісту даної статті вбачається, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Таким чином для встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, необхідна наявність певних умов, серед яких, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи. Які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. ст. 89, 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд, оцінивши наявні надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, достатності та взаємозвязку, в межах заявлених вимог, керуючись принципом верховенства права, встановивши фактичні обставини та визначивши відповідні їм правовідносини, прийшов до висновку про можливість задоволення заявлених вимог позивача в частинівстановлення факту спільного проживання однією сімєю як чоловіка та жінки ОСОБА_5 та ОСОБА_1, однак в період з 01 січня 2004 року по 12 листопада 2017 року. Даний факт безспірно підтверджується показаннями свідків, які були допитані в судовому засіданні. Їх показання є послідовними та логічними, а також наявними у справі доказами, а саме довідками Новокрасненської сільської ради, які в сукупності узгоджувались між собою.

Приймаючи таке рішення, суд виходить з того, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з даною вимогою, зазначила, що необхідність встановлення факту проживання однією сімєю їй потрібно не тільки для прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_5, а й для подальшого звернення до відповідних органів з метою можливого отримання соціальних пільг, повязаних зі смертю ОСОБА_5 та можуть їй належати.

Крім того, суд керується правовою позицією, яка була викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-135цс13, згідно якої зазначено, що фактичні шлюбні відносини не вважалися сімейними у період з 1996 року і до 1 січня 2004 року - часу набрання чинності Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 р., якщо між жінкою та чоловіком, що перебували у таких відносинах, виникали спірні майнові питання, то вони вирішувалися за нормами цивільного законодавства України.

Щодо заявлених позовних вимог позивача про визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємцем третьої черги, суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Отже, зі змісту зазначених положень закону вбачається, що підставами для задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування, щодо зміни черговості спадкування, є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність одночасно всіх пяти вищезазначених обставин.

Таким чином, законом передбачений вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовлює застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст. 1258 ЦК України.

При цьому, сам по собі факт проживання із спадкодавцем протягом певного часу і відповідна взаємна турбота осіб, які проживають разом, не є підставою для зміни черговості спадкування.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Під поняттям «опікування» необхідно розуміти надання звичайних фактичних послуг спадкодавцю, який перебував у безпорадному стані і потребував сторонньої допомоги: приготування їжі, прибирання квартири, прання білизни тощо.

Поняття «матеріально забезпечувала» слід розуміти як надання такої матеріальної допомоги, яка була основним засобом до існування, так і оплату комунальних послуг, ліків, придбання необхідних спадкодавцю побутових та особистих речей тощо.

Поняття «тривалий час» належить до оціночних категорій і суд має визначатися з його змістом, виходячи із засад розумності і справедливості.

За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п'ята та шоста ст. 81 ЦПК України).

Однак, позивачем не доведена, відповідними засобами доказування, наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності.

Навпаки в судовому засіданні встановлено, що спадкодавець отримував пенсію, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 разом працювали та отримували заробітну плату однакового розміру, тому різниця між отриманими ними доходами, є незначною. Також судом встановлено, що позивач отримувала орендну плату за належні їй дві земельні ділянки, а ОСОБА_5 мав одну земельну ділянку та отримував також дохід від здачі її в оренду. Інших доходів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не мали.

Тобто, будь-які належні та достатні докази про надання матеріальної допомоги ОСОБА_5 за рахунок власних коштів в матеріалах справи відсутні. Крім того, позивач в судовому засіданні не могла сказати хто з них кого матеріально забезпечував.

Крім того, позивач в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 не мав тяжкої хвороби тривалий час, не був у безпорадному стані та не потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Вказане підтверджено також і показаннями свідків.

За такого, доводи позивача про те, що вона тривалий час опікувалась спадкодавцем та надавала допомогу, не може бути такою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

При цьому, судом було встановлено та враховано, що ОСОБА_5 був матеріально забезпеченою особою та не потребував від позивача матеріального забезпечення, не перебував у безпорадному стані, оскільки майже до кінця свого життя самостійно забезпечував умови життя, ходив на роботу.

Суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, що відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України є обовязком позивача.

Отже, за недоведеністю ОСОБА_1 усіх передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України юридичних фактів, суд вважає, що відсутні підстави для визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємцем третьої черги.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимоги.

Відповідно до пункту частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

При подачі позову до суду позивачем було сплачено 1057.20 грн. (704.80 грн. (а.с. 4) +352.40 (а.с. 21) за дві позовні вимоги, тоді як недоплачена нею сума судового збору складає 352.40 грн.

Оскільки позов задоволено частково, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачасудовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп., на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання понад пяти років однією сімєю як чоловіка та жінки та визнання права на спадкування за законом разом із спадкоємцем третьої черги, задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сімєю як чоловіка та жінки ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з 01 січня 2004 року по 12 листопада 2017 року.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 352 грн. 40 коп.

В задоволенні інших частин позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 27 вересня 2018 року

Позивач: ОСОБА_1 (код платника податку НОМЕР_1, місце проживання : ІНФОРМАЦІЯ_3)

Відповідач: ОСОБА_3, (код платника податку НОМЕР_2, місце проживання : м. Херсон. АДРЕСА_1)

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_12