Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 29 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Микитюк О.Ю., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у місті Житомирі без повідомлення учасників цивільну справу № 295/12631/17 за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3, за участю третьої особи Житомирського центрального регіонального відділення ПАТ «Мегабанк» про стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 травня 2018 року, яке ухвалено суддею Гумен Н.В. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом на обґрунтування якого зазначила, що вона працювала в Житомирському центральному регіональному відділенні ПАТ «Мегабанк» на посаді провідного економіста відділу корпоративного бізнесу. 28 серпня 2017 року ФОП ОСОБА_3, який є клієнтом ПАТ «Мегабанк», подав платіжне доручення № 921 на суму 2200,00 грн. для сплати податку на додану вартість за липень 2017 року. Позивач, як працівник банку, на яку покладені обовязки щодо проведення платежів, під час оформлення банківських документів допустила помилку в сумі платежу, а саме замість 2200,00 грн., зазначила 22000,00 грн. У звязку з чим, 28.08.2017 року Житомирським центральним регіональним відділенням ПАТ «Мегабанк» з поточного рахунку ФОП ОСОБА_3, згідно з платіжним дорученням № 921, на рахунок Головного Управління Державної казначейської служби України помилково було перераховано кошти в сумі 22000,00 грн. замість 2200,00 грн. 31 серпня 2017 року позивач добровільно здійснила відшкодування завданих збитків під час виконання трудових обовязків, перерахувавши на банківський рахунок відповідача означену суму коштів. На даний час відповідач вільно користується отриманими від позивачки коштами, повернувши банку від заборгованої суми лише 609,00 грн., які в свою чергу отримала позивач.

З урахуванням вищевикладеного, посилаючись на ту обставину, що її майнові права підлягають захисту у порядку ст. 1212 ЦК України, оскільки кошти, які отримані відповідачем від ОСОБА_2 є безпідставно набутим майном, просила, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 18.05.2018р., стягнути з ФОП ОСОБА_3 на її користь безпідставно отримані кошти в сумі 13571,00 грн. та понесені судові витрати.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне дослідження доказів, просила скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. При цьому зазначає, що районний суд дійшов помилкового висновку про безпідставність вимог, оскільки правовідносини між сторонами, з урахуванням поданих стороною позивача доказів та обставин справи, регулюються виключно положеннями ст. 1212 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.08.2017 року ФОП ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Мегабанк» та надав платіжне доручення № 921 на суму 2200,00 грн. для сплати податку на додану вартість за липень 2017 року (а.с.15).

В свою чергу, 28.08.2017 року ОСОБА_2, будучи працівником Житомирського центрального регіонального відділення ПАТ «Мегабанк», з поточного рахунку ФОП ОСОБА_3 № 0325, згідно платіжного доручення №921 від 28.08.2017 року, перерахувала на рахунок №8917 кошти в сумі 22000,00 грн. з призначенням платежу ПДВ за липень 2017 р. ОСОБА_3

Таким чином, позивач помилково перерахувала з рахунку ФОП ОСОБА_3 в рахунок сплати податку на додану вартість більшу суму, ніж зазначено у платіжному дорученні, а саме замість 2200,00 грн. перерахувала 22000,00 грн., тобто сума помилково перерахованих коштів становить 19800, грн. (а.с.16).

Позивач зазначала, що ПАТ «Мегабанк» запропонував позивачу, як особі яка винна у помилковому списанні коштів з рахунку ФОП ОСОБА_3, власними коштами відшкодувати завдані збитки.

31 серпня 2017 року ОСОБА_2 перерахувала на рахунок ФОП ОСОБА_3 19800,00 грн. в рахунок відшкодування коштів, які були помилково перераховані нею відповідно до платіжного доручення № 921 від 28.07.2017 року (а.с.17).

Відповідач ФОП ОСОБА_3 здійснив часткове повернення коштів на рахунок Житомирського ЦРВ ПАТ «Мегабанк» на загальну суму 6049,00 грн., які позивач отримала на підставі заяви на видачу готівки у відділенні Банку (а.с.23,48,63,87).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, встановивши, що грошові кошти позивачем були добровільно передані ФОП ОСОБА_3 в рахунок відшкодування шкоди, яка була йому заподіяна ОСОБА_2, як працівником банку під час виконання нею трудових обовязків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 13571,00 грн., якбезпідставно отриманих коштів, виходячи з положень ст.1212 ЦК України, навівши відповідні мотиви.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 30 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2018 року.

Головуючий : Судді :