Провадження № 2/522/4941/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі судового засідання Вадуцкої В. І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правничу допомогу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, 06.09.2017 року звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до ФОП ОСОБА_3, за участі третьої особи: ТОВ «Марго Групп», про стягнення шкоди, в якому просить:

- встановити відповідальність ОСОБА_2 у скоєнні 31.07.2016 року ДТП (адміністративні матеріали №1791 від 31.07.2016 року) та зникненні останнього з місця ДТП до приїзду патрульної поліції,

- стягнути на його користь з ОСОБА_2 на його користь витрати за проведення комплексного транспортно-трасологічного дослідження по матеріалам ДТП у розмірі 1 585,44 грн., вартість ремонту автомобіля у розмірі 5 000,00 грн., судовий збір у розмірі 647,00 грн. та моральну шкоду.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.07.2016 року у м. Одесі у пров. Світлому відбулося ДТП- дорожньо-транспортна пригода, у звязку з чим його автомобіль отримав механічні пошкодження, і винним в цьому на думку позивача є відповідач ОСОБА_2, який невідомо з якої причини здійснив задній рух без увімкнення сигналу та зіткнувся таким чином з його автомобілем. У звязку з чим позивач почав голосно кричати та відповідач трохи відїхавши зупинився, підійшовши до позивача та бажав ніяким чином розвязувати це питання, у звязку з чим позивач викликав по телефону працівників поліції. Відповідач по справі ОСОБА_2, не дочекавшись приїзду патрульної поліції, самостійно поїхав з місця ДТП, скориставшись тим, як вважає позивач, що пошкодження на його автомобілі виявилися незначними, ніж пошкодження на автомобілі позивача. Справа в органах патрульної поліції розглядалася майже рік, висновок судової експертизи, за яку було сплачено позивачем, було складено в квітні 2017 року, про результат якої сам позивач дізнався лише через 2 місяця. Позивач вважає, що окрім матеріальних збитків, що були отримані внаслідок ДТП, йому була заподіяна і моральна шкода, оскільки незважаючи на свідчення свідка та факту зникнення з місця ДТП відповідача ОСОБА_2, що само по собі вже є правопорушенням, слідчий у справі не зміг встановити участь ОСОБА_2 та розпочати адміністративне провадження за фактом ДТП. У звязку з вказаними фактами позивач змушений був звернутися до суду з зазначеним позовом.

Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Кравчук Т.С..

Ухвалою суду від 07.09.2017 року провадження у справі було відкрито.

До суду 14.09.2017 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що боржник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований з 30.07.1997 року у АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 31.01.2018 року зазначену справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 22.02.2018 року.

31.01.2018 року на адресу суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правничу допомогу, в якому просить: - стягнути з ОСОБА_1 на його користь моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн.; - стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн..

05.03.2018 року суд протокольно ухвалив: обєднати позови в одне провадження.

Ухвалою суду від 15.03.2018 року витребувано з Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції адміністративні матеріали №1791 від 31.07.2016 року.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12.04.2018 року №1093/0/15-18 про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у звязку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді Кравчук Т.С. Антонецького С.Л., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В..

Ухвалою суду від 06.06.2018 року її прийнято до провадження та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 27.08.18 року.

З 23.07.2018 року по 23.08.2018 року суддя перебувала у відпустці.

Ухвалою суду від 27.08.2018 року закрито підготовче засідання по справі та призначено до судового розгляду по суті на 30.10.2018 року.

30.10.2018 року розгляд справи був відкладений на 20.11.2018 року у звязку з неявкою відповідача.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засідання пояснив, що він 31.07.2016 року керуючи автомобілем Hyundai Sonata виконав поворот ліворуч у пров.Світлий, попереду нього рухався автомобіль Ssang Yong Rexton, який чомусь різко зупинився, хоча на дорозі інших машин не було, у звязку з чим він теж змушений був зупинитися, та потім відповідач раптом почав рухатися заднім ходом, при цьому позивач подавав йому сигнали, але уникнути зіткнення не вдалося, в результаті чого в його автомобілі було пошкоджено ліве переднє крило та лівий передній бампер. Після зіткнення відповідач відїхав трохи вперед та запропонував йому теж відїхати з місця ДТП, щоб не заважати нікому на дорозі, на що він не погодився. ОСОБА_1 запропонував відповідачу відшкодувати шкоду або написати відповідну розписку, але останній відмовився, та у звязку з тим, що позивач відмовився відїхати з місця ДТП, і поїхав, він змушений був викликати поліцію та чекати на їх приїзд. Коли приїхали співробітники поліції, то він розказав , зазначивши і номер автомобіля на якому рухався відповідач та скоїв зіткнення, і останні склали ОСОБА_3 події, схему ДТП, позивач надав свої пояснення, та в то й же час біля магазину стояла жінка, яка теж все бачила та яка погодилась надати свідчення. Справу було передано до поліції, але при огляді автомобіля співробітники поліції чомусь не бачили пошкоджень, у звязку з чим він змушений був замовити експертизу. У висновку було зазначено, що не представляється можливим визначити, чи мав місце контакт між автомобілями сторін, але можливо з схожим іншим транспортним засобом. Коли він зателефонував до поліції, дізнався, що справу закрито, про що його навіть не повідомили, після чого був змушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивач вважає, що відповідач винен у скоєнні ДТП, так як покинув місце ДТП, а своїм зустрічним позовом навіть знущається над ним Просив суд його позов задовольнити, стягнути з відповідача кошти за проведення експертизи та за сплату судового збору. Вважає, що відповідач не спростував висновок експертизи та відмовився зявлятися до суду та надати пояснення щодо обставин справи, поїхав з місця ДТП, є його пояснення від 08.10.2018 року, але свідка, зазначеного у поясненнях, відповідач до суду не викликав. Зустрічний позов ОСОБА_5 позивач не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

На питання адвоката відповідача позивач зазначив, що після ДТП відповідач відїхав уперед, потім повернуся, підійшовши до його автомобіля та подивився, сказав що на його автомобілі відсутні пошкодження, а пошкодження були тільки на автомобілі позивача, потім відїхав вперед та зупинився вже біля магазину, надав йому свій телефон, а після того як позивач відмовився відїхати з місця ДТП, взагалі поїхав, не дочекавшись навіть поліції. Крім того на питання головуючого судді пояснив, що в підтвердження суми матеріального збитку як вартість ремонту автомобіля у розмірі 5 000,00 грн. у нього не має документів , оскільки цю суму він зазначив опираючись на свій розсуд.

У судове засідання, призначене на 20.11.2018 року, зявився представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_6, який зазначив, що відповідач є особою похилого віку, часто знаходиться у лікарні за станом здоровя, вважає можним розгляд справи проводити за його відсутністю.

Представник відповідача пояснив, що з автомобілем позивача не було зіткнення, однак коли відповідач зупинився, бо почув що йому кричить позивач, припаркувався та підійшов до автомобіля позивача, щоб дізнатися що сталося. Позивач йому повідомив, що відповідач пошкодив своїм автомобілем його транспортний засіб. ОСОБА_2 подивився на свій автомобіль, на якому не було пошкоджень, та зазначив, що між автомобілями не було зіткнення, після чого відповідач пішов по своїх справах та пізніше повернувшись поїхав на своєму автомобілі. Пізніше його викликали до поліції, де він надавав свої пояснення, та до експерта, якому він надавав свій автомобіль для дослідження. Представник відповідача позов ОСОБА_1 не визнав, зазначивши, що експертизою не встановлено, що автомобілі сторін мали якесь зіткнення та чи був контакт між зазначеними автомобілями взагалі. Просив задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2, так як ОСОБА_1 не залишає його у покої, у нього погіршився стан здоровя, це його обурює, і тому просить стягнути моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. та послуги на правову допомогу у розмірі 3 500,00 грн. У задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити.

На питання позивача, представник відповідача пояснив, що відповідач поїхав з місця ДТП, так як не вважав себе учасником події. На питання головуючого по справі, представник відповідача зазначив, що на даний час у нього не має документів щодо підтвердження погіршення стану здоровя ОСОБА_2 Моральну шкоду у 2 000,00 грн. оцінює з його психологічного та медичного стану, але в підтвердження документів не має. Також зазначив, що йому не відомо чи надавав ОСОБА_2 свій телефон ОСОБА_1, але останній міг дізнатися його можливо у поліції, або вважає, що позивач вводить суд в оману. Далі зазначив, що відповідач поїхав, не дочекавшись працівників поліції, у звязку з тим, що у нього тоді були свої справи.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив, проводити судове засідання у відсутності відповідача, який також є позивачем за зустрічним позовом, та який був повідомлений про розгляд справи належним чином, враховуючи що в судовому засіданні бере участь його представник.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 31.07.2016 року, керуючи автомобілем НОМЕР_1, виконуючи поворот ліворуч у м. Одесі у пров. Світлий, зупинився, у звязку з тим, що попереду рухався автомобіль НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, який зупинився несподівано, а потім почав рух заднім ходом, в результаті чого сталося зіткнення зазначених автомобілів.

Водій автомобіля НОМЕР_2,- відповідач по справі за первісним позовом - ОСОБА_2, не визнавши своєї вини, зазначивши, що він не є учасником події, відмовившись від відшкодування шкоди, з місця ДТП поїхав, у звязку з чим позивач ОСОБА_1 був змушений викликати поліцію, залишившись на місці ДТП до її приїзду, для надання своїх пояснень. Автомобіль ОСОБА_1 з місця ДТП не пересувався.

За фактом того, що відповідач покинув місце ДТП інспектором патрульної поліції 31.07.2016 року було складено рапорт, схему ДТП та відібранні пояснення у ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_7

Згідно пояснень ОСОБА_8 від 31.07.2016 року, наданих інспектору, він 31.07.2016 року приблизно о 12 год. 25 хв. за адресою: м. Одеса, пров. Світлий, 2-а, при здійсненні повороту наліво у провулок Світлий слідував за автомобілем НОМЕР_2, чорного кольору, який різко зупинився. На думку ОСОБА_8 водій автомобіля НОМЕР_2, мав мабуть бажання припаркуватись, проте він почав рух назад, не пересвідчившись у безпеці руху, не звернув увагу на автомобіль ОСОБА_8, чим здійснив наїзд на його автомобіль. Після чого водій автомобіля Ssang Yong Rexton вийшов зі свого автомобіля, нахамив та не став чекати представників поліції, поїхав з місця ДТП.. ОСОБА_8 зазначив, що його автомобіль отримав пошкодження лівого крила та бамперу.

Згідно пояснень свідка ДТП ОСОБА_7, наданих 31.07.2016 року інспектору ПП, 31.07.2016 року приблизно о 12 год. 25 хв. вона знаходилась по адресу м. Одеса, пров. Світлий. 2-а, та стала очевидцем ДТП, а саме: автомобіль НОМЕР_2, який повернув за продовольчим магазином по провулку Світлому, за ним рухався автомобіль чорного кольору Hyundai Sonata, який також здійснив такий же поворот. Проте, водій автомобіля НОМЕР_2, різко почав рух заднім ходом, не переконавшись в безпеці руху, здійснивши наїзд на позаду нього автомобіль Hyundai Sonata, після чого водій автомобіля Ssang Yong Rexton скрився з місця ДТП.

З пояснень ОСОБА_2, наданих інспектору відділу розшуку УПП у м. Одесі ДПП 10.08.2016 року, вбачається, що 31.07.2016року о 13 год. 25 хв. він, керуючи автомобілем НОМЕР_2, у м. Одесі по пров. Світлому зупинився, щоб припаркувати автомобіль. У той же момент ззаду підїхав автомобіль НОМЕР_3, та почав сигналити, у них виникла сварка та водій Hyundai Sonata почав стверджувати, що він ОСОБА_2 вдарив його автомобіль. Зазначив, що на його автомобілі жодних пошкоджень не було, у звязку з чим він поїхав по своїм справам.

Також. 15.08.2016 року інспектором були відібрані пояснення у ОСОБА_9, яка пояснила, що 31.07.2016 року знаходилась на пасажирському кріслі автомобіля НОМЕР_2, під керуванням її чоловіка ОСОБА_2, вони рухались по пров. Світлому у м. Одесі, проїхали 10 м та зупинились. Через декілька секунд почули сигнал іншої машини. Її чоловік вийшов до водія, зупинившогося позаду автомобіля Hyundai Sonata, через деякий час її чоловік повернувся та повідомив, що той водій вимагає у нього кошти за нібито вчинене ДТП. При цьому зазначила, що жодних звуків удару чи поштовху вона не відчула.

З метою зясування обставин події, матеріали справи були передані до Управління патрульної поліції, які майже рік не були розглянуті.

За вказаними подіями, інспектором відділу розшуку та дізнання УПП м. Одесі ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 23.08.2016 року було направлено лист директору ОНДІСЕ щодо надання письмової консультації спеціаліста транспортного трасолога та просив надати відповіді на наступні питання:

1.Чи контактували між собою вказані транспортні засоби?

2.Яким був механізм контактування транспортних засобів?;

3.Версія кого з водіїв спроможна з технічної точки зору?.

За цим фактом ст. судовим експертом ОСОБА_11 ОСОБА_12 10.04.2017 року було складено висновок №4143 експертного транспортно-трасологічного дослідження слідів та ушкоджень на автомобіль НОМЕР_2, та Hyundai Sonata, д.н.з.НОМЕР_4.

Із вказаного висновку вбачається, що встановити чи мав місце контакт між зазначеними автомобілями, не представляється можливим. Встановити версія кого з водіїв спроможна з технічної точки зору не представляється можливим.

При цьому у висновку вказано, що «зовнішнім оглядом поверхні правої частини заднього бамперу автомобіля НОМЕР_2, НОМЕР_5, мало місце контактне взаємодії з лівим бортом попереду автомобіля НОМЕР_1, було встановлено наступне:

- в лівій кутовій частині заднього бамперу на висоті 57-63 см (тут і далі висота вказана від рівня опорної поверхні) у районі розташування датчика парктроника маються пошкодження у вигляді нашарувань барвистої речовини рожевого кольору. Таким чином у лівій кутовій частині заднього бамперу автомобіля НОМЕР_2, зафіксовані сліди і пошкодження, які могли бути залишені виступаючими елементами стороннього обєкту, у тому числі транспортного засобу. На автомобілі НОМЕР_1, встановлена наявність слідів, зосереджених на висоті 57-62 см по поверхні переднього лівого крила у вигляді горизонтально орієнтованих трас у вигляді зчісувань власного барвистого покриття та відбитка округлої конфігурації діаметром біля 2 см. Таким чином, зафіксовані по поверхні лівого переднього крила автомобіля НОМЕР_1, сліди характеризують факт контактної взаємодії із стороннім обєктом, у тому числі можливо і іншим транспортним засобом та по висоті зосередження збігається з розташуванням датчика парктроника встановленого в лівій кутовій частині заднього бамперу автомобіля НОМЕР_2. Проте із причин мало інформативності слідів на автомобіля НОМЕР_2, визначити, чи мав місце контакт між цими автомобілями та який був механізм контактування, не представляється можливим.».

За проведення вищевказаного експертного дослідження позивач сплатив кошти на суму 1585,44 грн., що підтверджується копією квитанції №40 від 26.09.2016 року (а.с.60).

На підставі зазначено висновку, на підставі рапорту т.в.о. ст.інспектора з ОД ВР та ОМ ДТП УПП у м.Одесі старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 від 07.05.2017 року, розшук водія транспортного засобу Ssang Yong Rexton, д.н.з.НОМЕР_6, який зник з місця ДТП, закрито, оскільки встановити причетність зазначеного автомобіля до вказаної пригоди не надається можливим.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 82 ч.6 ЦПК України передбачає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалену постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Проте вказана процесуальна норма не дає підстав за будь-яких обставин вважати не винною у ДПТ особу, відносно якої не порушувалось кримінальної справи і не складався протокол про адміністративне правопорушення.

У цьому випадку вину такої особи може бути підтверджено чи спростовано іншими належними і допустимими доказами, передбаченими ЦПК України (ст.76), зокрема висновком судової автотехнічної експертизи, письмовими доказами тощо.

У відповідності до п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.20101 року №1306, дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Юридичною підставою для відповідальності є склад правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У даному випадку, з урахуванням викладеного, суд погоджується з твердження позивача щодо наявності вини відповідача у вчиненні 31 липня 2016 року дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, суд встановив, що відповідач, не дочекавшись представника правоохоронних органів, що визнається ним у його ж зустрічному позові, покинув місце пригоди. Отже, суд вбачає, що відповідач не скористався своїм правом та не виявив бажання залишитись на місці події, дочекатись представника поліції, щоб належним чином спростувати свою вину та обвинувачення позивача.

Під час розгляду таких справ наявність або відсутність вини кожного з володільців джерела підвищеної небезпеки встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Отже, виходячи з письмових пояснень учасників події, які були присутні 31.07.2016 року, висновку експертного транспортно-трасологічного дослідження слідів та ушкоджень №4143 від 10.04.2017 року, суд приходить до висновку про наявність вини відповідача та вважає за можливе визнати ОСОБА_2 винним у скоєнні ДТП 31.07.2016 року та залишення місце пригоди до приїзду патрульної поліції.

Відносинам про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, присвячені, зокрема ст.ст. 3, 27, 41, 68 Конституції України, ст. ст. 1116, 22, 23, 316327, 355, 386, 979999, 11661168, 1172, 1187, 1188, 11911206 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), положення Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного звязку між ними.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Доводити відсутність своєї вини відповідно до вимог ч.2 ст.1166 ЦК має заподіювач шкоди, а не позивач наявність вини відповідача, хоча й не позбавлений цього права.

Відповідно до ст.1187 ч.2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що така шкода відшкодовується на загальних підставах.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий у свою чергу повинен подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частина друга цієї статті визначає, що збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки, відповідач свою вину у скоєному 31.07.2016 року ДТП не спростував, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_13 та обовязок відповідача відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, а саме коштів сплачених за проведене експертне дослідження, у розмірі 1585,44 грн.,.

Між тим, позивачем не надано суду доказів щодо розміру матеріальної шкоди, завданої йому унаслідок пошкодження 31.07.2016 року його транспортного засобу, а також не надано жодних доказів на підтвердження вартості ремонту автомобіля, доказів здійснення такого ремонту, а тому в цій частині суд у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення орієнтованої вартості ремонту автомобіля у сумі 5000 грн. відмовляє.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 640,00 грн. суд вважає обґрунтованими та в цій частині позов задовольняє.

Щодо зустрічних позовних ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2000 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн., судового збору у розмірі 704,80 грн. суд зазначає наступне.

Згідно вимог ст.23 ч.1,2 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Проте, дослідивши матеріали справи, суд вбачає, що позовна заява ОСОБА_2 не містить відомостей, у чому саме полягає моральна шкода, завдана йому, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди. Під час судового розгляду справи суду також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження даних вимог та провини ОСОБА_1.

Враховуючи, що судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, з огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди з їх безпідставності та недоведеності.

Відповідно до ч.2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов'язані із розглядом справи покладаються на позивачів у разі відмови у позові.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Крім того заявляючи до суду вимогу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн., ОСОБА_2, у свою чергу, не надав до суду належних доказів щодо сплати адвокату визначеної суми судових витрат, остання належним чином не підтверджена, а тому в цій частині суд також відмовляє.

У звязку з відмовою у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, його вимоги щодо стягнення судового збору також задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.15-16, 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 3, 5, 13, 19, 42, 43, 48, 49, 59, 76-81, 82, 89, 95, 133, 137, 141, 209, 223, ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП задовольнити частково.

Визнати винним ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) у скоєнні ДТП 31.07.2016 року та залишення місце пригоди до приїзду патрульної поліції.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8, місце проживання: м. Одеса. АДРЕСА_2) витрати за проведення комплексного транспортно-трасологічного дослідження по матеріалах ДТП у розмірі 1 585 (одну тисячу пятсот вісімдесят пять) гривень 44 копійок та судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складено 30.11.2018 року.

Суддя: Домусчі Л.В.