ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 жовтня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 746/179/18

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/53/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.

із секретарем Зіньковець О.О.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 30 травня 2018 року (місце ухвалення смт Срібне, повне судове рішення складено 30.05.2018) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.12.2010 ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно з якою отримав кредитну картку «Універсальна».

02.04.2014 відповідачу було переоформлено вказану картку на престижну кредитну картку «Gold», відповідно до тарифів якої позичальник отримав доступ до кредиту у розмірі 6700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 28.01.2018 утворилась заборгованість у розмірі 117000,00 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7121,94 грн, заборгованість за процентами у розмірі 109878,06 грн.

На підставі вказаного, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на користь банку суму заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 117000,00 грн, а також понесені судові витрати.

Рішенням Срібнянського районного суду від 30.05.2018 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 112577, 61 грн заборгованості за кредитним договором. В решті позову, відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1874,07 грн в повернення судового збору.

Рішення суду обґрунтовано наявністю підстав для стягнення заборгованості частково в межах трьохрічного строку, в решті позову відмовлено у зв»язку зі спливом строку позовної давності

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 30.05.2018, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

За доводами скарги, оскаржуване рішення суду є незаконним, встановлені обставини не були підтверджені належними та допустимими доказами, суд невірно застосував норми матеріального права, та порушив норми процесуального права.

В обґрунтування невірного посилання судом на норми матеріального права заявник посилається на те, що стороною відповідача було заявлено клопотання, яке судом відхилено, про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки такий термін сплив як по основному платежу так і по відсотках.

У скарзі посилається, що доказів у підтвердження про укладення відповідачем з банком кредитного договору, згідно якого було отримано кредитну картку, обґрунтувань про отримання грошових котів, та мотивів чому саме стягнуто заборгованість по кредиту в сумі 7121,94, в судовому рішенні не викладено.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування посилається на правильність висновку суду першої інстанції про стягнення з відповідача повної заборгованості за кредитом, а також відсотків за його користування за період з 01.04.2015 по 28.01.2018, що дорівнює строку позовної давності, що передували зверненню до суду.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 17.12.2010 (а. с. 8), згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17.12.2010 вбачається, що ОСОБА_2 своїм підписом підтвердив, що зазначена заява разом із Пам»яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які складають договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився і згоден, про що свідчить його підпис.

02.04.2014 ОСОБА_2 було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 6700,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк свої зобов»язання виконав належним чином, відповідно до умов договору. Натомість, у позичальника внаслідок порушення умов укладеного договору перед банком утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 28.01.2018 становить 117000,00 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7121,94 грн, заборгованість за процентами у розмірі 109878,06 грн (а.с. 5-6).

Задовольняючи частково позовні вимоги судом першої інстанції застосовано строк позовної давності, про що заявлено стороною відповідача, та стягнуто заборгованість по тілу кредиту та частково по відсотках в межах трьохрічного строку, в решті позову відмовлено у зв»язку зі спливом позовної давності.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов»язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов»язання не допускається.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про доведеність банком факту існування між сторонами кредитних правовідносин. Встановивши, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту, що підтверджується доданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості за договором, місцевий суд вірно прийшов до висновку, враховуючи вимогу сторони відповідача про застосування строку позовної давності, про стягнення заборгованості за період з 01.04.2015 по 28.01.2018.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Отже, висновки суду про стягнення заборгованості по відсотках за період з 01.04.2015 по 28.01.2018 в розмірі 105455, 67 грн є обгрунтованими, та спростовують доводи скарги про не вмотивування рішення суду з приводу стягнутої суми заборгованості.

Є безпідставними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що доказів у підтвердження про укладення відповідачем з банком кредитного договору, згідно якого було отримано кредитну картку та обґрунтувань про отримання грошових коштів, в судовому рішенні не викладено, враховуючи наступне.

Матеріали справи містять роздруківку фото-фіксації клієнта із картою від 02.04.2014, а також розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що 28.04.2014 та 13.06.2014 відповідач здійснював погашення кредиту шляхом двох переказів на суму 500,00 грн та 400,00 грн відповідно (а.с. 96).

У подальшому позичальник проводив зняття кредитних коштів із зазначеної картки, у результаті чого утворилась заборгованість. Отже, з урахуванням строку дії отриманої відповідачем картки до серпня 2017 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача повної заборгованості за кредитом, а також відсотків за його користування, що дорівнює трьохрічному строку позовної давності, що передували зверненню до суду.

Враховуючи викладене, є необґрунтованими доводи, щодо неправильного застосування норм матеріального права, щодо терміну позовної давності, як по основному боргу, так і по відсотках.

Спростовуються матеріалами справи і доводи, щодо не встановлення суми заборгованості по тілу кредиту, оскільки з розрахунку вбачається, що залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та залишок простроченої заборгованості на наданим кредитом (тілом кредиту) складають загальний залишок за наданим (тілом кредиту), яка і становить суму, яку стягнув суд першої інстанції 7121,94 грн (а.с. 5-7).

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення у повному обсязі складено 05.11.2018.

Головуючий Судді: