Справа №173/886/18
Провадження №2/173/687/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої - судді Петрюк Т.М.

При секретарі - Рудовій Л.В.

За участю: позивача - ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину , -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2018 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1, з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину до відповідача ОСОБА_2

22.05.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 11.07.2018 року.

11.07.2018 року в розгляд справи відкладений в зв'язку перебуванням судді у відпустці. Розгляд справи призначений на 20.09.2018 року.

Сторонам та учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

У судовому засіданні 20.09.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на його користь на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди суму 6693.59 грн., та 1000 грн., на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.11.2017 року відповідача ОСОБА_2, було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено міру покарання у вигляді одного року позбавлення волі, з тих підстав, що він 22 липня 2016 року знаходячись на залізничному вокзалі м. Вільногірськ разом з товаришем ОСОБА_3, зустрівши раніше не знайомого чоловіка, його батька ОСОБА_4, з умислом на вчинення злочину, а саме заволодіння належними йому грошовими коштами, попрохали в останнього мобільний телефон, щоб здійснити дзвінок.

Не повідомляючи про свої наміри, відповідач попросив товариша, щоб він начебто здійснив дзвінок з мобільного телефону та витяг з нього сім-карту мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1. ОСОБА_3, виконав його прохання, в результаті чого відповідач з його допомогою заволодів сім картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1, котра належала його батькові ОСОБА_4 До вказаної картки мобільного телефону оператора «Київстар» № НОМЕР_1 була приєднана картка ПАТ Комерційний банк «Приват Банк» НОМЕР_3, котра належала йому.

Після чого за допомогою цієї сім-картки та Інтернет програми «Приват-24» на протязі дня зняв з його кредитної картки НОМЕР_3 грошові кошти, які він перевів на картку своєї знайомої ОСОБА_5 та зняв їх у банкоматі.

В результаті злочинного умислу на вчинення крадіжки чужого майна за допомогою служби підтримки клієнтів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», використовуючи меню (отримувач ОСОБА_5) з картки знято грошові кошти в сумі 6693.59 грн. Викраденими коштами відповідач розпорядився на власний розсуд.

За вказаним вироком суду відповідача визнано винним у вчиненні злочину. Передбаченого ч. 1 ст. ст.. 185 КК України та на підставі п. «а» ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про амністію в 2016 році» звільнено від відбування призначеного покарання по амністії.

Цивільний позов під час розгляду даної кримінальної справи ним не заявлявся, так як відповідач визнав свою вину в повному обсязі та обіцяв повернути в повному обсязі.

Він неодноразово звертався до відповідача в телефонному режимі з проханням повернути викрадені в нього грошові кошти, на що відповідач запевняв, що найближчим часом їх поверне, але так до цього часу і не повернув та змінив номер телефону, щ й стало підставою звернення до суду

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Відповідач ОСОБА_6, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_6, вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.11.2017 року був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та йому призначено міру покарання у вигляді одного року позбавлення волі, з тих підстав, що він 22 липня 2016 року знаходячись на залізничному вокзалі м. Вільногірськ разом з товаришем ОСОБА_3. зустрівши раніше не знайомого чоловіка, батька позивача ОСОБА_4, з умислом на вчинення злочину, а саме заволодіння належними позивачу грошовими коштами, попрохали в останнього мобільний телефон, щоб здійснити дзвінок.

Не повідомляючи про свої наміри, відповідач попросив товариша, щоб він начебто здійснив дзвінок з мобільного телефону та витяг з нього сім-карту мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1. ОСОБА_3, виконав його прохання, в результаті чого відповідач з його допомогою заволодів сім картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1, котра належала батькові позивача ОСОБА_4 До вказаної картки мобільного телефону оператора «Київстар» № НОМЕР_1 була приєднана картка ПАТ Комерційний банк «Приват Банк» НОМЕР_3, котра належала позивачу.

Після чого за допомогою цієї сім-картки та Інтернет програми «Приват-24» на протязі дня відповідач зняв з кредитної картки НОМЕР_3, належної позивачу, грошові кошти, які він перевів на картку своєї знайомої ОСОБА_5 та зняв їх у банкоматі.

В результаті злочинного умислу на вчинення крадіжки чужого майна за допомогою служби підтримки клієнтів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», використовуючи меню (отримувач ОСОБА_5) з картки позивача знято грошові кошти в сумі 6693.59 грн. Викраденими коштами відповідач розпорядився на власний розсуд.

За вказаним вироком суду відповідача ОСОБА_6, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. ст. 185 КК України та на підставі п. «а» ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про амністію в 2016 році» звільнено від відбування призначеного покарання по амністії

За наведених обставин вина відповідача ОСОБА_6, у вчиненні кримінального правопорушення, яке виразилось у таємному заволодінні грошовими коштами з банківської картки позивача, підтверджується вироком суду та доказуванню не підлягає в силу п. 6 ст. 82 ЦПК України. Так як відповідач звільнений від кримінальної відповідальності не за реабілітуючи ми обставинами.

Так як згідно п. 6 ст. 82 ЦПК України - Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи з того, що вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17.11.2017 року встановлено спричинення потерпілому ОСОБА_1. збитку на суму 6693 грн. 59 коп., згідно вироку суду, збитки спричинені потерпілому ОСОБА_1. не відшкодовувались, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача дану грошову суму на відшкодування спричиненої майнової шкоди.

Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України - Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз'яснення постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості.

Враховуючи, що збитки у позивача виникли в результаті вчинення протиправної поведінки відповідачем. А саме вчинення кримінального правопорушення. Наслідком даної поведінки було позбавлено позивача права власності на належне йому майно, а саме грошові кошти, що на думку суду мало наслідком спричинення моральної шкоди позивачу. Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, суд з урахуванням ступеню, глибини та тривалості моральних страждань, понесених позивачем, а також з урахуванням суми спричинених збитків, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 1000 грн., на відшкодування спричиненої моральної шкоди внаслідок вчинення злочину

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_6, на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 704 грн. 80 коп.

На основі ст. 22, 1166, 1167 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, 6693.59 (шість тисяч шістсот дев'яносто три) грн., 59 коп. на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди внаслідок вчинення злочину.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 1000 (одну тисячу гривень) на відшкодування спричиненої моральної шкоди внаслідок вчинення злочину

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір на користь держави в сумі 704 грн., 80 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою завою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем та/або подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 30.09.2018 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване: 01.10.2018 року

Оприлюднене: 01.10.2018 року

Дата набрання законної сили: 31.10.2018 року