Провадження № 4-с/761/263/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець Бялий Максим Глібович, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська телекомунікаційна компанія»,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві Бялого М.Г., в якій просить скасувати постанову від 09.07.2015 року про відкриття виконавчого провадження № 48011587, а також зобов'язати старшого державного виконавця винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що 09.07.2015 року старшим державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві Бялим М.Г. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48011587 з примусового виконання виконавчого листа № 2610/16057/2012, виданого 14.03.2013 року Шевченківський районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» боргу в сумі 3593645,00 грн. Разом з тим, посилаючись на те, що вказана постанова є неправомірною, оскільки винесена старшим державним виконавцем на підставі виконавчого листа, строк пред'явлення до виконання якого пропущено, заявник вважає, що вказаною постановою були порушені його права, у зв'язку з чим звернувся до суду з даною скаргою.

Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві та представник ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечили, просили суд відмовити у їх задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві перебуває виконавче провадження № 48011587 з примусового виконання виконавчого листа 2610/16057/2012, виданого 14.03.2013 року Шевченківський районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» боргу в сумі 3593645,00 грн.

09.07.2015 року старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві Бялим М.Г. винесено постанову про відкриття вказаного виконавчого провадження.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилається на неправомірність постанови від 09.07.2015 року про відкриття виконавчого провадження, оскільки на його думку стягувачем пропущено встановлений законом строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (в редакції на момент винесення оскаржуваної постанови) визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (в редакції на момент винесення оскаржуваної постанови) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч.2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (в редакції на момент винесення оскаржуваної постанови) строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Отже, за загальним правилом, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред'явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Статтею 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (в редакції на момент винесення оскаржуваної постанови) передбачено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

При цьому, відповідно до п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (в редакції на момент винесення оскаржуваної постанови) державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що строк пред'явлення до виконання виконавчого листа № 2610/16057/2012, виданого 14.03.2013 року Шевченківський районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українська телекомунікаційна компанія» боргу в сумі 3593645,00 грн., який становить один рік з наступного дня після набрання рішенням законної сили, неодноразово переривався, а саме 09.04.2013 року та 26.06.2015 року під час повернення його державним виконавцем стягувачу.

Тобто з врахуванням останнього переривання строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, виконавчий лист може бути пред'явлений до виконання до 26.06.2016 року.

Таким чином, судом встановлено, що 09.07.2015 року в установленому законом порядку старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві Бялим М.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48011587 на підставі виконавчого листа № 2610/16057/2012, строк пред'явленого якого до виконання стягувачем не пропущений.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що заявником не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували викладені ним у скарзі обставини в обґрунтування заявлених вимог, а саме щодо факту відкриття старшим державним виконавцем виконавчого провадження за виконавчим листом, пред'явленим з пропущенням строку, встановленого законом для його виконання.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, оскільки заявником не доведено та не підтверджено належними і допустимими доказами факту неправомірності оскаржуваної постанови від 09.07.2015 року про відкриття виконавчого провадження, винесеної старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві Бялим М.Г., тому судом не встановлено порушень прав чи свобод заявника вказаним рішенням старшого державного виконавця, у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні скарги на дії державного виконавця, заінтересовані особи: старший державний виконавець Бялий Максим Глібович, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська телекомунікаційна компанія».

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м.Києва шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: