УХВАЛА

23 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 552/1621/18

провадження № 61-42186ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2018 року у справі №552/1621/18 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» про порушення прав споживача природного газу, визнання рішення про зміну режиму нарахування об'ємів природного газу недійсним та про стягнення моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила суд визнати акт про порушення та рішення протоколу засідання комісії недійсними, зобов'язати відповідача провести перерахунок нарахованих платежів та стягнути на її користь моральну шкоду.

Позов мотивовано тим, що 03 жовтня 2017 року вона підписала колективну заяву від мешканців будинку АДРЕСА_1, у якій мешканці відмовились від встановлення загальнобудинкового лічильника газу та просили встановити квартирні лічильники.

На підставі цієї заяви публічне акціонерне товариство «Полтавагаз» (далі - ПАТ «Полтавагаз») без участі позивача склало на неї акт про порушення № 530/л/в від 01 листопада 2017 року та змінило режим нарахування об'ємів природного газу.

Позивач, не погоджуючись з вказаними діями відповідача, просила суд: визнати акт про порушення від 01 листопада 2017 №523/л/в року та п. 3 протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення від 14 листопада 2017 року №41/17 по будинку АДРЕСА_1 недійсними; зобов'язати відповідача провести перерахунок нарахованих платежів за споживання газу з 14 листопада 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №609 від 18 червня 2017 року для всіх споживачів будинку, яким змінено режим нарахування природного газу; стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2018 року скасовано рішення комісії ПАТ «Полтавагаз» з розгляду актів про порушення, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) об'ємів природного газу та зміни їх режиму нарахування споживачу (несанкціонованому споживачу), щодо позивача, оформлене пунктом 3 протоколу від 14 листопада 2017 року №41/17; зобов'язано ПАТ «Полтавагаз» провести перерахунок нарахованих позивачу платежів за споживання газу за період з 14 листопада 2017 року відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» з врахуванням змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року №609. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ &qut-;Полтавагаз&qunt; задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2018 року змінено в частині вирішення питання про судовий збір. В іншій частині рішення суду залишенобез змін.

10 серпня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ПАТ «Полтавагаз» направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2018 року, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення в частині скасування рішення комісії ПАТ «Полтавагаз» з розгляду актів про порушення щодо ОСОБА_3, оформлене пунктом 3 протоколу від 14 листопада 2017 року №41/17; зобов'язання ПАТ «Полтавагаз» провести перерахунок, нарахованих ОСОБА_1, платежів за споживання газу з 14 листопада 2018 року; стягнення з ПАТ «Полтавагаз» судового збору у розмірі 1409,60 грн, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні даних позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у даній справі є три немайнові вимоги про визнання акту про порушення від 01 листопада 2017 року №523/л/в та п. 3 протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення від 14 листопада 2017 року №41/17 недійсними, про зобов'язання відповідача провести перерахунок нарахованих платежів за споживання газу та про відшкодування моральної шкоди.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ПАТ «Полтавагаз» подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2018 року у справі №552/1621/18 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» про порушення прав споживача природного газу, визнання рішення про зміну режиму нарахування об'ємів природного газу недійсним та про стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько