Ухвала

29 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 629/2382/15-ц

провадження № 61-300ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року у справі за позовом Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «1-28», про стягнення заборгованості за послуги з холодного водопостачання і водовідведення, централізованого опалення, утримання будинків та прибудинкових територій, вивозу твердих побутових відходів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «1-28», про стягнення заборгованості за послуги з холодного водопостачання і водовідведення, централізованого опалення, утримання будинків та прибудинкових територій, вивозу твердих побутових відходів.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року, позов Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області заборгованість за послуги з холодного водопостачання і водовідведення, централізованого опалення, утримання будинків та прибудинкових територій, вивозу твердих побутових відходів у розмірі 25 450 грн 73 коп.

У іншій частині вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявники просять скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, особи, які подали касаційну скаргу, просять поновити строк касаційного оскарження судового рішення, посилаючись на поважність причин пропуску цього строку.

У разі пропущення строку, встановленого статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, оскільки наведена та підтверджена заявниками обставина, а саме: повторне звернення з касаційною скаргою, свідчить про пропущення процесуального строку з поважних причин.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року - 1 762 грн.

Ціна позову у даній справі становить 39 224 грн 23 коп., яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200).

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Додатково Верховним Судом враховано, що судове рішення судом апеляційної інстанції постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведені та не обґрунтовані.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані заявниками рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року ухвалені у малозначній справі, вони не підлягають касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк