Провадження № 2/243/2455/2018
Справа № 243/6767/18
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві Малиновській І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Словянського району Донецької області, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

23 липня 2018 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 сільської ради Словянського району Донецької області, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 06 грудня 2001 року помер її батько ОСОБА_4, після смерті якого залишилося спадкове майно у виді грошових вкладів та житлового будинку, розташованого у с. Долина Словянського району по вул. Харківська (колишня Леніна) під № 66. Після смерті батька вона із сестрою ОСОБА_5 стали спадкоємцями. 13 червня 2018 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на ? частки вкладів. Сестра свідоцтва про право на спадщину не отримала. 19 грудня 2006 року її сестра ОСОБА_5 померла. 13 червня 20108 року позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а саме на житловий будинок розташований у с. Долина Словянського району, по вул. Харківська (колишня Леніна) № 66. Проте 13 червня 2018 року нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті її батька через відсутність документів про право власності на спадкове майно на імя спадкодавця та рекомендував для вирішення його питання звернутися до суду. У звязку із наведеним, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок розташований у с. Долина Словянського району, по вул. Харківська (колишня Леніна) № 66.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник, будучи належним чином повідоменими про місце, дату та час розгляду справи у судове засідання не зявилися, надіслали на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити за їх відсутністю, позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Словянського району Донецької області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, засобами електронної пошти подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника ОСОБА_6, рішення ухвалити згідно із вимогами діючого законодавства.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав, просив його задовольнити.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

ОСОБА_1 народилася 17 червня 1958 року, її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с.6). Згідно із свідоцтва про шлюб вбачається, що 16 жовтня 1978 р. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено шлюб, прізвище ОСОБА_9 було змінено н «Мурашко» (а.с. 7).

06 грудня 2001 року помер ОСОБА_4 (а.с. 9), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 567345 (а.с.9). Після смерті якого залишилася спадщина у вигляді житлового будинку який розташований за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Долина, вул. Харківська, буд. 66 та вкладів.

Спадкоємцем після померлого ОСОБА_4 є його доньки: ОСОБА_1 та ОСОБА_5

19 грудня 2006 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.06.2018 року ОСОБА_1 отримала ? частку вкладів після смерті ОСОБА_4, свідоцтво про право на спадщину на ? частку вкладів не видано (а.с.10).

13.06.2018 року постановою державного нотаріусу Другої Словянської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_10 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований у с. Долина Словянського району, по вул. Харківська, буд. 66 а після смерті батька ОСОБА_4, який помер 06.12.2001 року, у звязку з відсутністю документа, який посвідчує право власності на вказаний житловий будинок на імя ОСОБА_4Д (а.с. 20).

Відповідно до довідки з КП «БТІ» № 1687.3/0.45/01 від 19 червня 2018 року вбачається, що станом на 01.01.2013 року в КП «БТІ» право власності на житловий будинок розташований за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Долина, вул. Харківська, буд. 66 не зареєстроване (а.с. 17).

Відповідно до довідки виданої ОСОБА_2 сільською радою № 803 від 21.06.2018 року вбачається, що згідно із записів по господарської книги № 1 особовий рахунок № 0029 житловий будинок розташований за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Долина, вул. Харківська, буд. 66 числиться за ОСОБА_4, який помер 06.12.2001 року (а.с. 18).

Вирішуючи питання про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із розясненнями викладеними в Постанові Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Приписами ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав й обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності із ст. 1297 ЦК України, встановлено обовязок спадкоємця звернутись за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно із п.4.15 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року №296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно спадкоємцю, нотаріусом проводиться за наявності зареєстрованих правовстановлюючих документів на імя спадкодавця.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24.06.1983 року № 4, якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розв'язує питання про визнання права на спадкоємне майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13: якщо нотаріус або орган державної реєстрації прав відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно дост.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеномуст.392 цього Кодексу.

У постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістомст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положеньст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час позивач виконав всі можливі дії для державної реєстрації права власності на житловий будинок, але нотаріусом було відмовлено з причин, відсутності належним чином оформленого правовстановлюючого документу на імя спадкодавця. Таким чином, звернення позивача до суду є єдиним видом захисту порушеного права.

Крім того, відповідно до положень частини 4статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд вра року народження РНОКПП: ховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів у своїй сукупності дозволяє суду дійти висновку, що доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, в звязку з чим суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 25, 319, 321, 328, 392 ЦК України, ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 4, 12, 14, 81, 82, 89, 259, 263 265, 273 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Словянського району Донецької області, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на житловий будинок позначений в плані літ. «А-1» загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 37,0 кв.м., з господарськими та побутовими будовами і спорудами: літню кухню-сарай «Б», літню кухню-гараж «В», сарай «Г», саж «Д», льох «Е», вбиральня «Ж», водопровід «№1», ворота «№ 2» розташовані за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Долина, вул. Харківська (колишня - Леніна), буд. 66, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, померлого 06 грудня 2001 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 09 жовтня 2018 року.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_6