Справа № 453/1311/15-ц
№ провадження 2/453/9/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.09.2018 року Сколівський районний суд Львівської області в складі: головуючого-судді Ясінського Ю.Є.
при секретарі Павкевич Н.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сколе Львівської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
в с т а н о в и в:
Позивач ОСОБА_3 в судових засіданнях позов підтримував просив задоволити.
22.08.2018 року ухвалою суду замінено позивача ОСОБА_3 правонаступником ОСОБА_1 у зв`язку із укладенням 04.06.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , договору про відступлення прав вимоги, згідно з яким відбулось переуступлення прав вимоги за Договором позики від 01.04.2013 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Кручок В.С. уточнений позов підтримали, просили задоволити та врахувати відповідь на відзив відповідача поданий первісним кредитором ОСОБА_3 .
Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, дослідивши матеріали справи, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження..
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
У відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Однак, відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконав свого зобов`язання щодо сплати грошового зобов`язання у визначений строк, що змусило позивача ОСОБА_3 звернутись до суду із позовом.
04.06.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договорів про відступлення прав вимоги, згідно з яким відбулось переуступлення прав вимоги за Договором позики від 01.04.2013 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Як наслідок 22.08.2018 року ухвалою суду замінено позивача ОСОБА_3 правонаступником ОСОБА_1 по даній справі.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з поверення коштів, визначених у заяві, та надає позивачу право вимоги щодо їх повернення.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства.
Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В поданому відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 зазначав, що ним було повернуто частину коштів позивачу і на даний час сума боргу становить 8000 доларів США.
Однак, в судовому засіданні відповідачем не надано жодних підтверджень про те, що кошти у розмірі 12 000 доларів були ним позивачу повернуто, а покази свідків про яких він зазначав із врахуванням розміру заборгованості не можуть бути належним доказами в розумінні ст. 78,80 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 зазначав, що він укладав договір позики як фізична особа підприємець тому пеня не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ із врахуванням Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
У преамбулі закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996р. (в редакції, що діяла на момент укладення договору), зазначено, що суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.
Відтак дія наведеного закону розповсюджується виключно на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та господарювання та фізичних осіб - підприємців.
Під час розгляду справи відповідачем не надано жодних доказів того, що позивач - ОСОБА_3 є фізичною особою підприємцем.
Не вбачається це також і з умов договору позики від 01.04.2013р. У тексті договору відсутні будь які вказівки на те, що сторони укладають договір як фізичні особи підприємці.
Відсутні у тексті Договору позики й будь-які вказівки на те, що Відповідач ОСОБА_2 уклав цей договір як фізична особа підприємець, з метою ведення підприємницької діяльності, тощо.
Натомість в судовому засіданні позивач ОСОБА_3 ствердив, що договір позики він укладав як фізична особа з фізичною особою ОСОБА_2 .
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
З огляду на наведене, встановлення сторонами в тексті договору пені за прострочення виконання зобов`язань в розмірі одного відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, цілком відповідала волевиявленню сторін на момент укладення договору та повністю узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України.
Також відповідач вказує, що пеня повинна нараховуватись за період з 08.10.2014 року по 10 липня 2015 року у зв`язку із його мобілізацією з 11.07.2015 року, тобто обмежитись останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, у зв`язку з чим суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 11.07.2015 року відповідач був призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період, що стверджується довідкою Сколівського районного військового комісаріату №1684 від 14.07.2015 року.
З врахуванням наведеного нарахування пені необхідно проводити з 08.10.2014 року по 10.07.2015 року з наступних підстав.
Позов до Сколівського районного суду Львівської області позивачем подано 08 жовтня 2015 року.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, серед іншого, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Частинами 5 та 7 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.
Згідно з вказаною правовою позицією Верховного суду України у справі № 6-3006цс15, статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
Згідно умов договору позики від 01.04.2013р., за прострочення виконання зобов`язань за цим договором Позичальник (Відповідач) виплачує пеню в розмірі 1 (одного) відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції.
Щодо твердження позивача що пеня є завищеною, суд зазначає наступне.
Згідно ч.ч.1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У відповідності до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
Частиною 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Саме ч.3 ст. 551 ЦК України відповідач просив застосувати та зменшити розмір неустойки, однак не навів суду жодних обставин, які в розумінні ЦК України мали б істотне значення для такого застосування.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Таким чином, у порушення умов договору позики, а також ст.ст. 509, 526, 1046, 1048 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи позивач уточнив позовні вимоги 28.09.2017 року, відтак розрахунок боргу, пені та 3% річних необхідно проводити станом на момент подання, а саме 28.09.2017 року.
Згідно офіційного курсу НБУ курс долара до гривні 28.09.2017 року становив 2647,28 за 100 доларів США.
Сума заборгованності за умовами договору позики від 01.04.2013р. складає 20 000 дол. США.
Кількість прострочених днів складає: з 08 жовтня 2014 року по 10 липня 2015 року 276 днів.
Отже, сума пені = 20 000 х 1% х 276 = 55 200 доларів США.
Відповідач повинен також сплатити 3% річних.
Сума заборгованності за умовами договору позики від 01.04.2013р. складає 20 000 дол. США.
Кількість прострочених днів складає: з 02 квітня 2014р. по 08 жовтня 2015р. 555 днів.
Отже сума 3% річних = 20 000 х 3 х 555: 365 : 100 = 912, 32 долари США.
У відповідності до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином, сума основного боргу - 20 000 доларів США, (станом на 28.09.2017р. за офіційним курсом НБУ) у гривнях становить: 20 000 х 2647,28 : 100 = 529 456 грн.
Пеня в період з 08.10.2014р. по 10.07.2015р. - 55 200 доларів США у гивнях становить: 55 200 х 2647,28 : 100 = 1 461 298, 56 грн.
3% річних у період з 02.04.2014р. по 08.10.2015р. - 912, 32 доларів США, з гривнях становить: 912, 28 х 2647,28 : 100 = 24 150, 60 грн.
Суд при вирішенні питання про стягнення судових витрат враховує положення ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в:
Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ІПН: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_2 ) 6090 (шість тисяч дев`яносто) гривень сплаченого судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сколівського районного
суду Львівської області Ю.Є. Ясінський

Повний текст рішення складено 04.10.2018 року