Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 201/9974/16-ц

провадження № 61-30428св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - орган опіки та піклування в особі управління - служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпро ради в інтересах малолітньої ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Дніпропетровська міська прокуратура № 2 Дніпропетровської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року орган опіки та піклування в особі управління - служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4, стягнути з відповідача аліменти на доньку у розмірі ? частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що з 19 серпня 2013 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в управлінні як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах (наказ від 19 серпня 2013 року № 026), причиною чого є зловживання матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, алкогольними напоями.

Відповідач неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 184 КУпАП, а також за розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених місцях або появу у громадських місцях у п'яному вигляді, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 178 КУпАП.

ОСОБА_5 не працює, з останнього місяця роботи - посади фельдшера з медицини невідкладних станів акушерської бригади Жовтневої підстанції в комунальному закладі «Дніпропетровська станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради вона звільнена з 25 листопада 2015 року.

Неодноразово проведені бесіди щодо належного виконання батьківських обов'язків відносно дітей позитивних результатів не дали, відповідач продовжує зловживати алкогольними напоями, вести аморальний спосіб життя.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 017 року у складі судді Ходаківського М. П. у задоволенні позовних вимог органу опіки та піклування в особі управління - служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради в інтересах ОСОБА_4 відмовлено.

Попереджено ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покладено на орган опіки та піклування в особі управління - служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради як орган опіки та піклування за місцем реєстрації та проживання відповідача контроль за виконанням ОСОБА_5 своїх батьківських обов'язків із виховання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд першої інстанції виходив із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, а враховуючи, що умови проживання у квартирі, де мешкає дитина, задовільні, відповідач виявляє стійке бажання приймати участь у вихованні доньки та бажання до виконання батьківських обов'язків, пройшла відповідне лікування, суд дійшов висновків щодо відсутності підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 лютого 017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Позбавлено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь закладу, де буде перебувати дитина або на користь опікуна, починаючи з дати передачі дитини до відповідного закладу чи опікуна, і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Установивши, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків із виховання доньки ОСОБА_4, апеляційний суд, виходячи з інтересів дитини, позбавив її батьківських прав.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема статей 17, 22 Закону України «Про охорону дитинства», статей 150, 180 СК України, неврахування практики Європейського суду з прав людини у подібних справах, і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга аргументована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову.

Безперечних доказів того, що у результаті позбавлення її батьківських прав настане позитивний результат у житті дитини, орган опіки та піклування не надав. А факт оскарження нею рішення апеляційного суду свідчить про її інтерес до доньки.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 201/9974/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлено, що ОСОБА_5 є матір'ю неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та разом із донькою проживає у квартирі АДРЕСА_1.

Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини записано відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 17 березня 2016 року за вказаною адресою санітарний та житловий стан квартири задовільні. Порядок та чистоту у квартирі підтримує ОСОБА_6 (прабабуся дитини, якій майже 94 роки).

ОСОБА_5 схильна до вживання алкогольних напоїв, не приділяє належної уваги вихованню дітей. Під час виходу спеціаліста управління - служби у справах дітей та за результатами обстеження у цьому акті встановлено, що матері у цей день вдома не було, ОСОБА_4 постійно знаходиться під наглядом прабабусі. Пізніше мати прийшла у нетверезому стані, з нею проведено профілактичну бесіду.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 25 квітня 2016 року санітарний стан житла задовільний, у квартирі прибрано, є меблі для проживання, побутова техніка, продукти харчування, одяг. Представником служби у справах дітей знову констатовано вживання відповідачем алкогольних напоїв і те, що із нею проведено профілактичну бесіду.

Висновком Соборної районної у місті Дніпрі ради від 01 червня 2016 року № 5-38-130 визнано за доцільне позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 01 лютого 2016 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП, постановою від 11 липня 2016 року - у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 184 КУпАП, постановою від 15 серпня 2016 року - у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 184 КУпАП.

Відповідно до листа комунального закладу «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» від 16 серпня 2016 року останній огляд малолітньої ОСОБА_4 сімейним лікарем (педіатром) проведено 16 серпня 2016 року і встановлено діагноз: затримка фізичного розвитку, виснаження, дефіцит росту неясного генезу, психомоторний розвиток у межах норми. Дитина з народження відстає у фізичному розвитку та має виснажений вигляд.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових прав і обов'язків батьків та дітей визначений главою 13 СК України.

Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас це право є й обов'язком.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім'ї.

Апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи), встановивши, що під час розгляду справи квартира, в якій проживали відповідач разом із сином та малолітньою ОСОБА_4, була продана і вони переїхали проживати до гуртожитку, де, згідно з актами обстеження, проведеними позивачем, взагалі відсутнє спальне місце для дитини, а речі та постільна білизна брудні, й відсутня їжа для дитини (дитина виснажена, продукти харчування відсутні), відповідач зловживає спиртними напоями, не забезпечує доньку медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток і навіть загрожує життю та здоров'ю, не приділяє їй необхідної уваги, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти (дитина взагалі не відвідує ніяких дитячих закладів), зробив правильний висновок про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4

Правильним є висновок суду і про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на доньку ОСОБА_4 відповідно до положень статей 180-183 СК України.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що вона не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, приймає участь у вихованні дитини, створює належні умови для її проживання, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначене спростовується встановленими у справі обставинами.

Інші аргументи касаційної скарги також не дають підстав для висновку, що оскаржуване судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат