Ухвала

Іменем України

22 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1202/10

провадження № 61-45575 ск 18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 вересня 2018 року у справі за позовом обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплокомуненерго» до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2010 року позовні вимоги обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплокомуненерго» (далі - ОКВПТГ «Лубнитеплокомуненерго») задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОКВПТГ «Лубнитеплокомуненерго» заборгованість за теплову енергію в сумі 3 525 грн 19 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 10 вересня 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з апеляційною скаргою на вказане судове рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 18 вересня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2010 року у вказаній справі відмовлено.

08 жовтня 2018 року ОСОБА_4 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 вересня 2018 року.

У касаційній скарзі заявник посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати вказане судове рішення та направити справу для продовження розгляду до Апеляційного суду Полтавської області.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновленим в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2010 року подана через 8 років 2 місяці та 23 дні з моменту його постановлення, тобто з порушенням норм частини першої статті 294 ЦПК України (у редакції чинній на час ухвалення судового рішення).

В обґрунтування причин пропуску строку для подачі апеляційної скарги ОСОБА_4 вказала про те, що вона не була повідомлена про день і час призначення судового засідання у вказаній справі, а тому не була присутня під час проголошення оскаржуваного судового рішення. Окрім того, на час ухвалення рішення суду першої інстанції вона не проживала за адресою: АДРЕСА_1, оскільки її фактично виселили з вказаної квартири у 2008 році, а про існування оскаржуваного рішення суду дізналась 29 серпня 2018 року, відвідавши Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Полтавської області. До цього часу їй не було відомо про ухвалення вказаного рішення Лубенським міськрайонним судом Полтавської області і його копію вона не отримувала.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_4 була обізнана про перебування позовної заяви про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, оскільки матеріали справи містять повідомлення про вручення поштового відправлення про отримання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виклику в судове засідання.

Стаття 43 ЦПК України визначає сукупність прав та обов'язків учасників справи, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами справи, одержувати копії судових рішень, ухвал, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки; сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов'язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Своїми процесуальними правами та обов'язками ОСОБА_4 належним чином не скористалась, оскільки на протязі більш ніж 8 років не зверталась до суду з апеляційною скаргою та не оскаржувала рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_4, правильно виходив із того, що причини пропуску строку подання апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому суд апеляційної інстанції не вбачав підстав для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 червня 2010 року.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 вересня 2018 року у справі за позовом обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплокомуненерго» до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : С. Ф. Хопта

О.В. Білоконь

Є.В. Синельников