Дата документу 02.11.2018 Справа № 333/2916/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №333/2916/18

Провадження №22-ц/807/274/18

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Запорізьке державне підприємство «Радіоприлад»,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2018 року в складі судді Фунжий О.А. в справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» про стягнення заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ЗДП «Радіоприлад» про стягнення заробітної плати, компенсації невикористаної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку, який згодом уточнила.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що в період з 7 жовтня 1997 року по 16 березня 2018 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. В день звільнення відповідач не провів остаточного розрахунку, заборгувавши заробітну плату та компенсацію невикористаної відпустки на загальну суму 10 882,10 грн.

У звязку із затримкою розрахунку при звільненні відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за весь час такої затримки, розмір якого становить 15 788,17 грн.

Враховуючи вищевикладене, просила суд стягнути з ЗДП «Радіоприлад» на її користь заборгованість по заробітній платі та компенсації невикористаної відпустки в сумі 10 882,10 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 15 788,17 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ЗДП «Радіоприлад» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі та компенсації невикористаної відпустки в сумі 10 882,10 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 15 788,17 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на порушення вимог ст. 115 КЗпП України роботодавець не провів остаточного розрахунку з працівником, а тому на користь останнього підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати, компенсація невикористаної щорічної відпустки і середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

В апеляційній скарзі ЗДП «Радіоприлад» зазначає, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, а саме: безпідставно відхилено клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін і про закриття провадження у справі, оскільки стосовно боржника порушено справу про банкрутство; за формою і змістом рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК.

Крім того, судом порушені норми матеріального права: неправильно визначеній середній заробіток, а відтак і сума до стягнення, нарахована в порядку ст.117 КЗпП. Судом порушені норми податкового законодавства, оскільки в рішенні не зазначено, що сума до стягнення визначена без утримання обовязкових податків і платежів. Просить скасувати рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Копії апеляційної скарги і ухвали про відкриття апеляційного провадження отримані Банком 26 вересня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.65).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, середній заробіток визначено у відповідності з вимогами закону. Судом правильно застосована ст.117 КЗпП України. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення ( а.с.66-69).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Запорізької області від 12 вересня 2018 року справу передано у провадження судді Полякова О.З.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням вимог абз. 3 п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», де передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах; відповідно до положення п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, згідно якого до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область, з місцезнаходженням у місті Запоріжжя.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначену цивільну справу було передано до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року справу передано у провадження судді-доповідача ОСОБА_2 та визначено склад колегії: головуючий суддя Кримська О.М., судді: Бєлка В.Ю., Дашковська А.В..

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. На відміну від працівника, виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (стаття 116 КЗпП України).

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що ОСОБА_1 з 06 жовтня 1997 року по 16 березня 2018 року перебувала у трудових відносинам з відповідачем, наказом №68к від 15 березня 2018 року її звільнено з роботи за власним бажанням (а.с.6).

На порушення вимог ст.116 КЗпП України в день звільнення відповідач не провів з працівником остаточного розрахунку, не виплатив заборгованість із заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку в загальній сумі 10 882,10 грн., що не оспорювалося відповідачем у письмових запереченнях проти позову і підтверджується відповідною довідкою (а.с.20-21, 27-29).

Оскільки при звільненні відповідач не провів з нею повного розрахунку тому, встановивши факт трудових відносин позивача з відповідачем, суд першої інстанції правильного виходив з приписів статей 116, 117 КЗпП України про стягнення неотриманої заробітної плати та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно визначений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є неспроможними. Як вбачається із довідки відповідача від 14.08.2018 року №116-1757 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці, що передували звільненню, становила 297,89 грн. (а.с.30). При визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні, яка становила 53 робочих дні, суд першої інстанції помножив середньоденний заробіток на кількість днів затримки і правильно визначив суму компенсації.

Не зазначення судом першої інстанції в резолютивній частині судового рішення про те, що сума компенсації визначена без відрахування обовязкових податків і платежів, не є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, розгляд справи в порядку письмового провадження, порушення правил предметної та субєктної юрисдикції, є також неспроможними.

Відповідно до ст. 279 ч.5, 6 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Оскільки предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої 26 670,27 грн. не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доцільність розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Вирішуючи клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі з тих підстав, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 8 липня 2009 р. порушено провадження у справі про банкрутство Запорізького державного підприємства «Радіоприлад», а тому позов про стягнення заробітної плати відповідно до ст. 20 ч.1 ГПК України повинен розглядатись в порядку господарського судочинства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що трудовий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

19 січня 2013 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22 грудня 2011 р. Цим Законом викладено в новій редакції Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Згідно з п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ст. 12 ГПК України доповнено п. 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах, зокрема про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобовязань» від 2 жовтня 2012 р. розділ Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» доповнено п. 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Згідно зі ст. 20 ч.1 п. 8 ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2010 р. господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати.

Таким чином, при вирішенні питання про визначення юрисдикції справи за позовом про стягнення заробітної плати з роботодавця, суд враховував положення п. 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та взяв до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника.

Оскільки ухвала про порушення провадження у справі про банкрутство Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» постановлена 8 липня 2009 р., тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22 грудня 2011 р., справа про стягнення з відповідача заробітної плати підлягає розгляду в поряду цивільного судочинства.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанову складено 02 листопада 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_3