Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 511/1549/16-ц

провадження № 61-27289 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2017 року у складі колегії суддів: Черевка П. М.,

Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що 13 березня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, із сплатою 30,00 процентів на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, станом на 15 червня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 22 644 грн 31 коп., з яких: 2 375 грн 05 коп. - заборгованість за кредитом,

16034 грн 12 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2680 грн 65 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1054 грн 49 коп - штраф (процентна складова).

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 березня

2017 року у задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що умовами кредитного договору установлено строк дії договору протягом 12 місяців з моменту його підписання, договір діяв до березня 2010 року та міг бути пролонгований на строк до березня 2011 року, але не довше строку дії платіжної картки. Звернення позивача до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором відбулося поза межами строку давності.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 березня 2009 року у розмірі 22 644 грн 31 коп., з яких: 2 375 грн 05 коп. - заборгованість за кредитом; 16 034 грн 12 коп. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом; 2 680 грн 65 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована складова); 1 054 грн 49 коп. - штраф (процентна складова).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про стягнення заборгованості, апеляційний суд виходив з того, що строк дії кредитного договору закінчився 31 грудня 2016 року, останнє погашення кредитної заборгованості на виконання умов договору було здійснено відповідачем у жовтні 2013 року, а тому відсутні правові підстави вважати пропущеним строк позовної давності. У червні 2013 року на виконання умов договору позивачем було перевипущено платіжну карту, видану ОСОБА_1, строк дії якої до 31 грудня 2016 року. Використання відповідачем платіжної карти підтверджує пролонгування строку дії кредитного договору від 13 березня 2009 року.

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, у якій вона, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2017 року та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції необгрунтовано стягнув заборгованість, при цьому розмір штрафних санкцій в одинадцять разів перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, не вирішено питання про зменшення розміру неустойки відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України. Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про пролонгацію кредитного договору у зв'язку з випуском банком нової платіжної карти, оскільки Умовами і правилами надання банківських послуг, які є складовою частиною договору, не передбачено видачі нової платіжної карти за наявності у клієнта простроченої заборгованості за кредитом.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

18 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скаргаОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 13 березня 2009 року

ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», якою погодилася, що вказана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг складають кредитний договір, згідно якого

ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, із сплатою 30,00 процентів на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушенням умов кредитного договору станом на 15 червня

2016 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 22 644 грн 31 коп., з яких: 2 375 грн 05 коп. - заборгованість за кредитом; 16 034 грн 12 коп. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом; 2 680 грн 65 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована складова); 1 054 грн 49 коп. - штраф (процентна складова)

За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (частина перша статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Установивши неналежне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з неї суми заборгованості за кредитним договором.

Доводи касаційної скарги щодо неспівмірності розміру процентів за користування кредитом щодо тіла кредиту не заслуговують на увагу, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами було визначено сторонами згідно з умовами договору. Умовами договору та діючим законодавством не передбачено підстав для зменшення розміру заборгованості по сплаті процентів. Положення частини третьої статті 551 ЦК України передбачає право суду за певних умов зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з боржника, але зазначене правило не стосується сплати процентів

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції Україниніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ураховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Отже законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Ухвалюючи рішення у справі, суд апеляційної інстанцій зазначені вимоги закону та правовий висновок Верховного Суду України до уваги не взяв, та дійшов помилкового висновку про одночасне стягнення з відповідача на користь банку пені, а також штрафу (фіксована частина та процентна складова).

Усуваючи зазначені недоліки застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права у частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею комісією та штрафом, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, вважає, що стягненню підлягає лише штраф у його фіксованій частині та процентній складовій у розмірі 1 554 грн 49 коп., який є меншим за сукупний розмір заборгованості по пені та комісії, що згідно наданого розрахунку та заявлених вимог неможливо роз'єднати на заборгованість по пені та комісії, зазначене з одного боку забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін, а з іншого дозволить реалізувати забезпечувальну функцію неустойки.

Висновок суду апеляційної інстанції про продовження строку дії кредитного договору від 13 березня 2009 року є обгрунтованими, оскільки видача нової платіжної картки, яка надавала доступ до відкритого банком кредитного ліміту за тим же кредитним договором, та її подальше використання позичальником, свідчить про продовження строку дії договору, а тому посилання в касаційній скарзі на безпідставне не застосування судом апеляційної інстанції позовної давності, є необгрунтованим.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню у частині стягнення пені та комісії, з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення Апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2017 року підлягає залишенню без змін.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Ураховуючи, що касаційна скарги відповідача підлягає задоволенню частково, у частині стягнення пені та комісії у розмірі 2 680 грн 65 коп. з відмовою у цій частині у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 195 грн 79 грн.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2017 року зупинено виконання заочного рішення Апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, виконання цього судового рішення у незмінній частині підлягає поновленню.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 березня

2017 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2017 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення пені та комісії скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

У іншій частині рішення Апеляційного суду Одеської області від 26 липня

2017 року залишити без змін.

Поновити у незмінній частинівиконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 26 липня 2017 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик