Справа № 645/3266/18
Провадження № 2/645/1808/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2018 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,
учасники справи:
позивач- Ряполов ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за борговою розпискою та 3 % річних з простроченої суми,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу в сумі 104 546,66 грн., тобто 4000 доларів США, (що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ складає за 100 дол. США - 2613,6416 грн.) та трьох відсотків річних від простроченої суми, що з урахуванням індексу інфляції становить 6690,21 грн. за договором позики від 11.09.2015 року, оформленим між сторонами розпискою в порядку ст. 1047 ЦК України. В обґрунтування позову зазначив, що 11 вересня 2015 року він за усною домовленістю з ОСОБА_4 передав останньому у борг 4000 дол. США, що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ складає 104 545,66 грн., про що відповідачем по справі була надана розписка. Згідно з зазначеної розписки відповідач повинен був повернути грошові кошти до 11.09.2016 року. Однак, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за вищевказаним договором від 11.05.2015 року, грошові кошти у встановлений у розписці строк позивачеві не повернув, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.08.2018 року провадження по справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення, в зв*язку з повторною неявкою відповідача.
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов'язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення позивача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 11.09.2015 року передав ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 4000 доларів США, що підтверджується оригіналом розписки, яка долучена до матеріалів справи.
Відповідно до змісту розписки ОСОБА_4 зобов'язався повернути позивачу грошові кошти до 11.09.2016 року.
Позивач в обґрунтування позову стверджував, що звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, однак відповідач до теперішнього часу борг позивачу не повернув.
Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Суд, досліджуючи боргову розписку чи договор позики, повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
На підтвердження зобов'язань відповідача, позивачем у судовому засіданні був наданий для приєднання до матеріалів справи оригінал розписки від 11.09.2015 року. Із дослідженої у судовому засіданні розписки вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дата отримання та строк повернення коштів.
Факт знаходження оригіналу розписки у позивача підтверджують наявність невиконаного боргового зобов'язання відповідача перед позивачем.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача 104 545,66 грн. (4000 дол. США, що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ складає за 100 дол. 2613,6416 грн.) є законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.
Що стосується позовних вимог про стягнення суми з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
За положеннями ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частина 2 ст. 625 ЦК України зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов*язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Прострочення сплати заборгованості за договором позики від 11.09.2015 року з 11.09.2016 року по 12.06.2018 року становить 639 календарних днів.
У зв'язку із простроченням відповідачем сплати суми основного боргу позивачем за період з 11.09.2016 року по 12.06.2018 року нараховано 3 % річних від простроченої суми у розмірі 5903,01 грн.
Отже, суд надійшов до висновку, що відповідач до встановленого у розписці терміну, не повернув суму позики в розмірі, то з відповідача повинно бути також стягнуто три відсотка річних від суми боргу 5903,01 грн.
Що стосується вимог позивача стосовно стягнення з відповідача індексу інфляції, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.
Таким чином вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_4 індексу інфляції не підлягають задоволенню, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 133, 141, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за борговою розпискою та 3 % річних з простроченої суми задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг у сумі 104 545 грн. (сто чотири тисячі пятсот сорок пять гривень) 66 коп., що еквівалентно 4000,00 доларів США (чотири тисячі).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 три проценти річних з простроченої суми у розмірі 5903,01 грн.
В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 1112,36 грн.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2
Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт громадянина України серії МК 170480, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.
Повний текст рішення складено 1 жовтня 2018 року.
Головуючий суддя