ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Лисиці Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коломойцева К.В. за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року, постановлену у складі судді Вовка Є.І.,-

ВСТАНОВИВ:

Справа № 753/20880/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6684/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
У листопаді 2016 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_5 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коломойцева К.В. в якій просив визнати незаконними дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коломойцева К.В. та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 52028185 від 25.10.2016.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року скаргу ОСОБА_2 повернуто скаржнику.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказував на помилковість висновків суду щодо необхідності посвідчення копії довіреності суддею для підтвердження повноважень представника. Зазначав, що до суду було подано належним чином засвідчену копію нотаріально посвідченої довіреності.

Крім того, посилався на необґрунтованість висновків суду про відсутність обґрунтувань та зазначення доказів щодо виконавчих дій по виконавчому провадженню № 52028185, оскільки скаржник, як на підставу скасування постанови посилається на відсутність повноважень у вказаного державного виконавця при постановлені відповідної ухвали, а не на наявність чи відсутність виконавчих дій.

Просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник скаржника апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Державний виконавець Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коломойцев К.В. про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Повертаючи скаргу, суд першої інстанції виходив із того, що скаржник не виконав вимог ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року про залишення скарги без руху, недоліки скарги не усунув, що є підставою для її повернення.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в листопаді 2016 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_5 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із скаргою на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коломойцева К.В.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року скаргу залишено без руху та надано строк для усунення зазначених судом недоліків протягом трьох днів, з наступного дня після отримання копії цієї ухвали. Судом зазначено, що скарга не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, а саме: не надано документу на підтвердження повноважень ОСОБА_5, передбаченого ст. 42 ЦПК України; відсутнє обґрунтування та зазначення доказів щодо виконавчих дій (наявності чи відсутності) по ВП №51502222 після скасування постанови про його закінчення згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року; не вказано обґрунтування та не зазначено доказів щодо дати та факту набрання законної сили вказаною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року.

18 грудня 2017 року від представника скаржника було направлено заяву щодо несвоєчасного направлення копії судового рішення.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року скаргу ОСОБА_2 повернуто скаржнику.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України (в редакції, яка була чинна на момент звернення до суду зі скаргою) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 20 ЦК України (в редакції, яка була чинна на момент звернення до суду зі скаргою) право на захист особа здійснює на власний розсуд.

Станом на день звернення скаржника до суду вимоги до форми і змісту позову визначалися ст. 119 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 119 ЦПК України (в редакції, яка була чинна на момент звернення до суду зі скаргою) позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування

Посилання суду щодо неналежного обґрунтування та зазначення доказів по суті скарги щодо виконавчих дій (наявності чи відсутності) по ВП №51502222 колегією суддів відхиляються, оскільки процесуальне законодавство не встановлює конкретних вимог до способу формулювання вимог скарги, в зв'язку з чим суд дійшов передчасного висновку про те, що скарга ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України (в редакції, яка була чинна на момент звернення до суду зі скаргою).

Скарга ОСОБА_2 формально складена з урахуванням норм ст. 119 ЦПК України та містить як зазначення вимог скарги , так і обґрунтування скарги в редакції, як те вважає за потрібне зазначити скаржник.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що додана до позовної заяви довіреність на підтвердження повноважень представника не є належним чином засвідчена, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 38 ЦПК України(в редакції, яка була чинна на момент звернення до суду зі скаргою) сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Згідно ст. 42 ЦПК України (в редакції, яка була чинна на момент звернення до суду зі скаргою), повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

Матеріали справи містять копію довіреності № 490 від 20.05.2014 на підтвердження повноважень ОСОБА_5 діяти в інтересах ОСОБА_2, зокрема вести цивільні, адміністративні, господарські справи у всіх судових органах України, третейських судах з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі. Для цього надано право подавати заяви від його імені, зареєструвати рішення суду у встановленому законом порядку, з правом отримання необхідних документів, розписуватися за довірителя, у тому числі і в позовній заяві, а також здійснювати всі інші дії необхідні для виконання цієї довіреності (а. с. 3).

Таким чином зі змісту довіреності убачається, що ОСОБА_2 надав представнику право звертатися до суду зі скаргами (позовами, заявами) від його імені.

В довіреності не застережені обмеження повноважень представника на вчинення певної юридичної дії.

За огляду на вищевикладене, суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку про те, що додана до позовної заяви копія довіреності не є документом, що посвідчує повноваження ОСОБА_5

Оскільки оригінал документа є єдиним примірником і необхідний для обліку діяльності сторін, то судом оригінали документів вимагаються лише для ознайомлення та огляду в судовому засіданні, при цьому в справі залишаються належним чином завірені копії.

У разі сумніву судді щодо наданих йому копій документів, він має право витребувати оригінали цих документів.

Разом з тим, зі змісту ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року про залишення скарги на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без руху не вбачається вимоги суду щодо надання оригіналу документа, що підтверджує повноваження ОСОБА_5

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду щодо повернення скарги є передчасним.

Статтею 379 ЦПК України установлено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25.09.2018

Суддя-доповідач

Судді