Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 711/6227/14-ц

провадження № 61-6411 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача-Пророка В. В.,
суддів: Висоцької В. С., Лесько А. О., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-відповідач
-Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідач-позивач
-ОСОБА_6,

розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача шляхом визнання кредитного договору нікчемним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 квітня 2016 року, ухвалене суддею Клочко О. В., та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року, постановлену колегією суддів у складі: Пономаренка В. В., Гончар Н.І., Ювшина В.І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

2. Позовна заява мотивована тим, що 13 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір (далі - кредитний договір від 13 березня 2008 року) шляхом приєднання до нього ОСОБА_6 (підписання відповідної заяви). За умовами цього кредитного договору ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 10 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

3. Кредитор свої зобов'язання за кредитним договором від 13 березня 2008 року виконав в повному обсязі.

4. ОСОБА_6 неналежним чином виконувала свої зобов'язання за кредитним договором від 13 березня 2008 року, в зв'язку з чим станом на 30 травня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 35 738,67 грн, з яких: 9 759,92 грн - заборгованість за кредитним договором від 13 березня 2008 року; 22 970,55 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3 008,20 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом. Оскільки судовим наказом, виданим Соснівським районним судом міста Черкаси, від 14 липня 2010 року з ОСОБА_6 було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором від 13 березня 2008 року в сумі 17 226,78 грн (далі - судовий наказ від 14 липня 2010 року), ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив суд стягнути з ОСОБА_6 суму заборгованості за цим кредитним договором у сумі 19 937,48 грн, з яких: 18 511,89 грн - нестягнута заборгованість за самим договором; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 925,59 грн - штраф (процентна складова).

5. У березні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом. Вона вважає, що надання коштів за її відповідною заявою від 13 березня 2008 року відповідає всім ознакам споживчого кредиту і правовідносини між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон про захист прав споживачів). Кредитор за кредитним договором від 13 березня 2008 року порушив вимоги Закону про захист прав споживачів при укладенні цього договору, в зв'язку з чим кредитний договір від 13 березня 2008 року має бути визнаний нікчемним.

6. Про своє порушене право ОСОБА_6 дізналася 30 жовтня 2014 року в приміщенні суду при наданні позовної заяви з вимогами, в зв'язку з чим строк звернення з її зустрічною позовною заявою не пропущений.

7. Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 06 квітня 2016 року обидва провадження об'єднані в одне (справа № 711/6227/14-ц).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

8. Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 квітня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 13 березня 2008 року в сумі 19 937,48 грн та судовий збір в сумі 243,60 грн, в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

9. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що між сторонами спору було укладено кредитний договір від 13 березня 2008 року відповідно до якого ОСОБА_6 13 березня 2008 року отримала кредит у розмірі 10 000,0 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Цей кредитний договір складається із заяви ОСОБА_6 від 13 березня 2008 року, Умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів кредитора (довідки про умови кредитування). ОСОБА_6 ознайомилася в повному обсязі з усіма умовами кредитного договору від 13 березня 2008 року, про що свідчить ії підпис у відповідній заяві. Тобто, своїм підписом ОСОБА_6 підтвердила факт отримання повної інформації про умови зазначеного кредитування. Відповідно до заяви пам'ятка клієнта оформляється та є невід'ємною частиною договору лише у випадках оформлення і видачі платіжної картки за кредитною схемою. Але кредитний договір від 13 березня 2008 року не передбачає оформлення і видачу платіжної картки за кредитною схемою. Діє дебетово-кредитна схема, оскільки позивач мав можливості поповнювати рахунок власними коштами та розраховуватись ними, без витрачання коштів саме кредитної лінії.

10. Кредитна платіжна картка № НОМЕР_1 була видана ОСОБА_6, про що свідчить наявність ксерокопії, наданої ОСОБА_6

11. Кредитор виконав свої зобов'язання в повному обсязі. Боржник має заборгованість, доведену кредитором.

12. Кредитний договір від 13 березня 2008 року не є договором споживчого кредитування, оскільки кредит не надавався на споживчі цілі. Тому відповідні правовідносини не регулюються Законом про захист прав споживачів.

13. З урахуванням статей 6, 203, 215, 230, глави 52 розділу ІІ Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЦК України) суд не знайшов підстави для задоволення вимог ОСОБА_6 щодо кредитного договору від 13 березня 2008 року.

14. ОСОБА_6 за зустрічним позовом жодним чином не підтвердила та не довела в судовому засіданні свої вимоги щодо застосування статті 230 ЦК України, зокрема не надала суду будь-яких підтверджуючих даних про те, що її було введено в оману при укладенні кредитного договору від 13 березня 2008 року чи примушено до отримання кредитних коштів за несправедливими чи невигідними для неї умовами.

15. Згідно з обставинами справи встановлено, що у кредитному договорі від 13 березня 2008 року з волі обох сторін ними визначено усі істотні умови цього договору, в тому числі щодо суми кредитного ліміту, плати за користування кредитними коштами, строку та порядку повернення цих коштів, відповідальність сторін у випадку порушень зобов'язань по цьому договору та інші. З часу укладення кредитного договору від 13 березня 2008 року ОСОБА_6 сплачувала кошти на погашення кредитної заборгованості, що підтверджується доказами, наданими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Останній раз погашення боргу було здійснено 04 лютого 2012 року в сумі 300,00 грн.

16. Враховуючи обставини справи суд вважає, що ОСОБА_6 пропущено строк позовної давності для звернення з відповідним зустрічним позовом.

17. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції та апеляційним судом, за умови однаковості положень такої редакції, - ЦПК України 2004), стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

18. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_6 відхилена, рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 квітня 2016 року залишене без змін.

19. Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

20. З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_6 ознайомлена з умовами зазначеного кредитування, однак, допустила виникнення заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2008 року. 02 квітня 2008 року ОСОБА_6 отримала кредитну картку № НОМЕР_1.

21. Розрахунок заборгованості, наданий ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_6 не спростувала. Апеляційний суд не бере до уваги твердження апелянта, що судовий наказ від 14 липня 2010 року був скасований ухвалою суду, оскільки відповідно до статті 11 ЦПК України 2004 суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, та позивачем було зменшено суму заборгованості на 17 226,78 грн, стягнутих за цим судовим наказом.

22. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2008 року, оскільки останній платіж ОСОБА_6 було здійснено 04 лютого 2012 року в розмірі 300,00 грн і зараховано 06 лютого 2012 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку ОСОБА_6 Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України відбулось переривання перебігу позовної давності. Із позовною заявою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось 16 червня 2014 року - в межах строку позовної давності.

23. Судом першої інстанції також зазначено про пропущення ОСОБА_6 строку позовної давності для звернення до суду із її зустрічним позовом. Ця обставина хоч і врахована судом, однак в задоволені її зустрічних позовних вимог відмовлено у зв'язку з їх недоведеністю, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

24. Оскільки судом не встановлено порушень закону щодо видачі довіреностей на представництво інтересів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в суді, апеляційний суд не знаходить правових підстав для постановлення окремої ухвали, про що просить апелянт.

25. Інші доводи апелянта не впливають на вирішення справи та були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

26. У серпні 2016 року ОСОБА_6 через свого представника ОСОБА_10 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права.

27. У касаційній скарзі ОСОБА_6просить скасувати рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

28. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.

29. Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30. 06 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

31. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

32. Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

33. Ухвалою судді ВССУ від 26 жовтня 2016 року зупинене виконання рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 квітня 2016 року до закінчення касаційного розгляду.

34. Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

35. Доводи ОСОБА_6, викладені у її касаційній скарзі, фактично зводяться до аргументів, висловлених нею у судах попередніх інстанцій, більшій частині яких ці суди дали належну оцінку, та які не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій, законність відповідних судових рішень.

36. Верховний Суд вважає необхідним розглянути доводи, яким суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки, зокрема на наступні.

37. ОСОБА_6 пред'явила суду пластикову картку № НОМЕР_1, в якій чітко зазначено її кінцеву дату дії - березень 2011 року. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надало підтвердження того, що ОСОБА_6 зверталась з будь-якою заявою про продовження дії цієї пластикової картки шляхом її перевипуску.

38. В матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували внесення ОСОБА_11 04 лютого 2012 року платежу у сумі 300,00 грн на погашення кредиту за кредитним договором від 13 березня 2008 року. Тому факт переривання строку позовної давності щодо вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підтверджується. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустило строк позовної давності.

(2) Позиція інших учасників справи

39. Інший учасник справи правом на подання заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не скористався.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

40. Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

41. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

42. Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

43. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

44. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

(1.1) Щодо строку позовної давності за вимогами кредитора

45. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частина друга статті 10 ЦПК України 2004).

46. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України 2004 (частина 3 статті 10 ЦПК України 2004).

47. Статті 57, 58, 60 ЦПК України 2004 визначають що є доказами в рамках судового розгляді справи, які вимоги до них висуваються. Предмет доказування під час судового розгляду визначений статтею 179 ЦПК України 2004.

48. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004).

49. Стаття 213 ЦПК України 2004 визначає суть законності та обґрунтованості судового рішення, а стаття 214 ЦПК України 2004 - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення.

50. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (частина друга статті 303 ЦПК України 2004).

51. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

52. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (згідно із частиною першою статті 627 ЦК України).

53. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 202 ЦК України договір є дво- чи багатостороннім правочином.

54. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частини перша та друга статті 207 ЦК України).

55. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

56. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

57. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

58. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (частина перша статті 610 ЦК України).

59. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша та друга статті 612 ЦК України).

60. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (частина перша статті 624 ЦК України).

61. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша статті 256 ЦК України).

62. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

63. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (частина перша статті 253 ЦК України).

64. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

65. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частини перша та третя статті 264 ЦК України).

66. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини три-п'ять статті 267 ЦК України).

67. ОСОБА_6 було заявлено про застосування спливу строку позовної давності щодо позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 176-177, том 1). Суд першої інстанції в порушення вимог статей 10, 212-214 ЦПК України 2004 не надав жодної оцінки відповідній заяві.

68. Суд апеляційної інстанції на підставі інформації про зарахування 04 лютого 2012 року 300,00 грн на відповідний картковий рахунок ОСОБА_6 зробив висновок про переривання перебігу строку позовної давності, в зв'язку з чим встановив відсутність пропуску строку позовної давності ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Однак цей висновок в порушення статті 60 ЦПК України 2004 ґрунтується на припущенні. Частина перша статті 264 ЦК України вимагає вчинення дії, що свідчить про визнання свого боргу або іншого обов'язку, особою яка має відповідний борг або інший обов'язок, її належним представником. Відповідно до виписки по рахунку, до якого видано кредитну картку № НОМЕР_1, наданій ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 81-84, том 2), 06 лютого 2012 року на відповідний рахунок було зараховано 300,00 грн переказу, здійсненого через термінал самообслуговування у відділенні банку. В матеріалах справи відсутні докази того, що цей переказ було здійснено саме ОСОБА_6 або за її дорученням від її імені.

69. Строк дії кредитної карти № НОМЕР_1 встановлено до березня 2011 року (відповідно до інформації на самій карті і п. 3.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору від 13 березня 2008 року (далі - Умови та Правила банківських послуг). Пункт 3.1.3. Умов та Правил банківських послуг (а.с. 19-24, том 1) передбачає, що дія карти після закінчення строку її дії продовжується шляхом видачі нової. Судами не встановлено факту видачі нової карти ОСОБА_6 Згідно із змістом довідки про умови кредитування (а.с. 204, том 1), кредитним договором від 13 березня 2008 року передбачені певні щомісячні платежі з погашення кредиту. Пункт 5.3. Умов та Правил банківських послуг встановлює строком погашення кредиту в повному обсязі строк дії карти, вказаний на ній (останній місяць).

70. З матеріалів справи не випливає, що суди попередніх інстанцій крім умови пролонгації кредитного договору від 13 березня 2008 року, закріплених пунктом 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг, які є складовою частиною цього кредитного договору (далі - Умови та Правила банківських послуг) (а.с. 19-24, том 1), звернули належну увагу на те, що строк дії кредитної карти № НОМЕР_1 встановлено до березня 2011 року.

71. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (провадження № 6-14цс14), з якою погоджується Верховний Суд.

72. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

73. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Ця правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

74. З матеріалів справи не випливає, що розрахунки заборгованості ОСОБА_6 оцінювались судами з урахуванням правильного застосування статей 1048 та 1054 ЦК України. Відповідно до статті 400 ЦПК України Верховний Суд не здійснює переоцінку обставин справи та відповідних доказів.

75. Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій не дотримали вимог статей 10, 212-214 ЦПК України 2004, приймаючи відповідні судові рішення.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

76. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази та/або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (підпункти 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

77. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

78. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_6: скасувати рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині залишити ці судові рішення без змін.

(2.2) Щодо дій, які повинен виконати суд першої інстанції

79. Розглянути заяву ОСОБА_6 про застосування строку позовної давності, надавши їй належну оцінку.

80. Належним чином дослідивши та оцінивши всі докази у справі об'єктивно встановити обставини справи, в тому числі, встановити хто саме вносив грошові кошти в сумі 300,00 грн на картковий рахунок ОСОБА_6, внесення яких суди попередніх інстанцій прийняли як доказ переривання ОСОБА_6 строку позовної давності.

81. Врахувати висновки про правильне застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (провадження № 6-14цс14) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

82. Здійснити розподіл судових витрат.

(2.3) Щодо судових витрат

83. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

84. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

85. ОСОБА_6 не заявляла вимог про відшкодування судових витрат. Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

86. Відповідно до квитанції від 19 жовтня 2016 року № 16382354-1 ОСОБА_6сплачено судовий збір в сумі 584,64 грн за подання касаційної скарги. ОСОБА_6не надала інших розрахунків документально підтверджених судових витрат.

87. За результатом касаційного розгляду вимоги ОСОБА_6підлягають частковому задоволенню. Отже, ОСОБА_6 має право на відшкодування їй ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»судового збору в сумі 438,48 грн за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

1. Задовольнити частково касаційну скаргу ОСОБА_6.

2. Скасувати рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

3.Залишити без змін рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 21 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року в іншій частині.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_6витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги у сумі 438,48 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І.М. Фаловська