Номер провадження: 22-ц/785/7620/18
Номер справи місцевого суду: 496/2133/18
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року, ухваленого суддею Трушиною К.І.,

встановив:

31.05.2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом та просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4, у розмірі 2000 грн., починаючи з дня пред'явлення позову та до ІНФОРМАЦІЯ_1, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що під час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4, який навчається на денній формі навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ і потребує матеріальної допомоги, тоді як ОСОБА_3 не надає її в добровільному порядку. Син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. ОСОБА_2 зазначала, що отримує дохід у розмірі 3750,00 грн. на місяць та не здатна самостійно утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та потребує фінансової допомоги з боку батьків. Вважала, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу у визначеному нею розмірі, оскільки є фізичною особою-підприємцем.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, у розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з 31.05.2018 року і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23 років, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу,в якій з посиланням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано те, що ОСОБА_4 отримував повне забезпечення від навчального закладу та добровільно від нього відмовився. ОСОБА_3 зазначає, що на його утриманні знаходяться дві малолітні дитини, хвора мати, та дружина, яка на цей час не працює, він є фізичною особою-підприємцем, та відповідно до довідки отримав за 2017 рік 19 200 грн. Крім того, апелянт зазначає, що позивач не надала до суду доказів того, що повнолітній ОСОБА_4 потребує допомоги та розрахунку, які саме витрати несе вона у зв'язку з тим, що син продовжує навчання.

Вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, позивач ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з відзивами на неї, у яких зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - такими, що не можуть прийматись до уваги.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи позов, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у якому у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області 23.05.2000 року (а.с.10).

Відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується вищевказаним свідоцтвом про народження.

Разом з цим, 20.10.2016 року прізвище дитини було змінено з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4», про що зроблено відповідний актовий запис № 52, виданий Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області свідоцтво про зміну імені серії НОМЕР_2 (а.с.11).

ОСОБА_4 проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 2026 від 03.05.2018 року (а.с.12).

ОСОБА_4 досяг 18-річного віку.

ОСОБА_4 навчається в Одеському державному університеті внутрішніх справ IV рівня акредитації для здобуття освітнього ступеня «бакалавр» за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» з 14.08.2017 року і на теперішній час є курсантом 1-о курсу факультету № 2, форма навчання - денна, строк навчання 3 роки, що підтверджується довідкою №239 від 10.04.2018 року (а.с.13).

Також викладене підтверджується контрактом про здобуття освіти в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 01.09.2017 року, укладеним між Одеським державним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням Національної поліції України в Одеській області та ОСОБА_4 (а.с.14).

Згідно положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

ОСОБА_4 навчається на стаціонарній (денній) формі навчання на бюджетній основі, але не працює, потребує коштів на оплату проїзду, придбання одягу, канцелярського приладдя, а тому існує потреба у зв'язку з цим у наданні йому матеріальної допомоги від батьків.

Судом встановлено, що відповідач є фізичною особою-підприємцем з роздрібної торгівлі з лотків і на ринках іншими товарами з 16.12.2005 року, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.16-17).

Судовим наказом Біляївського районного суду Одеської області від 12.07.2018 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітніх дітей: доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення заяви до суду, тобто з 22.06.2018 року, і до досягнення старшою дитиною ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 а потім - по 1/4 частині з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_7 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.61).

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем надано суду довідку Нерубайської лікарняної амбулаторії загальної практики сімейної медицини №17 від 21.06.2018 року хворої ОСОБА_8 (матері відповідача), яка хворіє і знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом цукровий діабет ІІ типу середнього ступеню тяжкості та потребує в постійному лікуванні та щоденній інсулінотерапії (а.с.38), проте доказів на підтвердження того, що він несе витрати на її лікування, суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно довідки № 1403/А/15-24-09-00 від 30.07.2018 року, виданої Роздільнянською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області ФОП ОСОБА_3 за період 2017 року, згідно поданої податкової декларації платника єдиного податку № 15156 від 28.02.2018 року складає 165700 грн. (а.с.62).

З наведеного вище районний суд дійшов до висновку, що відповідач працює, а тому має можливість надавати сину матеріальну допомогу, так як дитина потребує допомоги на навчання, проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні та не має можливості зараз працювати у зв'язку з навчанням на стаціонарі.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав, що обов'язок по утриманню дитини покладено на обох батьків, а також те, що з відповідача стягуються аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а тому позовна заява підлягає задоволенню, але частково - на суму 1500 грн. на місяць на період навчання сина ОСОБА_4, але не більше, як до досягнення ним 23 років, оскільки сума у 2000 грн. є завищеною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було враховано те, що ОСОБА_4 отримував повне забезпечення від навчального закладу та добровільно від нього відмовився, не заслуговують на увагу, оскільки такі обставини не звільняють бать від виконання своїх обов'язків по забезпеченню дитини.

Також колегія суддів відхиляє посилання апелянта на хворобу матері, оскільки суд першої інстанції надав даній обставині належну оцінку, зазначивши, що відповідач не надав доказів щодо витрат на лікування матері.

Необґрунтованими є й посилання апелянта на довідку про дохід 2017 рік , оскільки суд правильно врахував довідку №1403/А/15-24-09-00 від 30.07.2018 року, виданую Роздільнянською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області ФОП ОСОБА_3 за період 2017 року, згідно поданої податкової декларації платника єдиного податку №15156 від 28.02.2018 року складає 165700 грн. (а.с.62).

Посилання ОСОБА_3 на те, що на його утриманні знаходяться дві малолітні дитини, та дружина, яка на цей час не працює, не є підставою, що звільняє він виконання своїх обов'язків щодо сина ОСОБА_4, а враховується при визначенні розміру стягнення аліментів, що й було зроблено судом першої інстанції.

Необґрунтованими й посилання про відсутність розрахунку, які саме витрати несе позивач у зв'язку з тим, що син продовжує навчання, оскільки дана обставина не спростовує висновку суду, щодо потреби сина в натуральній допомозі батька.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

У зв'язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 03.12.2018 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева