Яготинський районний суд
Справа № 382/1728/17
Провадження № 2/382/95/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23 жовтня 2018 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в котрому зазначено, що за час шлюбу з відповідачем ними 23 січня 2016 року був придбаний автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2004 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 100000 гривень. Вказаний автомобіль було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2016 року та зареєстровано у Територіальному сервісному центрі № 8041 м. Києва (вул. Туполєва, 19) на імя ОСОБА_3 ОСОБА_3 перешкоджає їй у користуванні спільним автомобілем та не надає ключі і документи на нього, мотивуючи це тим, що має наміри його продати. Просила визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2004 року випуску, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 100 000 грн., в порядку поділу майна подружжя та стягнути з нього грошову компенсацію за частку у спільному майні подружжя у розмірі 50 000 гривень.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги.

Відповідач та його представник позов не визнали, обгрунтовуючи це наступним. 25.03.2011 року між ними було зареєстровано шлюб. 13.11.2017 р. рішенням Яготинського районного суду Київської області шлюб було розірвано. В процесі розгляду вищезазначеної справи було встановлено, що сторони проживають окремо тривалий час, шлюбні стосунки не підтримують. Вони фактично припинили відносини як чоловіка та дружини з 2014 року, жили як сусіди, кожен мав свій особистий бюджет та не залежав один від одного, про що достеменно відомо позивачці. Відповідач майже, рік, взагалі був відсутній в місті, оскільки тривалий час проходив період реабілітації. В свою чергу, позивачка, за весь час перебування з ним у шлюбі, не працювала взагалі, не приймала участі в оплаті комунальних послуг за житло, в якому проживало подружжя і яке належить на праві власності його матері. Позивачка жила своїм особистим життям, зустрічалася з іншими чоловіками та вела безтурботний образ життя. В таких умовах спільного проживання, взагалі не могло йти й мови про придбання будь-якого майна в інтересах сімї, якої фактично не існувало. Окрім того, позивачка вводить в оману суд, надаючи недостовірні дані з приводу купівлі спірного авто, оскільки їй було взагалі не відомо, як джерело походження коштів на придбання спірно авто, так і його стан та вартість купівлі. Оскільки, а ні позивачка, а ні відповідач не працювали та не мали доходів, його матір ОСОБА_4, окрім того, що постійно надавала кошти на особисті потреби та їжу як йому, так і позивачці, надала кошти на купівлю даного авто йому- Пелевіну М.В., для відновлення авто та подальшого перепродажу. Спірне авто було придбане на його імя на початку 2016 року за 900 доларів США, враховуючи вартість переоформлення та постановку на обік, з яких 500 доларів США надала його мати, а залишок 400 доларів США надав його знайомий- Самойлов ОСОБА_5 придбання спірного авто, за курсом НБУ на день купівлі, складала 22050 грн. Спірне авто було, фактично, зі зламаним двигуном та значними пошкодженнями кузову, які він в подальшому, мав намір усунути, але, в силу вартості на запасні частини, зміг тільки налагодити двигун. В подальшому він не користувався авто взагалі в силу пошкоджень. Отже, позивачка намагається незаконно заволодіти часткою спірного майна. Позивачка не надаючи жодного належного та допустимого доказу вартості рухомого майна зробила самостійну оцінку вказаного майна, на підставі інтернет- оголошень «Авторіа». Натомість, відповідач ОСОБА_6 про оцінку транспортного засобу, здійснений відповідно до вимог чинного законодавства, субєктом оціночної діяльності ФОП «Нагацький Валентин Васильович» (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 618/17 від 20.06.2017 р., складений 01.12.2017 р., вартість спірного автомобіля за яким становить 28885,75 грн. Відповідно до Наказу Мінюсту України та Фонду держмайна «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24.11.2003 № 142/5/2092, ринкова вартість КТЗ (його складників) - вартість, за яку можливе відчуження КТЗ (його складників) на ринку подібного КТЗ (його складників) на дату оцінки за договором, укладеним між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Поняття дійсної вартості, що вживається у судовій практиці, за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості. Отже, на момент звернення до суду, спірне авто застаріло, має певний знос та механічні пошкодження та не може оцінуватись лише на думку позивача на підставі інтернет-оголошень «Авторіа». Окрім того, спірне авто на день його купівлі належало особисто йому. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково.

Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Відповідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім, речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно статті 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 348 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або рішенням суду (ст. 70 Сімейного кодексу України, ст. 372 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. ОСОБА_5 майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Пунктом 24 визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сім»ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі № 6-539цс16 від 14.09.2016 та положення ст.ст. 60, 61 СК України, визначають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

В судовому засіданні установлено, що 25.03.2011 р. між сторонами укладений шлюб. 12 квітня 2016 р. у них народилася дочка ОСОБА_7. Рішенням Яготинського районного суду від 13.11. 2017 р. шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу 23 січня 2016 року подружжям за спільні кошти був придбаний автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2004 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1, за 900 дол. США. ринкова вартість якого на даний час становить 56109 грн 15 коп. Вказаний автомобіль було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2016 року та зареєстровано у Територіальному сервісному центрі № 8041 м. Києва (вул. Туполєва, 19) на імя ОСОБА_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а.с.40). Придбаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та частки сторін у праві спільної сумісної влсності є рівними, а тому є всі підстави для задоволення позову.

Дійшовши такого висновку, суд приймає до уваги наступне.

В силу ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В силу ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи позивачки в тій частині, що спільний автомобіль був придбаний під час шлюбу сторін та є спільною сумісною власністю подружжя, підтверджуються копією свідоцтва про шлюб, рішенням Яготинського районного суду Київської області про розірвання шлюбу між сторонами, копією свідоцтва про народження їх спільної дитини, яка народилася 12 квітня 2016 року.

Крім цього, з показань свідка ОСОБА_4 - матері відповідача, вбачається, що позивачка виїхала з її квартири в м. Яготин одразу після народження дитини, що на думку суду, свідчить про те, що сторони проживали до цього часу разом.

З показів вказаного свідка також вбачається, що вона надала своєму сину 500 доларів на ремонт автомобіля, який останній мав намір використовувати для роботи, а тому суд критично ставиться до доводів відповідача, що він не працював та не мав власних коштів.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні також показала, що їй невідомо, за яку суму був придбаний автомобіль, що суперечить поясненням відповідача в тій частині, що автомобіль був придбаний за кошти матері.

Заперечення відповідача проти позовних вимог стосовно того, що позивачка під час шлюбу не працювала, спросовуються показаннями свідка ОСОБА_4, яка в судовому засіданні показала, що позивачка працювала на базі, у магазині, торгувала речами, працювала сортувальником газет та інше.

Разом з тим, суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_4 в тій частині, що вона надавала відповідачу 500 доларів, оскільки ці обставини не підтверджуються допустимими та достовірними доказами.

З тих же підстав суд не може прийняти до уваги показання свідка ОСОБА_8, який в залі судового засідання стверджував, що позичав відповідачу гроші на відновлення автомобіля.

Вказаний свідок не зміг пояснити суду, в яких купюрах передавалися гроші відповідачу, в які строки було обумовлено повернення боргу та інше.

Суд також звертає увагу, що під час придбання автомобіля позивачка була вагітною, що є поважною причиною того, що вона могла не мати самостійного заробітку.

Оскільки ринкова вартість за висновком автотоварознавчої експертизи є меншою, ніж зазначена позивачкою у позові, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4,10, 12,77-79,81,259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 60,61,63,68, 69,70,71 СК України, ст. ст. 348,368, 372 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2, на користь ОСОБА_2 28 054 (двадцять вісім тисяч п"ятдесят чотири) гривні 58 копійок грошової компенсації за частку у спільному майні подружжя, 640 (шістсот сорок) гривень судового збору, та 2145 (дві тисячі сто сорок п"ять) гривень за проведення автотоварознавчої експертизи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 2 листопада 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя Литвин Л.І.