Справа №519/166/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

27.09.18 року

Южний міський суд Одеської області у складі: м.Южне

головуючого судді Барановської З.І., секретаря Гнатюк Л.М.

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укртранснафта» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укртранснафта» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що він в період з 04.01.2005 року по 08.06.2015 року працював в ПАТ «Укртранснафта» на посаді майстра (вантажного) товарної дільниці. Звільнений за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію на підставі наказу №163 від 08.06.2015 року. 27.05.2013 року наказом №54 Морського Нафтового Терміналу «Південний» Філії «Південні Магістральні Нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта» йому оголошено догану за порушення вимог посадової інструкції майстра вантажного, відповідно до п.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку. Пунктом 2. Зазначеного наказу на час дії дисциплінарних стягнень (доган) його позбавлено премії за виробничі показники та надбавку до посадового окладу за вислугу років. Необхідно зазначити, що в пункті 12 Положення про порядок та умови встановлення надбавки до посадових окладів за вислугу років штатним працівникам ПАТ «Укртранснафта», що є додатком №8 до розділу 5 Колективного договору ПАТ «Укртранснафта», зареєстрованого 27.03.2013 року №82 (діяв на час прийняття наказу №54 від 27.05.2013 року) передбачено, що працівники позбавляються права на отримання надбавки за вислугу років у поточному місяці у випадках, в тому числі і при застосуванні стягнення згідно чинного законодавства. Якщо вважати, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани було застосовано до позивача на підставі наказу №54 від 27.05.2013 року, то відповідно до Положення адміністрація ПАТ «Укртранснафта» мала право позбавити робітника надбавки за вислугу років у поточному місяці. Відповідно до п.2 наказу №54 він був позбавлений права на надбавку до посадового окладу «на час дії дисциплінарних стягнень (доган). Враховуючи зазначене, адміністрація порушила умови Колективного договору, Положення про порядок та умови встановлення надбавки до посадових окладів за вислугу років штатним працівникам ПАТ «Укртранснафта». Таким чином його права були порушенні, він був незаконно позбавлений надбавки до посадового окладу за вислугу років. Також необхідно зазначити, що відповідно до п.п.2,3 Положення щомісячна надбавка до посадового окладу за вислугу років має систематичний характер і віднесена до заробітної плати. Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» надбавка входить до структури заробітної плати і охоплюється поняттям «додаткова заробітна плата». Вищевказані обставини є преюдиційними тобто встановлені рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.08.2016 року (номер провадження: 22-ц/785/6219/16 ), що набрало законної сили, та відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як наслідок, вказаним рішенням апеляційного суду Одеської області визнано незаконним п.2 наказу №54 від 27.05.2013 року начальника Морського Нафтового Терміналу «Південний» Філії «Південні Магістральні Нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта» в частині не нарахування ОСОБА_1 надбавки до посадового окладу за вислугу років на час дії дисциплінарних стягнень. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» на користь ОСОБА_1 надбавку до посадового окладу за вислугу років за період з червня 2013 року по квітень 2014 року, в загальній сумі 5835,83 гри. з відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету. Позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію на підставі наказу №163 від 08.06.2015 року. Таким чином вбачається, що всупереч ст.116 КЗпПУ роботодавець при звільненні не виплатив в день звільнення, всіх належних йому сум від підприємства, а саме: надбавку до посадового окладу за вислугу років в загальній сумі 5835,83 грн. Листом від 25.02.2016 року №26-00/147/802 відповідач повідомив позивача, що він взагалі не має право на отримання надбавки до посадового окладу за вислугу років на час дії дисциплінарного стягнення у зв'язку з оголошенням догани та пунктом 2 наказу №54 від 27.05.2013 року. Після того як 23.08.2016 року апеляційний суд Одеської області ухвалив рішення (номер провадження 22-ц/785/6219/16) позивач звернувся до відповідача з листом від 03.11.2016 року про добровільну сплату належної мені грошової суми у розмірі 5835,83 грн., з відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету. Але ПАТ «Укртранснафта» своїм листом від 21.11.2016 року фактично відмовило йому у виплаті. Тільки 24.02.2017 року відповідач сплатив на його банківський рахунок грошову суму у розмірі 4697,84 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку. Таким чином позивач вважає, що відповідач в порядку ст.117 КЗпП України має сплатити на його користь середній заробіток з дня звільнення тобто з 08.06.2015 року за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 152 572,23 грн. Розрахунок свого середнього заробітку на підставі розрахункових листів за квітень 2015 року та березень 2015 відповідно до постанови КМУ «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 додав до позову. Як вже вказував позивач, що 24.02.17 року відповідач фактично сплатив на його користь грошову суму розмірі 4697.84 грн., а позов до Южного міського суду він подав 01.03.2017 року, тобто чітко вбачається, що позов поданий ним з додержанням тримісячного строку позовної давності передбачений ст.233 КЗпП України.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 18.05.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено судове засідання.

17.07.2017 року до Южного міського суду Одеської області від позивача ОСОБА_1 надійшли доповнення позовної заяви, згідно яких позивач просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати від неодержання своєчасно заробітної плати на день розрахунку, тобто станом на 24.02.2017 року, в розмірі 6660,13 грн, 3% річних за прострочення виплати заробітної плати за період з червня 2013 року по 24.02.2017 року в розмірі 492,72 грн. та зобов'язати відповідача внести зміні у форму ОК-5 «Індівідуальні відомості про застраховану особу» Пенсійного фонду України в м.Южне Одеської області відносно ОСОБА_1, номер облікової картки 6, щодо доплачених сум заробітної плати за 2013-2014 роки.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 20.07.2017 року зупинено провадження по цивільній справі за вищевказаним позовом до розгляду касаційної скарги вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ по цивільній справі №519/144/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укртранснафта» про визнання наказу №54 від 27.05.2013 року частково незаконним, скасування його в цій частині та стягнення невиплаченої заробітної плати.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 11.09.2017 року відновлено провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укртранснафта» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та призначено судове засідання.

05.12.2017 року до Южного міського суду Одеської області від позивача ОСОБА_1 надійшли уточнення позовної заяви, згідно яких позивач просить стягнути: за час затримки розрахунку по заробітній платі по день фактичного розрахунку з відповідача на його користь середній заробіток з інфляційними втратами від неодержання своєчасно заробітної плати, який складає за період з 08.06.2015 року по 01.12.2017 року в розмірі 172559,19 грн., в тому числі надбавку за вислугу років з інфляційними втратами у розмірі 30506, 46 гривень з відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету; на день прийняття рішення судом інфляційні втрати від неодержання своєчасно частки заробітної плати, що складає станом на 01.12.2017 року в розмірі 7359, 44 грн. Та 3% річних за прострочення виплати заробітної плати на час розрахунку, що складає за період з червня 2013 року по 01.12.2017 року у розмірі 492, 72 гривень та 149,85 грн.; зобов'язати відповідача внести зміні у форму ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» Пенсійного фонду України в м.Южне Одеської області відносно ОСОБА_1, номер облікової картки 6, щодо доплачених сум заробітної плати за 2013-2014 роки.

22.01.2018 року представник відповідача ОСОБА_4 надала відзив на позовну заяву, згідно якого ПАТ «Укртранснафта» 24 лютого 2017 року виконало рішення суду та сплатило на банківський рахунок позивача грошову суму в розмірі 4 697,84 грн. з відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету. В день звільнення ПАТ «Укртранснафта» здійснило оплату всіх належних ОСОБА_1 сум. Заборгованість по виплаті в день звільнення відсутня. Крім того, порушення трудового законодавства ПАТ «Укртранснафта», відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 серпня 2016 року, було допущено під час дії трудового договору між Позивачем та Відповідачем, який закінчився 31 березня 2014 року. Жодних порушень КЗпП України щодо ОСОБА_1 в період з 01.04.2014 по 08.06.2015 з боку Відповідача не було. Відсутність порушення строків виплат, передбачених статтею 116 КЗпП України підтверджується наступними обставинами: позивача у день звільнення було ознайомлено з наказом № 24/К від 31.03.2014 року; 31 березня 2014 року здійснено виплату всіх сум, що належать від Товариства на картковий рахунок ОСОБА_1 в розмірі 2 515,64 грн.; позивача було ознайомлено з наказом № 163 від 08.06.2015 про звільнення за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст. 38 КЗпП України; в наказі № 163 від 08.06.2015 р. було визначено суму виплат, належних працівникові при звільненні; 08 червня 2015 року здійснено виплату всіх сум, що належать від Товариства на картковий рахунок ОСОБА_1, а саме погодинної оплати за період з 01.07.2015 року по 08.07.2015 року. Наявність спору про розмір сум належних до виплат підтверджується наступним: надбавка до посадового окладу за вислугу років за період з червня 2013 року по квітень 2014 року в загальній сумі 5 835,83 грн. була стягнута на виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 23.08.2016 року у справі

№519/144/16-ц; рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23.08.2016 року у справі

№ 519/144/16-ц позовні вимоги задоволено частково. Враховуючи, що Відповідачем не було порушено строків розрахунків із Позивачем, встановлених статтею 116 КЗпП України, відсутність вини у ПАТ «Укртранснафта» та наявність спору між сторонами щодо розміру суми виплати, відсутні правові підстави для застосування відповідальності до Відповідача, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Запропонований розрахунок середнього заробітку не відповідає чинному законодавству. Так, в поданому розрахунку середнього заробітку Позивач зазначає, що розмір середнього заробітку, який підлягає сплаті Відповідачем становить 152 572, 23 грн., в який входить надбавка за вислугу років у розмірі 26 973грн. (1283 грн. х21 міс). Відповідно до уточнень Позивача розмір середнього заробітку становить 172 559, 19 грн., в який входить надбавка за вислугу років у розмірі 30 506,46 грн. При цьому, позивач нараховує вказану надбавку за період з 08 червня 2015 року, тобто після фактичного звільнення. Згідно наказу філії «ПМН» № 163 від 08.06.2015 року ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст. 38 КЗпП України, відпрацьований час з 08.06.2015 року фактично відсутній. Відповідно до Додатку 8 до розділу 5 Колективного договору ПАТ Укртранснафта» прийнятого на конференції трудового колективу 19 лютого 2015 року «Положення про порядок та умови встановлення надбавки до посадових окладів (тарифних ставок) за вислугу років штатним працівникам ПАТ Укртранснафта», а саме пунктом 8 встановлено, що надбавка нараховується на посадовий оклад (тарифну ставку) станом на останню дату поточного місяця за відпрацьований в розрахунковому періоді час, а також час відпусток, тимчасової непрацездатності, час, коли за працівником, згідно з діючим законодавством повністю або частково зберігається заробітна плата. Таким чином, нарахування вказаної надбавки в середній заробіток є незаконним. Крім того, Позивач звільнився у зв'язку виходом на пенсію за віком, тобто йому здійснюється нарахування та виплата пенсійного забезпечення, згідно чинного законодавства України. Вважають, що в зв'язку отриманням Позивачем виплат з пенсійного забезпечення, існує можливість зменшення розміру середнього заробітку пропорційно отриманому Позивачем доходу у вигляді щомісячної пенсії. Щодо індексації грошових доходів, то необхідно зазначити наступне. Вказане нарахування по суті є індексацією вже проіндексованої суми надбавки за вислугу років, що не передбачене жодним нормативно-правовим актом України. Спір між ОСОБА_1 та ПАТ «Укртранснафта» щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та стягнення компенсаційних втрат у зв'язку з порушенням строку виплати заробітної плати за своєю сутністю є трудовим, а тому застосування положень ст. 625 ЦК України не законне. Таким чином, нарахування інфляційних втрат та 3% річних є незаконним та таким, що не підлягає задоволенню. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного суду України від 20 січня 2016 р. у справі № 6-2759цс15. Щодо зобов'язання внести зміни у форму ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» слід зауважити наступне. Обов'язок сплачувати єдиний внесок покладено на роботодавця Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Подання ПАТ «Укртранснафта» звітності по формі ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» або внесення змін у вказану форму не передбачено жодним нормативно-правовим актом України. Позивачем не доведено обставини, на які він посилається щодо вимоги зобов'язати ПАТ «Укртранснафта» внести зміни у форму ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу». Таким чином, вважають, що позовна вимога щодо зобов'язання ПАТ «Укртранснафта» внести зміни у форму ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України в м. Южне Одеської області відносно ОСОБА_1, номер облікової картки 6 є не законною, та такою, що не підлягає задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_4 надала заперечення, згідно яких доповненнями та уточненнями, що були подані позивачем було змінено позовні вимоги, зокрема збільшено ціну позову та подано додаткові позовні вимоги в частині зобов'язання ПАТ «Укртранснафта» внести зміни у форму ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» Пенсійного фонду України в м. Южне Одеської області. В зв'язку з тим, що чинним цивільним процесуальним законодавством України не передбачено подання доповнень позовної заяви або уточнень позовної заяви, Відповідач заперечує проти долучення до матеріалів справи доповнень позовної заяви про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та про стягнення компенсаційних втрат у зв'язку з порушенням строку виплати заробітної плати та уточнень позовної заяви про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та про стягнення компенсаційних втрат у зв'язку з порушенням строку виплати заробітної плати.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 22.01.2018 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

06.02.2018 року до Южного міського суду Одеської області від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на заперечення відповідача, згідно якої він вважає, що подані відповідачем заперечення не долучати матеріалів справи Доповнення його позовної заяви від 17.07.2017 року та Уточнення позовної заяви від 05.12.2017 року, не підлягають задоволенню з наступних обставин: ним були надані до Южного міського суду Одеської області доповнення до позовної заяви від 17.07.2017 року та уточнення позовної заяви від 05.12.2017 року. Зазначені процесуальні документи були ним подані до суду до набрання чинності нового ЦПК України, на який посилається відповідач, тобто до 15.12.2017 року, у звязку з чим він не порушив вимоги ст.174 ЦПК України, як стверджує відповідач. Оскільки на час подання ним даних процесуальних документів ст.174 ЦПК України не діяла. Крім того, ст.174 ЦПК України не регулює порядок подачі позивачем доповнень та уточнень позову. Таким чином, зазначені вимоги відповідача є незаконними.

06.02.2018 року до Южного міського суду Одеської області від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовної вимоги, а саме пункт четвертий позовної заяви викласти у наступній редакції: зобовязати Публічне Акціонерне Товариство «Укртранснафта» в особі Філії «Південні магістральні нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта» надати Пенсійному фонду України в м.Южне Одеської області відносно ОСОБА_1, номер облікової картки 6, відомості щодо доплаченої йому частки зарплати в розмірі 5835, 83 гривень за 2013-2014 роки для змін у форму ОК-5 Пенсійного фонду України «Індівідуальні відомості про застраховану відносно ОСОБА_1».

06.02.2018 року до Южного міського суду Одеської області від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив відповідача, згідно якої вважає, що поданий відповідачем відзив на його позов не підлягає задоволенню з наступних обставин: відповідач до відзиву прилучив копії наказів про його та інших осіб перевод та звільнення, копії платіжних відомостей та розрахункові листи, які не мають до справи ніякого відношення та не підтверджують обставини, на які посилається відповідач у своєму відзиві. Відповідач не відповідає чому він своєчасно не здійснив дії щодо погашення заборгованості по зарплаті з відшкодуванням інфляційних збитків, а також не дає відповіді чому він після набрання чинності 23.08.2016 року Апеляційного суду Одеської області від 23.08.2016 року не здійснив терміново належні сплати по зарплаті, а знову затягнув це у часі. Не можуть прийматися до уваги ствердження відповідача, що індекс інфляції вже був закладений в розмір надбавки за вислугу років, яка була стягнута з відповідача за рішенням суду. Як встановлено рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанцій, що він був позбавлений зазначених виплат, та які йому повинні були бути нараховані відповідачем з червня 2013 року по день звільнення. Позивач вважає, що він правомірно вимагає про стягнення з відповідача на його користь 3 % за прострочення виплати заробітної плати. Не підлягають задоволенню вимоги відповідача щодо недолучення до матеріалів справи його доповнень до позовної заяви від 17.07.2017 року та Уточнень до позовної заяви від 17.07.2017 року. Зазначені процесуальні документи були ним подані до суду до набрання і нового ЦПК України, тобто до 15.12.2017 року, у звязку з чим він не порушив вимоги ст.174 ЦПК України, як стверджує відповідач. Також, відповідач зобов'язаний надавати в Пенсійний фонд України відомості щодо нарахування заробітної плати кожному працівнику з відрахуванням податкових платежів до бюджету, оскільки на підставі зазначених відомостей нараховується пенсія. Відповідач не надав Пенсійному фонду України відомості щодо сплати йому стягнутих з нього рішенням суду частки зарплати в розмірі 5835, 83 гривень, що зменшило нарахування йому пенсії Пенсійним фондом.

23.04.2018 року до Южного міського суду Одеської області від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про залишення частини позовних вимог без розгляду, а саме: стягнути за час затримки розрахунку по заробітній платі по день фактичного розрахунку з ПАТ «Укртранснафта» на його користь середній заробіток з інфляційними втратами від неодержання своєчасно заробітної плати, який складає за період з 08.06.2015 року по 01.12.2017 року в розмірі 172 559, 19 гривень, в тому числі надбавку за вислугу років з інфляційними втратами у розмірі 30 506, 46 гривень з відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету; стягнути на день прийняття рішення судом з ПАТ «Укртранснафта» на його користь інфляційних втрат від неодержаної своєчасно частки заробітної плати, що складає станом на 01.12.2017 року 7 359,44 гривень; стягнути на день прийняття рішення судом з ПАТ «Укртранснафта» на його користь 3% річних за прострочення виплати заробітної плати на час розрахунку, що складає за період з червня 2013 року по 01.12.2017 року 492,72 гривень та 149,85 гривень; зобов'язати ПАТ «Укртранснафта» внести зміни у форму ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» Пенсійного фонду України в м. Южне Одеської області відносно мене, номер облікової картки 6, щодо доплачених сум заробітної плати за 2013-2014 роки, а також п.4 в редакції від 06.02.2018 року: зобов'язати Публічне Акціонерне Товариство «Укртранснафта» в особі Філії «Південні магістральні нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта» надати Пенсійному фонду України в м.Южне Одеської області відносно ОСОБА_1, номер облікової картки НОМЕР_1, відомості щодо доплаченої йому частки зарплати в розмірі 5835, 83 гривень за 2013-2014 роки для внесення змін у форму ОК-5 Пенсійного фонду України «Індівідуальні відомості про застраховану особу» відносно ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 09.07.2018 року вищевказані вимоги ОСОБА_1 залишені без розгляду.

Представник відповідача ОСОБА_5 надала заперечення, згідно яких 12.02.2018 року на адресу філії «Південні магістральні нафтопроводи» надійшла відповідь на відзив відповідача. 23 квітня 2018 року позивач змінив свої позовні вимоги та просив залишити без розгляду частину позовних вимог, як були викладені в заяві про уточнення позовної заяви від 05.12.2017 р. Крім того, 25 травня 2018 року рішенням акціонера було змінено найменування з Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» на Акціонерне товариство «Укртранснафта», про що зроблено відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ознайомившись з текстом Відповіді на відзив відповідача, та заявою про залишення частини позовних вимог без розгляду, враховуючи невідповідність обставин, викладених у Відповіді на відзив, дійсності, AT «Укртранснафта» надає свої заперечення в порядку ст.180 ЦПК України. Позивач як підставу позову зазначає, що він був звільнений за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію на підставі наказу №163 від 08.06.2015 року. Таким чином, вбачається, що всупереч ст.116 КЗпПУ роботодавець при звільненні не виплатив в день звільнення, всіх належних йому сум від підприємства, а саме: надбавку до посадових окладу за вислугу років в загальній сумі 5 835,83 грн. Проте, вказана обставина (підстава позову) не відповідає дійсності та спростовується наступним. Як зазначав Відповідач в своєму Відзиві, за період роботи між роботодавцем та ОСОБА_1 було укладено декілька трудових договорів, зокрема: з 04 січня 2005 року по 30 листопада 2007 року; з 01 грудня 2007 року по 31 березня 2014 року; з 01 квітня 2014 року по 08 червня 2015 року. Саме в період дії трудового договору з 01 грудня 2007 року по 31 березня 2014 року Позивачем було порушено трудову дисципліну та, як наслідок ОСОБА_1 було оголошено догану, згідно наказу № 54 від 27.05.2013 р. В результаті судового розгляду, а саме: рішенням Апеляційного суду Одеської області визнано незаконним п. 2 наказу № 54 від 27.05.2013 начальника Морського нафтового терміналу «Південний» філії «Південні магістральні нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта» в частині ненарахування ОСОБА_1 надбавки до посадового окладу за вислугу років на час дії дисциплінарних стягнень та стягнуто з ПАТ «Укртранснафта» на користь ОСОБА_1 надбавку до посадового окладу за вислугу років за період з червня 2013 року по квітень 2014 року в загальній сумі 5 835,83 грн. з відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету. 24 лютого 2017 року Відповідачем виконано рішення суду та сплачено на

банківський рахунок Позивача грошову суму в розмірі 4 697,84 грн. (5 835,83 грн. з

відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету). 31 березня 2014 року, відповідно до наказу МИТ «Південний» №24/К від 31.03.2014, на підставі його заяви, ОСОБА_1 було звільнено. А отже, днем звільнення є 31 березня 2014 року, а не 08 червня 2015 року, як зазначав Позивач. Щодо трудового договору з 01 квітня 2014 року по 08 червня 2015 року, то жодних порушень КЗпП України щодо ОСОБА_1 у вказаний період з боку Відповідача не було, а отже вказані обставини не можуть бути підставою цього позову. Підставами для застосування відповідальності до власника або уповноваженого ним органу за затримку розрахунку при звільненні, згідно з ст. 117 КЗпП України, є в тому числі - порушення строків виплат, передбачених статтею 116 КЗпП України. В матеріалах справи наявні докази, що під час дії трудового договору з 01 квітня 2014 року по 08 червня 2015 року відсутнє порушення норм чинного трудового законодавства, в тому числі строків виплат, передбачених статтею 116 КЗпП, а саме: щодо ОСОБА_1 відсутні будь-які дисциплінарні стягнення або заходи дисциплінарного впливу; позивача було ознайомлено з наказом № 163 від 08.06.2015 про звільнення за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст. 38 КЗпП України; в наказі № 163 від 08.06.2015 р. було визначено суму виплат, належних працівникові при звільненні; 08 червня 2015 року здійснено виплату всіх сум, що належать від Товариства на картковий рахунок ОСОБА_1, а саме погодинної оплати за період з 01.06.2015 року по 08.06.2015 року. Таким чином, під час дії трудового договору, укладеного 01 квітня 2014 року по 08 червня 2015 року жодних дисциплінарних стягнень на Позивача не накладалось та жодних утримань із заробітної плати Відповідачем здійснено не було. В день звільнення 08 червня 2015 року Відповідач здійснив оплату всіх належних ОСОБА_1 сум. Заборгованість по виплаті в день звільнення відсутня. Отже, не здійснення виплати в день звільнення 08 червня 2015 року, всіх належних ОСОБА_1 сум від підприємства, а саме: надбавки до посадових окладу за вислугу років в загальній сумі 5 835,83 грн. - не може бути підставою цього позову, оскільки не відповідає дійсності.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі..

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Южного міського суду Одеської області від 06.07.2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укртранснафта» про визнання наказу №54 від 27.05.2013 року частково незаконним? скасування його в цій частині та стягнення невиплаченої заробітної плати відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23.08.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Южного міського суду Одеської області від 06.07.2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укртранснафта», Морський нафтовий Термінал «Південний» Філія «Південні магістральні нафтопроводи» про визнання п.2 наказу №54 від 27.05.2013 року незаконним, його скасування в цій частині, стягнення невиплаченої заробітної плати скасовано. Визнано незаконним п. 2 наказу №54 від 27.05.2013р. начальника Морського нафтового терміналу «Південний» філії «Південні магістральні нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта» в частині ненарахування ОСОБА_1 надбавки до посадового окладу за вислугу років на час дії дисциплінарних стягнень, стягнуто з публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» на користь ОСОБА_1 надбавку до посадового окладу за вислугу років за період з червня 2013 року по квітень 2014 року в загальній сумі 5835,83грн. з відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та стягнуто з публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» на користь держави до спеціального фонду судовий збір в розмірі 1450,00 грн. (а.с.5-8).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

05.02.2016 року та 19.02.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявами про виплату заробітної плати у розмірі 13969,95 грн.

Згідно відповіді «ПАТ Укртранснафта» від 25.02.2016 року на вищевказані заяви позивача повідомлено, що в 2013 році за порушення ОСОБА_1 вимог посадової інструкції, відповідно п. 8 внутрішнього трудового розпорядку Товариства він був притягнений до дисциплінарної відповідальності - йому була оголошена догана (наказ № 54 від 2013 року). З текстом даного наказу ОСОБА_1 ознайомлений. Саме у зв'язку з оголошенням догани пунктом 2 наказу № 54 від 27.05.2013 року його позбавлено права на отримання премій за виробничі показники та надбавки до посадового окладу за вислугу років на час дії дисциплінарного стягнення. Таким чином згідно наказу № 54 від 27 травня 2013 року, протягом дії дисциплінарного стягнення (з травня 2013 року по квітень 2014 року), премії за виробничі показники та надбавка до посадового окладу за вислугу років ОСОБА_1 не нараховувалась і не виплачувалась. Крім того, Ви в своїй заяві зазначаєте, що ОСОБА_1 не виплачено надбавку до посадового окладу за вислугу років ще й у квітні-червні 2014 року, проте це твердження не відповідає дійсності, у цей період йому нараховувалася вищевказана надбавка, про що підтверджується відповідними бухгалтерськими даними. Порядок та умови виплати винагороди за підсумками роботи за рік визначаються відповідним Положенням Колективного договору ПАТ «Укртранснафта». Згідно п.4.1 Положення винагорода не виплачується повністю працівникам, до яких було застосовано дисциплінарне стягнення. Тому невиплата винагороди за підсумками за 2013 рік обумовлена виключно оголошенням догани. Виходячи із вищенаведеного, вважають вимоги ОСОБА_1, викладені в заяві до Товариства, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства (а.с.9).

03.11.2016 року позивач звернувся до ПАТ «Укртранснафта», філії «Південні магістральні нафтопроводи» з заявою, згідно якої просив відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 23.08.2016 року, виплатити йому надбавку до посадового окладу за вислугу років за період з червня 2013 року по квітень 2014 року в загальній сумі 5835,83 грн. з відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету. Також в силу ст.ст.116,117 КЗпП України виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку починаючи з дня звільнення а саме з 08 червня 2015 року і по теперішній час (а.с.10).

Згідно відповіді «ПАТ Укртранснафта» від 21.11.2016 року позивача повідомлено проте що 10.10.2016 року філією «Південні магістральні нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта» було подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України на рішення апеляційного суду Одеської області від 23.08.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укртранснафта» про визнання наказу частково незаконним, скасування його в цій частині та стягнення невиплаченої заробітної плати (а.с.11).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.03.2017 року касаційну скаргу ПАТ «Укртранснафта» в особі філії «Південні магістральні нафтопроводи» відхилено (а.с.60-62).

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до змісту Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 року №13 не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного суду України від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс13, яка є обов`язковою для застосування судами.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( постанова у справі № 6-64цс13 від 03.2013 року) згідно із ч. 1ст. 117 КЗпП Українив разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені уст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст.47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме - в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заработної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках передбачених законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, ОСОБА_1 був звільнений 08.06.2015 року. Отримав в березні 2015 року заробітну плату в розмірі 7001,52 грн., в квітні 2015 року - 7025,42 грн. Число відпрацьованих робочих днів складає 38. Отже, розмір середньоденної заробітної плати складає 369,13 грн. (14026,93 грн. : 38 робочих днів).

З 08.06.2015 по 24.02.2017 року минуло 519 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 191578,47 (369,13 грн. х 519 робочих днів).

Так як позивачем заявлена вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 08.06.2015 року по 24.02.2017 року в розмірі 152 572,23 грн., суд на підставі ст.13 ЦПК України, не може вийти за межі заявлених вимог.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів.

Згідно із вимогами ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1525,73 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2350 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укртранснафта» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку необхідно задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 08.06.2015 року по 24.02.2017 року у розмірі 152 572,23 грн., судовий збір в розмірі 1525,73 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2350 грн.

Керуючись ст.ст.3, 12, 81, 141, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.116, 117 КЗпП України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укртранснафта» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку задовольнити.

Стягнути з ПАТ «Укртранснафта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 08.06.2015 року по 24.02.2017 року у розмірі 152 572,23 грн.

Стягнути з ПАТ «Укртранснафта» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1525,73 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2350 грн.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ПАТ «Укртранснафта», місцезнаходження за адресою: 01010, м.Київ, вул Московська, 32/2, .

Відповідач ОСОБА_1, НОМЕР_2, виданий Южненським МВ УМВС України в Одеській області 01.11.1996 року, місце проживання за адресою: 65481, АДРЕСА_1.

Дата складання повного судового рішення 11.10.2018 року.

Суддя Южного міського суду

Одеської області ОСОБА_6