Головуючий у 1 інстанції Литвиненко Н.В. Єдиний унікальний номер 264/920/17
Номер провадження 22-ц/775/59/2018(м)
Категорія 55 Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.,

ОСОБА_1,

секретар Зал Ю.С.,

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3 державного майна України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2017 року, ухвалене в м. Маріуполі, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 державного майна України про стягнення індексації заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, посилаючись на те, що працювала у ВАТ «Содовий завод» з 01 вересня 1999 року по 11 жовтня 2002 року. При звільненні з нею не був проведений розрахунок. Рішенням комісії по трудовим спорам № 133 від 13 травня 2003 року з ВАТ «Содовий завод» на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 3 736 грн. 26 коп. Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. Заборгованість по заробітній платі виплачена їй в травні 2016 року. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на її користь індексацію заробітної плати в сумі 14 542 грн. 64 коп. 12 січня 2017 року від ліквідатора ВАТ «Содовий завод» вона отримала повідомлення про те, що рішення суду від 26 грудня 2016 року про стягнення з ВАТ «Содовий завод» індексації заробітної плати виконати неможливо у звязку з великою заборгованістю підприємства по заробітній платі. Оскільки у реєстрі державних корпоративних прав у Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод», просила стягнути індексацію заробітної плати в розмірі 14 542 грн. 64 коп. з ОСОБА_3 державного майна України.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позов посилаючись на те, що рішення є неправильним та необґрунтованим, і таким, що підлягає скасуванню оскільки за весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості по заробітній платі та виконання рішення суду, не припинили порушення її прав протягом тривалого часу.

Представник ОСОБА_3 державного майна України в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином телефонограмою (а.с. 75-76), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_2, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволені позову про стягнення з ОСОБА_3 державного майна України індексації заробітної плати, суд першої інстанції виходив з відсутності для цього законних підстав, оскільки відповідач не є правонаступником ВАТ «Содовий завод», а тому відповідно до ст. 176 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність по боргах заводу.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам у справі та нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2016 року з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_2 стягнуто індексацію заробітної платі за період з 01 червня 2003 року по 01 травня 2016 року в сумі 14 542 грн. 64 коп.

У листі від 18 жовтня 2013 року №К-326-3992 Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області розяснює, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції знаходилось зведене виконавче провадження про стягнення заборгованості з ВАТ «Содовий завод», яке передано арбітражному керуючому для вирішення питання про подальший порядок виконання рішень у встановленому законодавством порядку. З приводу виконання рішень пропонують звертатись безпосередньо до ліквідатора ВАТ «Содовий завод».

В свою чергу ліквідатор ВАТ «Содовий завод» ОСОБА_4 в своїй довідці від 12 січня 2017 року, виданої ОСОБА_2 зазначає, що рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2016 року виконати неможливо у звязку із великою заборгованістю по заробітній платі.

За даними регіонального відділення ОСОБА_3 державного майна України по Донецькій області станом на 01 січня 2013 року у Реєстрі Державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод».

Відповідно до ч. 1 ст. 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. Субсидіарна (додаткова) відповідальність виникає у випадках, передбачених договором або законом. Суть субсидіарної відповідальності полягає у залученні поряд з основним боржником додатково (субсидіарного) боржника.

Частиною 1 ст. 176 ЦК України визначено, що держава, автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не зроблено раніше.

Згідно з абз. 15 ч. 1 статті 25 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на ліквідатора покладено обовязок щодо реалізації майна банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, зокрема із заробітної плати, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливу місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. У разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що правовідносини, які склалися між ВАТ «Содовий завод» та ОСОБА_3 державного майна України є правовідносини засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргах підприємства, а підприємство не відповідає по боргах засновника. Такі відносини відповідають нормам чинного цивільного законодавства, зокрема положенням ст.ст. 152, 176 ЦК України.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки законом не передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність ОСОБА_3 державного майна України поряд із відповідальністю ВАТ «Содовий завод» і який не є правонаступником товариства.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Відповідно до ст. 3 цього Закону України виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України.

Таким чином, якщо у боржника, який є самостійною юридичною особою, відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, що встановлено державним виконавцем, а також відсутні власні розрахункові рахунки, виконання рішення суду повинно бути здійснено за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду і має виконуватися Державною казначейською службою України, в особі територіальних органів на місцях.

Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердила, що до Державної казначейської служби України з питанням щодо виконання рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2016 року в передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» порядку не зверталася.

Враховуючи наведене, доводи скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, підстави для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 січня 2018 року.

Судді В.М. Барков

ОСОБА_5

ОСОБА_1