Номер провадження 2/229/855/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Цукаревій К.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

У позові вказала, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування 16 квітня 1987 року, який посвідчений секретарем Олексієво-Дружківської селищної Ради народних депутатів. Разом із нею в будинку зареєстрована її донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. З червня 2016 року відповідачка в будинку не мешкає, особистих її речей в будинку немає, за комунальні послуги вона не сплачує, знятися з реєстрації самостійно відповідачка не бажає. Позивачка оплачує комунальні послуги, які нараховуються по кількості осіб зареєстрованих в будинку, тобто і за відповідачку. Реєстрація відповідачки в її будинку перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися ним на свій розсуд, отримати субсидію.

Просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В судове засідання, позивачка не з'явилася, проте надала заяву слухати позов за її відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.31).

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву із клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Проти позовних вимог не заперечує (а.с.22).

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на це, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд розглядає справу, керуючись вказаною нормою закону, а не ст. ст. 71,72 ЖК України, оскільки житло позивача є і було на період проживання відповідача приватним.

Суд встановив, що позивачка являється власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 16 квітня 1987 року, зареєстрованим 16.04.1987 року в реєстрі за №122, посвідченим секретарем Олексієво-Дружківської седищної ради народних депутатів м.Дружківка Донецької області , право власності на квартиру зареєстровано Дружківським міським бюро технічної інвентаризації 28 серпня 1987 року за №1854 кн.8 /а.с.34 /.

За адресою спірного будинку, крім позивачки зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 17, 24 /.

ОСОБА_2 є дочкою позивачки, що підтверджено довідкою про склад сім'ї №1125 від 04 липня 2018 року /а.с.17/.

З травня 2015 року відповідачка ОСОБА_2 не проживає в будинку, не несе витрат на його утримання, не сплачує комунальні платежі. Ніхто перешкод відповідачці у користуванні житлом не чинив. Факт непроживання відповідачки у будинку позивачки з травня 2015 року підтверджується довідкою від 11 липня 2018 року, складеною депутатом Олексієво-Дружківської селищної ради ОСОБА_3 в присутності сусідів / а. с.18/.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

За матеріалами справи підтверджено, що відповідачка не є власником спірного нерухомого майна, відсутня в будинку понад один рік без поважних причин, що порушує права власника житла, яка на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує. До того ж відповідачка проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує.

Таким чином, суд вважає, що позов про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому витрати по сплаті судового збору понесені позивачкою підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки в сумі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 10-13,76-80, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, такою що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом тридяти днів після проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 26 вересня 2018 року.

Суддя: Є. В. Петров