1Справа № 335/9904/18 2/335/2422/2018
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
26 жовтня 2018 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря Гончаренко М.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „ Лакофарбовий завод „ Аврора до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором поставки.
Позовні вимоги мотивує тим, що 07 червня 2016 року між позивачем та відповідачем, як фізичною особою- підприємцем був укладений договір поставки №07/06/163К, відповідно до якого позивач зобовязувався поставляти та передавати у власність відповідачу товар, а відповідач зобовязувався його приймати та оплачувати на умовах, визначених в договорі.
На виконання зобовязань, визначених вищевказаним договором Позивач в період з 15.02.2017 року по 25.04.2017 року здійснив поставку Відповідачу товару - лакофарбову продукцію загальною вартістю 97 988,19 грн., що підтверджується видатковими накладними про отримання товару, підписаними відповідачем, а саме: видатковою накладною №438 від 15.02.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 15 037,44 грн., видатковою накладною №480 від 16.02.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 2 222,04 грн., видатковою накладною №516 від 20.02.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 2 283,84 грн., видатковою накладною №698 від 28.02.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 19 679,94 грн., видатковою накладною №931 від 14.03.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 418,39 грн., видатковою накладною №986 від 15.03.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 36 566,57 грн., видатковою накладною №1095 від 22.03.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 9 439,22 грн., видатковою накладною №1631 від 07.04.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 10 599,31 грн., видатковою накладною №2022 від 25.04.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 1 741,44 грн.
При цьому підписання покупцем накладних на відпуск товару є первинними обліковими документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що фіксує факт здійснення господарської операції.
Відповідно до п. 2.2. договору відповідач зобовязаний був здійснити оплату за товар на протязі 30 (тридцяти) календарних днів з моменту його відвантаження. Пунктом 2.3. договору передбачено, що датою оплати вважається дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.
Строк виконання зобовязання відповідачем по сплаті грошових коштів за отриманий товар наступив, однак останнім так і не було здійснено повну оплату товару.
Так, відповідач провів лише часткову оплату за товар, що був переданий за накладною №438 від 15.02.2017 року у сумі 82,88 грн.
На момент звернення до суду з позовом договір не було розірвано або/чи визначено недійсним у судовому порядку. Не існує й інших доказів щодо відкладення/пролонгації або відмови від виконання зобов'язання за вказаним договором. Таким чином, зобовязання є чинними (дійсним).
На неодноразові звернення щодо необхідності належного виконання укладеного договору відповідач не реагує.
Відповідач в односторонньому порядку порушив умови договору поставки, прострочив сплату грошових коштів за товар, отриманий в рамках вищевказаного договору, на загальну суму 97 905,31 грн..
Відповідач в судове засідання не зявився; про час та день судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому судової повістки за адресою його місця проживання, відзив на позов не подав. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і він не повідомив про причини неявки. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення.
Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Судом встановлено, що 07 червня 2016року між позивачем та відповідачем, як фізичною особою - підприємцем був укладений договір поставки №07/06/163К, відповідно до якого позивач зобовязувався поставляти та передавати у власність відповідачу товар, а відповідач зобовязувався його приймати та оплачувати на умовах, визначених в договорі.
На виконання зобовязань, визначених вищевказаним договором Позивач в період з 15.02.2017 року по 25.04.2017 року здійснив поставку Відповідачу товару - лакофарбову продукцію загальною вартістю 97 988,19 грн., що підтверджується видатковими накладними про отримання товару, підписаними відповідачем, а саме: видатковою накладною №438 від 15.02.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 15 037,44 грн., видатковою накладною №480 від 16.02.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 2 222,04 грн., видатковою накладною №516 від 20.02.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 2 283,84 грн., видатковою накладною №698 від 28.02.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 19 679,94 грн., видатковою накладною №931 від 14.03.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 418,39 грн., видатковою накладною №986 від 15.03.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 36 566,57 грн., видатковою накладною №1095 від 22.03.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 9 439,22 грн., видатковою накладною №1631 від 07.04.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 10 599,31 грн., видатковою накладною №2022 від 25.04.2017 року, згідно якої відповідачу був переданий товар загальною вартістю 1 741,44 грн.
При цьому підписання покупцем накладних на відпуск товару є первинними обліковими документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що фіксує факт здійснення господарської операції.
Відповідно до п. 2.2. договору відповідач зобовязаний був здійснити оплату за товар на протязі 30 (тридцяти) календарних днів з моменту його відвантаження. Пунктом 2.3. договору передбачено, що датою оплати вважається дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.
Строк виконання зобовязання відповідачем по сплаті грошових коштів за отриманий товар наступив, однак останнім так і не було здійснено повну оплату товару.
Так, відповідач провів лише часткову оплату за товар, що був переданий за накладною №438 від 15.02.2017 року у сумі 82,88 грн.
Згідно зі ст. 50 ЦК України, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.1 ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Відповідно до ч.1 ст.52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 р. з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IVПро державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі повязані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобовязаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
З матеріалів справи встановлено, що на момент укладення договору поставки з позивачем, відповідач мав статус фізичної особи - підприємця, з 07.08.2017 р. відповідач припинив підприємницьку діяльність у встановленому законом порядку, разом з тим, у звязку з припиненням ведення фізичною особою підприємницької діяльності в неї, як у фізичної особи, не припиняється обовязок відповідати за зобовязаннями після припинення своєї діяльності. І оскільки станом на час припинення підприємницької діяльності відповідач мав не виконані зобовязання за договором поставки укладеним з позивачем, тому у відповідності до положень чинного законодавства позивач має право вимагати від відповідача, як фізичної особи, виконання зобовязань за договором, укладеним з ним, як фізичною особою - підприємцем, до припинення підприємницької діяльності.
Як зазначив позивач, він неодноразово звертався до відповідача з приводу оплати зазначеної заборгованості за договором поставки, але відповідачем всі звернення позивача проігноровані, заборгованість у зазначеному розмірі не сплачена, доказів на спростування зазначених обставин відповідачем не надано.
Відповідно до чч.1,2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно ст. 629 ЦКУ - договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 525 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобовязання не допускається.
Таким чином встановлено, що між сторонами був укладений письмовий договір поставки товару, позивач поставив відповідачу товар, відповідач товар отримав, але своїх зобовязань за договором виконав неналежним чином і не в повному обсязі, товар оплатив частково, залишок вартості отриманого ним товару до даного часу не оплачена, тобто в односторонньому порядку відповідач відмовився від виконання договору, тому позивач не має іншого способу захистити свої порушені права аніж вимагати від сторони, яка не виконала свої зобов'язання за договором, відшкодувати залишок вартості поставленого товару.
Відповідач, в свою чергу, не надав жодних доказів на підтвердження сплати залишку вартості поставленого товару повністю або у частині, не надав доказів, того, що договір ним не виконаний з незалежних від нього причин або з вини позивача
Також відповідно до ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягають судові витрати - сплачений позивачем судовий збір 1762 грн.
Керуючись ст. ст. 51,52, 629, 712 ЦК України, 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України,-
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю „ Лакофарбовий завод „ Аврора до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю „ Лакофарбовий завод „ Аврора заборгованість за договором поставки від 07.06.2016 р. № 07/06/16 ЗК у розмірі 97 905 гривень 31 копійок і витрати по сплаті судового збору 1762 гривень.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя А.В. Воробйов