26 вересня 2018 року м.Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області в складі головуючого судді Коваленко П.Л., за участю секретаря судового засідання Баздирь О.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Токмак справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 16.06.2007 по 21.09.2017 позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 Під час шлюбу, а саме 11.10.2013 подружжям придбане нежитлове приміщення, магазин за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 123,8 кв.м., яке зареєстроване на ім'я відповідача на підставі свідоцтва про право власності від 06.10.2015. Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна в добровільному порядку. В зв'язку з чим позивач просить поділити між нею та відповідачем нежитлове приміщення, магазин за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 123,8 кв.м., визнавши за кожним по ? частині нежитлового приміщення.
Ухвалою суду від 02 липня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, представник надала до суду заяву, згідно з якою просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив.
Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Судом встановлено, що з 16.06.2007 по 21.09.2017 позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 17.11.2016 та рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 21 вересня 2017 року.
Матеріалами справи встановлено та не оспорюється сторонами, що за час перебування у шлюбі сторонами по справі придбане нежитлове приміщення, а саме ? частина нежитлового приміщення, магазин, за адресою: Запорізька область, АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.10.2013, зареєстровано в реєстрі за №567.
На підставі рішення виконавчого комітету Токмацької міської ради від 27 серпня 2015 року №177, частині вбудованого нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2 присвоєно поштовий номер - АДРЕСА_2
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.10.2015 за відповідачем на праві приватної власності зареєстроване нежитлове приміщення, магазин, за адресою: АДРЕСА_2. Що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45138891.
Під час проведення судового засідання 31.07.2018 відповідач не заперечував те, що під час шлюбу з позивачем було придбане нежитлове приміщення, магазин, за адресою: АДРЕСА_2.
Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України).
Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Як вказує Пленум Верховного Суду України в п.23 Постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.
Отже, за час спільного проживання однією сім'єю позивачем та відповідачем було набуто наступне нерухоме майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності: нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2
Однак з моменту фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин та фактичного розпаду їх сім'ї, у них виникли непорозуміння щодо подальшого користування та розпорядження спірним майном.
Між позивачем та відповідачем шлюбний договір не укладався, ніяких домовленостей між ними щодо порядку поділу та визначення розміру часток в спільному майні досягнуто не було.
Порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визначений нормами Цивільного та Сімейного кодексів України.
Відповідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною 1 частини 1 статті 68 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Згідно із ч.2 ст.372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч.2 ст.72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.
За таких обставин суд вважає, що в межах заявлених позовних вимог позов підлягає задоволенню, а саме із визначенням права сторін в рівних частках, тобто по 1/2 частині за кожним, у спірному сумісному майні.
Вивчивши матеріали справи, враховуючи вищенаведене, та те, що на даний час поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, є обов'язковим та невідкладним заходом для захисту майнових прав та законних інтересів, а також враховуючи відсутність заперечень про задоволення позову відповідачем, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законі, обґрунтовані та підлягають задоволенню.
У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягується судовий збір в розмірі 1209,84 грн.
Керуючись ст.ст.372, 392 ЦК України, ст.ст.60, 61, 62, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.2, 141, 209, 247, 258, 263-265 ЦПК України, суд,
Поділити спільне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а саме нежитлове приміщення, магазин за адресою: АДРЕСА_2, на рівні частки.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, магазину, за адресою: АДРЕСА_2.
Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, магазину, за адресою: АДРЕСА_2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1209,84 (одна тисяча двісті дев'ять) грн. 84 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення (п.15, п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: