Провадження №2/523/802/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2018 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

за участю секретаря Дзюба Г.І.

за участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, а також за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про прийняття виконання договору та визнання удаваним договору позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 березня 2017 року позивачка ОСОБА_1, уклала з ОСОБА_3 договір довічного утримування, посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, який зареєстровано в реєстрі за № 5-524.

Згідно умов даного договору позивачка ОСОБА_1, передала у власність ОСОБА_3 33/50 часток житлового будинку під № 11 б по провулку Хутірському в місті Одесі, який в цілому складається з одного житлового будинку, зазначеного на схематичному плані літ.А, житловоюплощею-53.4 кв.м., загальною площею-120,7 кв.м,, та господарських будівель і споруд зазначених літерами: Б-вбиральня,В-сарай,Г-котельна, Е- вбиральня,№-навіс,1-7-огорожа,І,ІI,ІV-мостіння, III-цистерна, розташованих на земельній ділянці, яка знаходиться у фактичному користуванні.

Зазначена частка житлового будинку належала ОСОБА_1, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому ОМР народних депутатів 27.03.1996 року за реєстровим № 9-2163, Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 19.09.2012 року за реєстровим номером 2-1498, та зареєстрованих в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації об'єктів нерухомості» в книзі: 164пр-183,820пр-106,номер запису: 569,реєстраційний номер-10769732.

В свою чергу ОСОБА_3 зобов'язалась довічно повністю утримувати ОСОБА_1, забезпечувати харчуванням,одягом,доглядом, оплачувати всі комунальні платежі,у разі потреби необхідною допомогою (купувати продукти харчування,одяг,оплачувати амбулаторне лікування та інш.) та поховати її у разі смерті. Вартість грошового забезпечення, крім комунальних платежів, ( без узгодження зі позивачкою) визначено в розмірі 700 гривень на місяць з урахуванням інфляції та індексації.

Позивачка вважає, що вартість грошового забезпечення є дуже незначною сумою. Позивачка також стверджує, що з умовами договору довічного утримання вона змогла ознайомитись не зразу, а через деякий час після підписання договору, коли звернулась до нотаріуса.

Перед укладанням договору відповідачка умовляла позивачку на укладення цієї угоди, обіцяла надавати їй щомісячно грошові кошти , а також додатково купляти за свої гроші продукти харчування, одяг, ліки, лікувати, тобто створити комфортні умови для життя. Однак, після укладення договору ОСОБА_3 різко змінила своє ставлення до позивачки та забула свої обіцянки щодо довічного утримання, забезпечення харчуванням,одягом,ліками, та грошима.

Позивачка є тяжко хворію, є інвалідом 2 групи і потребую постійного лікування і тому мала надію, що відповідачка забезпечить її всім необхідним взамін на її житло. Однак позивачка сама вимушена купували ліки, харчі, що підтверджується чеками, а розміру пенсії не вистачає на всі витрати.

Позивачка стверджує, що відповідачка не надає їй ані матеріальної, ані будь-якої іншої допомоги. За весь час дії договору, 30.03.2017 року, відповідачкою було передано позивачці лише один раз 700 гривень, і то це були ті гроші, які позивачка раніше передала ОСОБА_3 на ремонт телевізора.

Відповідачка ОСОБА_3, а також її чоловік, два рази на тиждень, а то і один раз привозять по одній буханці хліба.

Окрім того, відповідачка без згоди позивачки почала ремонт в будинку,чим завдає їй незручностей, оскільки все завалено будівельними матеріалами. У позивачці в будинку була ванна, але вона була демонтована відповідачкою і встановлена душова кабіна, в якій вона не має можливості митися в силу своїх фізичних особливостей.

На теперішній час, позивачкою опікується,надає матеріальну та моральну допомогу її племінник ОСОБА_6, який купує їй ліки, харчі.

Позивачка також зверталась до КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Суворовського району міста Одеси» про поновлення надання соціальних послуг, але листом №276 від 18.08.2017 року їй було відмовлено та роз'яснено, що оскільки вона уклала договір довічного утримання, то наказом №111 від 04,04.2017 року вона знята з обліку. Крім того, ОСОБА_3 на моменту укладання договору була працівником КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг)Суворовського району міста Одеси» і в силу чинного законодавства в Україні не мала права укладати подібні договори з особами, які перебувають у складній життєвій ситуації. А життєва ситуація у позивачці вкрай тяжка, оскільки вона є інвалідом 2-ї групи, хворіє, потребую сторонньої допомоги, матеріальної та моральної підтримки, має малий розмір пенсії, поховала єдиного сина.

На підставі викладеного, позивачка просить:

- розірвати договір довічного утримання від 30 березня 2017 року, який був укладений між ОСОБА_1, (іпн. НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2), згідно якого у власність останньої було передано 33/50 (тридцять три п'ятдесятих) часток житлового будинку під № 11 «б» по провулку Хутірському в місті Одесі, посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстровий номер 5-524, а також повернути у власність ОСОБА_1 33/50 (тридцять три п'ятдесятих ) часток житлового будинку під № 11 «б» по провулку Хутірському в місті Одесі.

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про прийняття виконання договору та визнання удаваним договору позики. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що 30 березня 2017 року між, ОСОБА_3, і ОСОБА_1 було укладено договір позики за яким ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 10 000 (десяти тисячам) доларів США, що на час укладення договору було еквівалентно 270000 грн., та договір довічного утримання за яким ОСОБА_3 зобовязувалася надавати позивачці ОСОБА_1 догляд і утримання на умовах відображених у Договорі, з правом її проживання та користування будинком, що були посвідчені державним нотаріусом Четвертої одеської нотаріальної контори ОСОБА_5.

ОСОБА_3 стверджує, що саме у такий спосіб було придбано у ОСОБА_1 33/50 часток житлового будинку під №11 «б» по провулку Хутірському в м. Одесі.

За твердженням ОСОБА_3 фактично між ними мала місце угода про відчуження нерухомого майна на умовах оплати його вартості та надання догляду з правом проживання у будинку позивачки.

ОСОБА_3 також стверджує, що вона дійсно працювала в КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Суворовського району м. Одеси» та надавали допомогу ОСОБА_1. з вересня 2016 року по березень 2017 року два рази на тиждень відвідувала позивачку та надавала їй соціальну допомогу.

Вищевказані обставини спонукали сторін до укладення договору, при цьому саме ОСОБА_1 вмовляє її укласти з нею договір довічного утримання. Спочатку ОСОБА_3 відмовилась від укладення договору довічного утримання, проте ОСОБА_1 наполягала на договорі. В свою чергу, ОСОБА_3 запропонувала придбати у неї будинок шляхом договору купівлі-продажу або дарування. Однак оформити данні договори ОСОБА_1 не бажала, оскільки вони не гарантували її проживання в будинку.

Сторони звернулись до нотаріальної контори та нотаріус, вислухавши сторін, запропонувала укласти два договори, позики та довічного утримання, що на думку нотаріуса гарантувало права та інтереси обох сторін.

При ньому нотаріус розяснив сторонам, що за договором довічного утримання до позивачці переходить і право власності на будинок, а ОСОБА_1 окрім того, що отримає за своє майно суму коштів у розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США за договором позики строком на 15 років, що з огляду на вік позивачки (на час укладення договору 81 рік), буде гарантувати її права на проживання у будинку та отримання догляду договором довічного утримання.

Після укладення вказаних договорів, ОСОБА_1 відразу запропонувала ОСОБА_3 спільно з чоловіком переїхати жити до будинку. Однак житлові умови у будинку позивачці ОСОБА_1 були поганими, у звязку з чим, ОСОБА_3 вирішила зробити ремонт в будинку. На кошти ОСОБА_3 в будинку відремонтовано систему опалення, водопостачання та підключено його до мережі газопостачання, було відремонтовано санвузол, який було обладнано унітазом, вмивальником та душовою кабіною, придбано електричний водонагрівач (бойлер) газовий котел АГВ, пральну машину, газову плиту, кухонний гарнітур, та інше. Загалом на ремонт та облаштування будинку нами було витрачено коштів на загальну суму 208 685 (двісті вісім тисяч шістсот вісімдесят пять) грн.

ОСОБА_3 стверджує, що вона виконує свої зобовязання за договором довічного утримання, та грошове утримання за договором в розмірі 700 грн. в період з квітня по серпень позивачка отримувала щомісячно на руки, а після чого, почала перераховувати кошти поштою. ОСОБА_1 отримала кошти до листопада включно, але потім повернула гроші за жовтень та листопад, вказавши що так їй підказав зробив племінник, та що вона хоче розірвати договір довічного утримання.

ОСОБА_3М вважає, що кошти в розмірі 10 000 (десяти тисяч) доларів США, що були отримані позивачкою за договором позики укладеним 30.03.2017 року є такими що повинні бути зараховані в рахунок придбання будинку позивачки, оскільки саме з цією метою вона і передала ж позивачці, та не мала жодних намірів надавати ж у позику на 15-ть років, розуміючи що ніколи не отримає їх назад.

За таких умов договір позики укладений між сторонами 30.03.2017 року є таким, що не відповідає дійсним намірам сторін цього договору, оскільки сторони не переслідували такої мети, а договір що дійсно був укладений не передбачав настання реальних наслідків у вигляді виникнення у позикодавця права вимоги та обовязку позичальника виконання зобовязання за договором, а був укладений для прикриття іншої угоди - купівлі-продажу будинку позивачки.

На підставі викладеного, ОСОБА_3 просить визнати договір позики від 30 березня 2017р., укладеного між ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2) та ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1), відповідно до якого ОСОБА_3 передала на безпроцентній основі, а ОСОБА_1 прийняла 270400 гривень, що еквівалентно 10000 доларів США, посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської нотаріальної контори ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі правочинів за № 5-520, удаваним правочином, та визнання що, між ОСОБА_1, (іпн. НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2) було укладено договір купівлі-продажу 33/50 часток житлового будинку під №11 «б» по провулку Хутірському в м. Одесі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, а також її адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, а також просили відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідачка ОСОБА_3, а також її адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали у повному обсязі, а також просили задовольнити поданий зустрічний позов.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши у сукупності надані докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, а також зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про прийняття виконання договору та визнання удаваним договору позики не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так судом встановлено, що 30 березня 2017р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладенодоговір довічного утримування, який був посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, який зареєстровано в реєстрі за № 5-524.

Згідно умов даного договору позивачка ОСОБА_1, передала у власність ОСОБА_3 33/50 часток житлового будинку під № 11 б по провулку Хутірському в місті Одесі, який в цілому складається з одного житлового будинку, зазначеного на схематичному плані літ.А, житловою площею-53.4 кв.м., загальною площею-120,7 кв.м,, та господарських будівель і споруд зазначених літерами: Б-вбиральня, В-сарай, Г-котельна, Е-вбиральня, №-навіс,1-7-огорожа,І,ІI,ІV-мостіння, III-цистерна, розташованих на земельній ділянці, яка знаходиться у фактичному користуванні.

Зазначена частка житлового будинку належала ОСОБА_1, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому ОМР народних депутатів 27.03.1996 року за реєстровим № 9-2163, Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою одеською державною нотаріальною конторою 19.09.2012 року за реєстровим номером 2-1498, та зареєстрованих в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації об'єктів нерухомості» в книзі: 164пр-183,820пр-106,номер запису: 569,реєстраційний номер-10769732.

Згідно п. 4 договору довічного утримання ОСОБА_3 зобов'язалась довічно повністю утримувати ОСОБА_1, забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом, оплачувати всі комунальні платежі, у разі потреби необхідною допомогою (купувати продукти харчування, одяг, оплачувати амбулаторне лікування та інш.) та поховати її у разі смерті, а також зобовязалась зберігати в її безкоштовному довічному користуванні цю частку житлового будинку.

Відповідно до п. 5 договору довічного утримання вартість грошового забезпечення, крім комунальних платежів, ( без узгодження зі позивачкою) визначено в розмірі 700 гривень на місяць з урахуванням інфляції та індексації.

Даний договір також був укладений за згодою чоловіка позивачки ОСОБА_7. (а.с. 5)

Судом також встановлено, що 30 жовтня 2017р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладенодоговір позики, який був посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, який зареєстровано в реєстрі за № 5-520.

Відповідно до п. 1 договору позики, ОСОБА_3 передала на безпроцентній основі, а ОСОБА_1 прийняла 270400 гривень, що еквівалентно 10000 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору.

Згідно п. 3 договору ОСОБА_1 зобовязувалась повернути ОСОБА_3 позику в строк до 30 березня 2032р. всією сумою.

Даний договір також був укладений за згодою чоловіка позивачки ОСОБА_7. (а.с. 57)

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини щодо договору довічного утримання, які регулюються наступними нормами.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Приписами ч. 1 ст. 751 ЦК України встановлено, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Частиною 2 ст. 749 ЦК України встановлено, що якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 пояснила, що відповідачка ОСОБА_3 тривалий час надавала їй послуги як соціальний робітник, оскільки вона перебувала на обліку в Центрі соціальної допомоги. За час їй спілкування у них виникли подружні відносини, оскільки ОСОБА_3 гарно ставилась до позивачки, допомагала їй. В березня 2017р. ОСОБА_3 запропонували їй укласти з нею договір довічного утримання, і свою чергу, пообіцяла їй доглядати за нею, надавати матеріальну допомогу. Вона обміркувала пропозицію відповідачки та вирішила, що дійсно їй потрібна допомога. В той же час, вона багато років мріяла про встановлення памятнику синову на цвинтарі, а для цього їй були необхідно багато коштів, які вона не мала. В звязку з чим, вона погодилась на пропозицію відповідачки, проте за умовою надання їй за укладення договору коштів у розмірі 10000 доларів США, оскільки вважала, що повинна отримати кошти за будинок, який вона передає у власність відповідачки. Позивачка також вважала, що відповідачка повинна довічно була доглядати за нею, надавати необхідну допомогу, купляти продукти та ліки. В нотаріальній конторі вони підписали договір довічного утримання, а також договір позики, відповідно до якого вона отримала суму у розмірі 10000 доларів США. Після укладення договору, відповідачка ОСОБА_3 первісно допомагала їй фізично, проте коштів не надавала. Крім того, ОСОБА_3 почала робити ремонт в будинку, що завдала їй певні незручності. Отримані кошти у розмірі 10000 доларів США позивачка витратила на встановлення памятнику синові, а частину коштів витратила на власні потреби. Після того, як вона витратила кошти вона звернулась до ОСОБА_3 з пропозицію надати їй кошти, проте остання відмовилась, а також взагалі перестала їй допомагати, не доглядала за нею. В звязку чим, позивачка була вимушена за свій рахунок купляти продукти харчування та ліки. Позивачка також пояснила, що дійсно після подання позову ОСОБА_3 намагалась їй переказати кошти, проте вона відмовилась їх приймати, оскільки був наявний спір у суді.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засідання пояснила, що вона працювала в КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Суворовського району м. Одеси» та надавала, як соціальний працівник, допомогу ОСОБА_1. з вересня 2016 року по березень 2017 року. Вона два рази на тиждень відвідувала позивачку та надавала їй соціальну допомогу. Між сторонами завязались дружні відносини, та позивачка ОСОБА_1 запропонувала укласти з нею договір довічного утримання. Вона спочатку відмовилась від укладення договору довічного утримання, проте ОСОБА_1 наполягала на договорі. В свою чергу, вона запропонувала позивачці придбати у неї будинок шляхом договору купівлі-продажу або дарування. ОСОБА_1 також повідомила їй , що за будинок вона бажає отримати суму у розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США, проте бажає, щоб за це ОСОБА_3 за нею довічно доглядала та утримувала. Після чого, вони спільно звернулись до нотаріальної контори та нотаріус, вислухавши сторін, запропонувала укласти два договори, а саме договір позики та договір довічного утримання, що на думку нотаріуса гарантувало права та інтереси обох сторін.

При ньому нотаріус розяснив сторонам, що за договором довічного утримання до позивачці переходить і право власності на будинок, а ОСОБА_1 окрім того, що отримає за своє майно суму коштів у розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США за договором позики строком на 15 років, що з огляду на вік позивачки (на час укладення договору 81 рік), буде гарантувати її права на проживання у будинку та отримання догляду договором довічного утримання. Після укладення вказаних договорів, ОСОБА_1 відразу запропонувала ОСОБА_3 спільно з чоловіком переїхати жити до будинку. Однак житлові умови у будинку позивачці ОСОБА_1 були поганими, у звязку з чим, ОСОБА_3 вирішила зробити ремонт в будинку. На кошти ОСОБА_3 в будинку відремонтовано систему опалення, водопостачання та підключено його до мережі газопостачання, було відремонтовано санвузол, який було обладнано унітазом, вмивальником та душовою кабіною, придбано електричний водонагрівач (бойлер) газовий котел АГВ, пральну машину, газову плиту, кухонний гарнітур, та інше. ОСОБА_3 також пояснила, що влітку 2017р. до ОСОБА_1 приїхав її племінник, який певний час перебував в будинку, після чого ставлення позивачки до неї змінилось. Відповідачка також пояснила, що вона спільно з чоловіком виконували умови договору довічного утримання, оскільки доглядала за позивачкою, надавала їй необхідну фізичну та матеріальну допомогу, купляла продукти харчування, однак не брала за це розписок. Крім того, відповідачка вважала, що оскільки вона передала позивачці суму у розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США, як фактично доплату за договором довічного утримання, то дана сума у повному обсязі покриває всі витрати позивачки.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що його дружина працювала в соціальній службі, та він їй допомагав у роботі. З відповідачкою ОСОБА_1 він познайомився, оскільки його дружина попросила його допомогти їй в роботі. Він декілька разів відвідував ОСОБА_1 та допомагай їй розпалити котел. Вона йому сказала, що бажає продати будинок. Між його дружиною ОСОБА_3 та позивачкою ОСОБА_1 склались дружні відносини, та позивачка постійно їм скаржилась, що її родичі відмовились від неї, що вона залишилась одна. Він також пояснив, що ОСОБА_1 не бажала укладати з ними договір купівлі-продажу, а навпаки забажала укласти договір довічного утримання. В той же час, вона бажала за будинок суму у розмірі 10000 доларів США. За їх спільною домовленістю був укладений договір довічного утримання, а також договір позики на суму 10000 доларів США. Свідок також пояснив, що будинок в якому проживала позивачка потребував термінового ремонту, не було елементарних умов для проживання. В звязку з чим, вони почали робити ремонт у будинку, замінили труби, придбали пральну машинку, встановили душ, змінили плітку, а також працювали в огороді. Однак через деякий час зявився племінник позивачки, який почав дізнався, що ОСОБА_1 продала будинок, а також почав вимагати із ОСОБА_1 кошти. Після того, як обявився племінник позивачки, відносини між ними погіршились, та ОСОБА_1 почала вимагати надання їй додаткових коштів, або придбання окремої квартири. ОСОБА_7 також пояснив, що вони виконували взяти на себе обовязки, а саме доглядали за позивачкою, придбавали продукти харчування та щомісячно надавали по 700 гривень, а також сплачували комунальні послуги за будинок. Свідок також пояснив, що після погіршення взаємовідносин ОСОБА_1 відмовилась примати від ОСОБА_3 кошти, які також намагались надсилати їй поштою.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що його батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_7 бажали придбати будинок, проте у них не було необхідної суми у звязку з чим, він продав свою земельну ділянку та дав батькам кошти на придбання будинку у розмірі 20000 доларів США. Він знає, що його батьки суму у розмірі 10000 доларів США витрати на придбання будинку, а 10000 доларів на ремонт в будинку.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона сусідкою ОСОБА_1. В свій час, вона також бажала укласти із ОСОБА_1 договір довічного утримання, проте відмовилась, оскільки у неї виникло враження, що її можуть ввести в оману. Так ОСОБА_1 також від неї забажала отримати додаткові кошти за його укладення, а також наполягала щоб вона квапилась з наданням їй коштів. Вона знає, що ОСОБА_3 належним чином виконували свої зобовязання за договором довічного утримання, вона бачила, як ОСОБА_3 робила ремонт в будинку.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він декілька місяців робив ремонт в будинку, встановлював котел, замінював труби водопостачання та каналізації, займався плиткою та іншими ремонтними роботами. Він бачив, що подружжя ОСОБА_3 постійно перебували у будинку, ОСОБА_3 займалась будинком та саду, а її чоловік привозив молоко. Він знає, що ОСОБА_3 витратила на ремонт біля 10000 доларів США. Свідок також пояснив, що між ОСОБА_1 та подружжям ОСОБА_3 були нормальні взаємовідносини, що сусіди інколи викрикували, що ОСОБА_1 аферистка.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він виконував ремонті роботи в будинку, в результаті яких провели нові труби водопостачання, замінили стояк каналізації, здійснили штукатурні роботи, встановлювали плитку, систему опалення, електричну проводку. Він також часто бачив сімю ОСОБА_3, які проводили багато часу в будинку та допомагали ОСОБА_1, при цьому у них були гарні відносини.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1, а також знає, що ОСОБА_1 бажала встановити памятник сину, чим і скористувались ОСОБА_3. Вона також пояснила, що бачила лише ОСОБА_7, який приходив годувати собак, а також приносив банку супу, молоко та хліб, крупи, проте вони були неналежної якості. Після підписання договору довічного утримання взагалі не приходили до ОСОБА_1. Свідок також пояснила, що ОСОБА_7 взяли у ОСОБА_1 кошти у розмірі 200 доларів на оплату нотаріальних послуг для посвідчення договору, а також 800 гривень на ремонт телевізору. З пояснень свідка також вбачається, що ОСОБА_1 самостійно купляла продукти та ліки, тобо після укладення договору фактично у ОСОБА_1 нічого не змінилось. ОСОБА_1 також пояснила, що позивачка отримала в борг у ОСОБА_1І суму у розмірі 10000 доларів США для встановлення памятнику сину. В той же час, свідок пояснила, що вищевказані відомості вона знає зі слів самої ОСОБА_1.

Відповідачка ОСОБА_3 у зустрічному позові посилались на те, що фактично між сторонами був укладений договір купівлі-продажу будинку, а не договір довічного утримання. При цьому, факт продажу будинку був під виглядом укладення договору позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 3,5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 235 ЦК України встановлено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно ч. 2 ст. 235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

В судовому засідання позивачка ОСОБА_1 пояснила, що вона багато років мріяла про встановлення памятнику синову на цвинтарі, а для цього їй були необхідно багато коштів, які вона не мала. В звязку з чим, вона погодилась на пропозицію відповідачки укласти договір довічного утримання, проте за умовою надання їй за укладення договору коштів у розмірі 10000 доларів США, оскільки вважала, що повинна отримати кошти за будинок, який вона передає у власність відповідачки. Позивачка також вважала, що відповідачка повинна довічно була доглядати за нею, надавати необхідну допомогу, купляти продукти та ліки. В нотаріальній конторі вони підписали договір довічного утримання, а також договір позики, відповідно до якого вона отримала суму у розмірі 10000 доларів США.

На підставі викладеного, суд вважає, що фактично ані позивачка, ані відповідачка не бажали укладення договору позики, оскільки відповідачка не збиралась взагалі позику повертати, що також доводиться строком повернення позики, а розцінювала дані кошти як плату за те, що вона погодилась укласти договір довічного утримання. В свою чергу, ОСОБА_3 також не мала волевиявлення щодо надання позики, а навпаки розцінювала передачу даних коштів як гарантію підтвердження оплати матеріального утримання позивачки, згідно умов договору довічного утримання.

В звязку з чим, суд вважає, що відсутні підстави для визнання договору позики як удаваного правочину, оскільки не було спільного волевиявлення сторін на здійснення договору купівлі-продажу, а навпаки, договір позики лише фактично був додатковою умовою укладення договору довічного утримання, а не самостійним договором довічного утримання.

На підставі вищенаведеного суд вважає, що відсутні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 щодо визнання договору позики від 30 березня 2017р., укладеного між ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2) та ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1), відповідно до якого ОСОБА_3 передала на безпроцентній основі, а ОСОБА_1 прийняла 270400 гривень, що еквівалентно 10000 доларів США, посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської нотаріальної контори ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі правочинів за № 5-520, удаваним правочином, та визнання що, між ОСОБА_1, (іпн. НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2) було укладено договір купівлі-продажу 33/50 часток житлового будинку під №11 «б» по провулку Хутірському в м. Одесі.

Суд також вважає, що посилання позивачки та не, що ОСОБА_3 не виконували умови договору довічного утримання також не знайшли свого підтвердження.

Так, в судовому засіданні також було встановлено, що ОСОБА_3 спільно з чоловіком ОСОБА_7 здійснили ремонт будинку №11-б по пров. Хуторському в м. Одесі, а також придбавала побутову техніку та меблі, що підтверджується квитанціями, а також поясненням свідків. (а.с. 74-87)

Позивачка ОСОБА_1 не заперечувала того, що ОСОБА_3 дійсно проводила ремонтні роботи в будинку, а також придбала певну побутову техніку, проте зазначила, що це була ініціатива саме ОСОБА_3.

В якості доказів невиконання зі сторони ОСОБА_3 договору довічного утримання позивачка ОСОБА_1 надала копії квитанції про придбання ліків та продуктів харчування. Так, надана квитанцію від 07.07.2017р. на придбання ліків у розмірі 272 гривні 51 копійка, квитанцію від 06.08.2017р. на придбання ліків у розмірі 1101 гривня 75 копійок, квитанцію на придбання продуктів у розмірі 86 гривень 10 копійок від 30.08.2017р., квитанції на придбання ліків від 04.09.2017р. у розмірі 89 гривень 68 копійок, від 06.09.2017р. у розмірі 36 гривень 96 копійок, від 05.09.2017р. у розмірі 727 гривень 22 копійки, від 05.09.2017р. у розмірі 44 гривні 40 копійок, квитанції від 20.09.2017р. у розмірі 409 гривень 16 копійок, від 06.10.2017р. на суму 246 гривень 59 копійок, від 19.10.2017р. у розмірі 104 гривні 17 копійок, від 05.11.2017р. у розмірі 548 гривень 13 копійок, а також на продукти харчування від 25.09.2017р. у розмірі 116 гривень 53 копійки, від 29.07.2017р. у розмірі 131 гривні 60 копійок та ін.(а.с. 34-50)

Окрім того, позивачка ОСОБА_1 надала копію квитанції від 10.03.2017р. на придбання ліків у розмірі 378 гривні 64 копійки, від 07.11.2016р. у розмірі 528 гривень 33 копійки, від 07.11.2016р. у розмірі 99 гривень 50 копійок, від 07.11.2016р. у розмірі 53 гривні 50 копійок. Однак суд не може прийняти до уваги данні квитанції, оскільки оплати за них здійснені до укладення договору довічного утримання.

ОСОБА_3 надані копії квитанції щодо сплати за електропостачання будинку від 19.07.2017р., 12.05.2017р., 14.09.2017р., 08.08.2017р., 19.10.2017р., а також за водопостачання від 09.06.2017р., 18.08.2017р., 18.07.2017р., 18.10.2017р., 15.09.2017р.. Вищевказані квитанції свідчать про те, що ОСОБА_3 регулярно оплачувала за комунальні послуги, згідно умов договору довічного утримання. (а.с. 68-72)

Судом також встановлено, що 02.09.2017р., 02.10.2017р.,04.10.2017р. ОСОБА_3 перераховувала на адресу ОСОБА_1 перекази у розмірі 714 гривень. (а.с. 67)

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що вона відмовилась отримувати вищевказані кошти оскільки звернулась до суду.

В контексті даних правовідносин, суд вважає, що взагалі сторони невірно представляли наслідки укладених між собою договорів, а також порядок їх виконання.

Так позивачка ОСОБА_1 уявляла, що кошти у розмірі 10000 доларів США, які вона отримала від ОСОБА_3 це плата за те, що вона передала у власність за договором довічного утримання належну їй частку будинку. Вона також вважала, що незважаючи на отримання їй коштів, ОСОБА_3 додатково повинна надавати її матеріальну допомогу, доглядати за нею, забезпечувати продуктами харчування та ін..

В свою чергу, ОСОБА_3 уявляла, що передавши позивачці ОСОБА_1 кошти у розмірі 10000 доларів США вона оплатила повну суму матеріального забезпечення за договором довічного утримання, тобто до дати припинення його дії.

Необхідно відзначити, що ст. 744 ЦК України не встановлює будь-яких умов, які передують укладення договору довічного утримання, тобто ОСОБА_3 не повинна була передавати ОСОБА_1 кошти наперед, оскільки даний договір передбачає надання щомісячного матеріального забезпечення.

Суд також звертає уваги на те, що договір довічного утримання був укладений 30 березня 2017р., а позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду вже 11.веренсня 2017р..

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 також пояснила, що всі отримані кошти від ОСОБА_3 вона вже потратила на встановлення памятника, а також на придбанні ліків, а тому не може їх повернути.

На підставі викладеного, суд вважає, що надані позивачкою докази, враховуючи пояснення сторін, а також свідків, не свідчать про невиконання ОСОБА_3 умов договору довічного утримання, а лише свідчать про неповне розуміння сторонами наслідків укладених договорів. В звязку з чим, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання від 30 березня 2017 року, який був укладений між ОСОБА_1, (іпн. НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2), згідно якого у власність останньої було передано 33/50 (тридцять три п'ятдесятих) часток житлового будинку під № 11 «б» по провулку Хутірському в місті Одесі, посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстровий номер 5-524, а також похідних позовних вимоги про повернення у власність ОСОБА_1 33/50 (тридцять три п'ятдесятих ) часток житлового будинку під № 11 «б» по провулку Хутірському в місті Одесі необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 203,215, 235, 655,744,749,751,1046 ЦК України, ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про розірвання договору довічного утримання від 30 березня 2017 року, який був укладений між ОСОБА_1, (іпн. НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2), згідно якого у власність останньої було передано 33/50 (тридцять три п'ятдесятих) часток житлового будинку під № 11 «б» по провулку Хутірському в місті Одесі, посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстровий номер 5-524,

про повернення у власність ОСОБА_1 33/50 (тридцять три п'ятдесятих ) часток житлового будинку під № 11 «б» по провулку Хутірському в місті Одесі

-залишити без задоволення у повному обсязі.

2.Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1

про визнання договору позики від 30 березня 2017р., укладеного між ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2) та ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1), відповідно до якого ОСОБА_3 передала на безпроцентній основі, а ОСОБА_1 прийняла 270400 гривень, що еквівалентно 10000 доларів США, посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської нотаріальної контори ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі правочинів за № 5-520, удаваним правочином, та визнання що, між ОСОБА_1, (іпн. НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2) було укладено договору купівлі-продажу 33/50 часток житлового будинку під №11 «б» по провулку Хутірському в м. Одесі

-залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Суддя

Повний тексту рішення складено та підписано 05.11.2018р.