Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 667/10153/14-ц

провадження № 61-43748св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 серпня 2018 року у складі судді Вейтас І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ? ТОВ «ОТП Факторинг Україна»)звернулося до суду із позовними вимогами про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором від 15 лютого 2008 року № CM-SME/003/2008, яка станом на 26 листопада 2014 року становить 5 421 542,64 грн та відшкодування понесених судових витрат.

Рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 11 лютого 2015 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 15 лютого 2008 року № CM-SME/003/2008 у розмірі 5 421 542,64 грн, з якої:

297 499,98 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26 листопада

2014 року становить 4 464 849,95 грн - залишок заборгованості за кредитом; 59 412,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26 листопада 2014 року становить 891 651,46 грн - відсотки за користування кредитом, пеня - 65 041,23 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» понесені судові витрати у розмірі 3 654,00 грн.

У серпні 2018 року ОСОБА_5 звернулася із апеляційною скаргою на рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 11 лютого

2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 13 серпня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 11 лютого 2015 року в справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до

ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відсутні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_5 не вчинила необхідних процесуальних дій з метою оскарження рішення суду протягом значного періоду часу (3 роки). Про дати проведення судових засідань була обізнана, копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції отримано нею особисто 03 березня 2015 року, особливих та непереборних обставин, які перешкоджали ОСОБА_5 реалізувати своє право на оскарження рішення суду не наведено.

31 серпня 2018 року ОСОБА_5 звернулася через засоби поштового зв'язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 серпня 2018 року та направити справу на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводи ОСОБА_5 про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки ОСОБА_5 не була повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції, зокрема про судове засідання 11 лютого 2015 року, судових повісток та рішення суду першої інстанції не отримувала. А посилання апеляційного суду на те, що до матеріалів справи долучено та підшито повідомлення про вручення поштового відправлення, за яким 20 січня 2015 року ОСОБА_5 отримала повістку про виклик до суду на 11 лютого 2015 року (а. с. 65) є безпідставними, оскільки на зазначеному аркуші справи міститься повідомлення про вручення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» копії рішення суду першої інстанції.

Заявник вважає оскаржувану ухвалу апеляційного суду незаконною і необґрунтованою, оскільки фактично про наявність рішення районного суду від 11 лютого 2015 року їй стало відомо лише 15 липня 2018 року з матеріалів виконавчого провадження.

Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи не було надано.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частини першої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України (в редакції, що діяла станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Частиною другою статті 358 ЦПК України визначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Встановлено, що ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 11 лютого 2015 року у серпні 2018 року, однак строк для оскарження зазначеного судового рішення закінчився 14 березня 2015 року. Із матеріалів справи, вбачається, що 11 лютого 2015 року (день ухвалення рішення) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі (а. с. 59); відповідачі (ОСОБА_5 та ОСОБА_4.) в судове засідання не з'явились (а. с. 60), про час та місце розгляду справи відповідачі були повідомлені належним чином (а. с. 50, 54), відповідачі надали заяви про розгляд справи у їх відсутність (а. с. 55, 56), копію рішення суду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали 03 березня 2015 року, як це зазначено в повідомлені про вручення поштового відправлення (а. с. 64).

Європейський суд з прав людини зауважив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та

№ 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції перевірив зазначені ОСОБА_5 причини пропуску процесуального строку та правильно врахував те, що заявник була обізнана про дати проведення судових засідань та про ухвалене рішення судом першої інстанції, та, визнавши наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження неповажними, застосувавши положення статті 358 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову

ОСОБА_5 у відкритті апеляційного провадження у зв'язку з пропуском строку апеляційного оскарження.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до положень статті 400 ЦПК України переоцінка доказів у справі виходить за межі повноважень Верховного Суду.

За таких обставин, оскаржувана ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження постановлена з додержанням норм процесуального права, передбачені законом підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська