КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Петренко Н.О.
Апеляційне провадження №22ц/824/922/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 22 червня 2018 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві - ПилипчукаК.Р. (винесення постанови від 30 травня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року (24 травня 2018 року - штемпель на конверті) ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося із скаргою на постанову державного виконавця від 30 травня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» .

У скарзі зазначало, що заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня 2015 року задоволено позов банку. Стягнуто солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 20 478 доларів США 69 центів, судовий збір в розмірі 3 654 грн .

Виконавчі листи отримані представником банку 11 вересня 2015 року. Постановою державного виконавця від 30 травня 2017 року виконавчі документи повернуті стягувачу.

Як зазначає представник банку у скарзі, оскаржувану постанову та оригінал виконавчого документу отримано представником банку 23 травня 2018 року.

Скаржник вважає, що вказана постанова винесена передчасно та всупереч нормам Закону України «Про виконавче провадження».

Державним виконавцем порушено вимоги ст..ст. 37 , 18 , 28 Закону України « Про виконавче провадження» . Так, державний виконавець не вжив всіх заходів примусового виконання рішення, своєчасно не направив банку постанову про повернення виконавчого документу, не склав акт про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. З огляду на вказане, обґрунтування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу стосовно відсутності у боржника майна є неправомірним, а відтак, безпідставно повернуто виконавчий документ без виконання.

Скаржник просив визнати постанову головного державного виконавця Святошинського відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ПилипчукаКостянтина Ростиславовича від 30 травня 2017 року про повернення виконавчого документу стягувану неправомірним і скасувати. Зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження № 52108288.

Ухвалою Святошинського районного суду Київської області від 22 червня 2018 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ПАТ «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення норм процесуального права, та постановити нову ухвалу про задоволення скарги. У скарзі зазначав, що суд неповно з'ясував обставини ,що мають значення для вирішення справи. Так, суд не взяв до уваги, що оригінал доказу отримання заявником постанови про повернення виконавчого документу знаходиться в матеріалах виконавчого провадження і не витребував матеріали для огляду та не дослідив належним чином.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило.

Від представника ВДВС надійшла заява про розгляд справи в їх відсутності. У заяві зазначено, що в задоволенні апеляційної скарги просять відмовити, станом на 12 липня 2018 року заборгованість зі сплати аліментів в рамках виконавчого провадження №46522745 сплачено в повному обсязі (а.с. 154). Від інших осіб, які приймають участь у справі заяв і клопотань до апеляційного суду не надходило, а тому вважати причини їх неявки до суду поважними, відсутні.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Правильне застосування судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з цього питання є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина та має на меті сприяти ефективному, своєчасному і законному примусовому виконанню рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Як видно із матеріалів справи, заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 червня 2015 року задоволено позов банку. Стягнуто солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в розмірі 20 478 доларів США 69 центів, судовий збір в розмірі 3 654 грн. ( а.с. 87-89).

Виконавчі листи отримані представником банку 11 вересня 2015 року ( а.с. 102).

Постановою державного виконавця від 06 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження ( а.с. 109-110).

Постановою державного виконавця від 30 травня 2017 року виконавчі документи повернуті стягувачу , із зазначенням можливого повторного пред'явлення виконавчого документу до виконання у строк до 30 травня 2020 року ( а.с. 112-113) .

Відповідно до п. 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень , затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 ( в редакції наказу від 29 вересня 2016 року № 2832/5) постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити:

номер виконавчого провадження;

вступну частину із зазначенням:

назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення;

найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність;

назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа);

за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене;

мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову;

резолютивну частину із зазначенням:

прийнятого виконавцем рішення;

строку і порядку оскарження постанови.

Оскаржувана постанова містить всі необхідні дані, передбачені вимогами закону.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як видно із матеріалів справи, зокрема, з тексту постанови від 30 травня 2017 року, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення , а здійсненні виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с. 112) .

Скаргу на вказану постанову представник банку подав до суду 29 травня 2018 року (а.с. 104) .

У скарзі зазначав, що державний виконавець не виконав всіх передбачених вимогами Закону України «Про виконавче провадження» дій, необхідних для виконання рішення суду. Так, державний виконавець не направив своєчасно на адресу банку рекомендованим листом постанову про повернення виконавчого документу, не склав акт про наявність обставин, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Як зазначено у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» N 6, від 07 лютого 2014 року відповідно до статті 385 ЦПКУкраїни ( ст. ст. 447-449 ЦПК України в редакції чинній с 15 грудня 2017 року ) скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58- оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна ( Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Доводи апеляційної скарги представник банку, що суд не взяв до уваги отримання представником банку оскаржуваної постанови лише 23 травня 2018 року, і не дослідив матеріал виконавчого провадження, в якому знаходяться докази на підтвердження отримання постанови, не спростовують висновків суду, оскільки ні під час розгляду справи у суді першої інстанції , ні в апеляційній скарзі клопотань щодо витребування і дослідження виконавчого провадження представник банку не заявляв.

Висновок суду першої інстанції, що представник банку мав змогу своєчасно ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, і доказів що він позбавлений такої можливості матеріали справи не містять, цілком обґрунтовані.

Враховуючи, що представник банку скаргу подав із пропуском строку, доказів поважності причин пропуску не надав, заяв і клопотань щодо поновлення строку не подавав, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 371, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 22 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття .

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 07 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді