АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1326/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 39 ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі суддів:

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 08 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування, -

:

в с т а н о в и в :

В квітні 2017 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до ОСОБА_5 з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 червня 2016 року померла їхня мати ОСОБА_8, а 13 серпня 2016 року помер батько ОСОБА_9.

ОСОБА_6, ОСОБА_7, та ОСОБА_5 є їхніми дітьми покійних батьків.

За життя ОСОБА_8 10 березня 2005 року склала заповіт, у відповідності до якого заповіла будинок, що знаходиться в с. Степанки, Черкаського району, Черкаської області по вул. Шевченка, 66, дочці ОСОБА_5 Цей будинок належав ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право на власність та був набутий разом з чоловіком під час шлюбу.

Позивачі вказали, що після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на 1/ 2 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в с. Степанки, по вул. Шевченка, 66. Тому, після смерті своєї дружини ОСОБА_9 фактично прийняв спадщину, не зважаючи на заповіт, так як на день смерті дружини проживав разом з нею, а також був пенсіонером за віком і мав право на обовязкову частку у спадщині. Юридично спадщину після померлої ОСОБА_8 не оформив, так як помер через 2 місяці.

В шестимісячний строк з часу відкриття спадщини як після смерті матері, так і після смерті батька, позивачі, кожний окремо, звернулися до Черкаської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого була заведена спадкова справа. Проте, нотаріус своєю постановою відмовив у вчиненні нотаріальних дій в звязку з тим, що відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ на домоволодіння.

У звязку з цим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просили суд визнати в порядку спадкування за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в розмірі 1/16 обовязкової частини після смерті ОСОБА_8 та 3/16 частини після смерті ОСОБА_9, а також визнати в порядку спадкування за нею право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в таких же частках.

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_7 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в розмірі 3/16 частини після смерті ОСОБА_9 та визнати в порядку спадкування за ним право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в розмірі 3/16 частини після смерті ОСОБА_9

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 08 червня 2018 року позов задоволено. Визнано в порядку спадкування за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: вул. Шевченка, 66, с. Степанки, Черкаського району, Черкаської області в розмірі 1/16 обовязкової частини після смерті матері, ОСОБА_8 та 3/16 частини після смерті батька, ОСОБА_9

Визнано в порядку спадкування за ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за цією ж адресою в розмірі 1/16 обовязкової частини після смерті матері та 3/16 частини після смерті батька.

Визнано в порядку спадкування за ОСОБА_7 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: вул. Шевченка, 66, с. Степанки, Черкаського району в розмірі 3/16 частини після смерті батька, ОСОБА_9

Визнано в порядку спадкування за ОСОБА_7 право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: вул. Шевченка, 66, с. Степанки, Черкаського району в розмірі 3/16 частини після смерті батька, ОСОБА_9

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 оскаржила його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги вона зазначає, що судом при винесенні рішення було невірно визначено частки у праві власності на спадкове майно та не визначено частку відповідача, що позбавило її можливості отримати документи про право власності на свою частку. Крім того вказує, що ОСОБА_7 не надав суду доказів про родинні стосунки з матірю та батьком.

Апелянтка просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачі є спадкоємцями за законом першої черги після смерті свого батька, а ОСОБА_9 та ОСОБА_6 має право на обовязкову частку після смерті ОСОБА_8, оскільки на день її смерті ОСОБА_6 була інвалідом 3 групи, а її батько ОСОБА_9 пенсіонером.

Також судом визначені частки у праві власності на земельну ділянку пропорційно визначеним часткам у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Так, матеріалами справи встановлено, що 01 червня 2016 року померла ОСОБА_8 у віці 75 років. 13 серпня 2016 року помер ОСОБА_9 у віці 65 років. ОСОБА_6, ОСОБА_7, та ОСОБА_5 є дітьми покійних батьків ( а.с.9, 10, 14, 15, 55 ).

Предметом спору є житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: вул. Шевченка 66, с. Степанки, Черкаського району, Черкаської області та земельна ділянка для його обслуговування.

Відповідно до Свідоцтва № 308 про право приватної власності на житловий будинок від 30 вересня 1988 року ОСОБА_8 являлась власницею житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: вул. Шевченка, 66, с. Степанки, Черкаського району, Черкаської області (а.с. 57).

Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку від 13 листопада 2003 року ОСОБА_8 була власницею земельної ділянки площею 0,2111 га для обслуговування житлового будинку за адресою: вул. Шевченка, 66, с. Степанки, Черкаського району, Черкаської області (а.с. 19).

Після смерті батьків відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку за вказаною адресою.

За життя ОСОБА_8, 10 березня 2005 року, склала заповіт як розпорядження на випадок своєї смерті та заповіла будинок який знаходиться в с. Степанки, Черкаського району, Черкаської області по вул. Шевченка, 66, своїй дочці - ОСОБА_5 (а.с. 11 ).

Згідно з довідкою МСЕК від 14.11.2011 року № 916329 ОСОБА_6 є інвалідом 3 групи (а.с. 20).

Постановою Черкаської районної державної нотаріальної контори від 25.02.2017 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю належним чином оформленого правовстановлюючого документа на домоволодіння. При цьому державний нотаріус ОСОБА_10 у постанові вказала, що після смерті матері ОСОБА_8, а потім після смерті батька ОСОБА_9 їх діти ОСОБА_6, ОСОБА_7, та ОСОБА_5 своєчасно звернулись з заявами про прийняття спадщини ( а.с. 18).

Довідкою Степанківської сільської ради від 18 вересня 2017 року № 2053 підтверджується, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували у шлюбі та проживали разом і вели спільне господарство за адресою вул. Шевченка, 66, с. Степанки, Черкаського району, Черкаської області.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною ч. 1 статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

З матеріалів справи вбачається, що на час смерті дружини ОСОБА_8 її чоловік ОСОБА_9 був пенсійного віку, а тому мав право на обовязкову частку у спадщині після смерті своєї дружини. Також право на обовязкову частку у спадщині мала ОСОБА_6 як інвалід.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Спірний будинок в с. Степанки, по вул. Шевченка, 66 був набутий подружжям під час шлюбу, а тому на підставі ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином кожен із подружжя володів 1/ 2 ідеальної частки у спільному сумісному майні.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на вказану частину будинку будинок, яку успадкували ОСОБА_5 за заповітом а також чоловік ОСОБА_9 та ОСОБА_6, які мали право на обовязкову частку у спадщині у розмірі 1/ 16 частини будинку кожному.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з рішенням районного суду про визначення часток у праві власності на будинок. Враховуючи вказаний вище заповіт, а також право ОСОБА_6 та померлого батька ОСОБА_9 після смерті дружини на обов'язкову частку у спадщині, ОСОБА_6 має право на 1/ 16 обовязкової частки після смерті матері, ОСОБА_8 та 3/ 16 частини - після смерті батька, ОСОБА_9, а всього на 1/ 4 частину будинку.

ОСОБА_7 має право власності на спірний будинок з надвірними спорудами в розмірі 3/16 його частини після смерті батька, ОСОБА_9.

Разом з тим, враховуючи необхідність остаточного вирішення спору по суті, колегія суддів вважає за необхідне визначити частку у спільному майні третьої співвласниці, відповідачки ОСОБА_5 Тому її апеляційна скарга у цій частині підлягає задоволенню.

На підставі наведених вище доводів ОСОБА_5 має право на решту у праві власності на будинок, тобто на 9/16 частин будинку.

Що стосується земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вказаною адресою, то суд першої інстанції, визнаючи порядок спадкування права власності на земельну ділянку, послався на ч. 4 ст. 120 ЗК України, згідно з якою особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Проте, земельна ділянка у с. Степанки, по вул. Шевченка, 66 була особистою приватною власністю ОСОБА_8 на час її смерті, оскільки була надана на підставі рішення Степанківської сільської ради. Державний акт на право власності на земельну ділянку видано на ім?я ОСОБА_8 Земельна ділянка до заповіту не входила.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини є земельна ділянка, набута за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.

Таким чином, після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на земельну ділянку, яку успадкували чоловік ОСОБА_9 та діти ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в розмірі по 1/ 4 кожному. Після смерті батька ОСОБА_9 його частку земельної ділянки успадкували за законом троє його дітей в рівних частках (1/ 4 : 3 = 1/ 12). Таким чином, діти успадковують по 1/ 12 частини майна, яке належало батьку.

Отже ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мають право на 1/ 3 частину земельної ділянки кожен.

Інші доводи апеляційної скарги непереконливі, спростовуються матеріалами справи і підлягають відхиленню.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що районний суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Беручи до уваги, що рішення суду першої інстанції підлягає не тільки зміні в частині визначення часток у праві власності на земельну ділянку, а і у додатковому визначенні часток у спільному майні усіх співвласників, колегія суддів вважає доцільним скасувати рішення районного суду з ухваленням нового.

Частинами 1, 13 ст. 141, підпункт д пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У звязку з частковим задоволенням апеляційної скарги, з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необхідно стягнути на користь ОСОБА_5 по 960 грн. з кожного у відповідності до розміру задоволених часток.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381 - 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 08 червня 2018 року скасувати. Ухвалити по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: вул. Шевченка, 66, с. Степанки, Черкаського району, Черкаської області в розмірі 1/ 4 частину будинку.

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: вул. Шевченка, 66, с. Степанки, Черкаського району, Черкаської області в розмірі 1/ 3 частини земельної ділянки.

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_7 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: вул. Шевченка, 66, с. Степанки, Черкаського району в розмірі 3/ 16 його частини після смерті батька, ОСОБА_9.

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_7 право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: вул. Шевченка, 66, с. Степанки, Черкаського району, Черкаської області в розмірі 1/ 3 частини земельної ділянки.

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: вул. Шевченка, 66, с. Степанки, Черкаського району, Черкаської області в розмірі 9/ 16 частин будинку.

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: вул. Шевченка, 66, с. Степанки, Черкаського району, Черкаської області в розмірі 1/ 3 частини ділянки.

В іншій частині позову в задоволенні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 по 960 гривень судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Судді