Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 686/9379/15-ц

провадження № 61-2535св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Хмельницька міська рада,

третя особа - Державна архітектурно-будівельна інспекція України,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 27 квітня 2016 року у складі суддів: Кізюн О. Ю., Марцинкевича А. М., Переверзєвої Н. І.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Хмельницької міської ради про припинення права спільної часткової власності, виділення в натурі частки майна, визначення порядку користування прибудинковою ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до договору дарування від 02 лютого 2005 року їй на праві власності належить 13/50 (загальна площа 36, 1 кв. м) будинковолодіння АДРЕСА_1. Інша частина цього будинковолодіння - 37/50, належить відповідачам - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Будинок має два входи-виходи. За будинковолодінням закріплена земельна ділянка площею 0, 09 га.

Виходячи з наведеного та уточнивши позовні вимоги, позивач просила припинити право її спільної часткової власності на 13/50 частки будинковолодіння АДРЕСА_1; виділити їй в натурі 13/50 частки у будинковолодінні АДРЕСА_1, що складається з: коридору - 7, 3 кв. м, житлової кімнати площею 16, 2 кв. м, житлової кімнати площею 12, 6 кв. м, загальною площею 36, 1 кв. м, житловою площею 28, 8 кв. м; визначити порядок користування прибудинковою земельною ділянкою площею 0, 09 га між співвласниками будинковолодіння відповідно до 1-го варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 294/015 від 30 вересня 2015 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виділ частки позивача у праві спільної часткової власності є неможливим, оскільки до житлового будинку, який є об'єктом права спільної часткової власності сторін, здійснено самочинну прибудову.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 27 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Виділено в натурі ОСОБА_1 приміщення загальною площею 36, 1 кв. м, житловою площею 28, 8 кв. м у житловому будинку АДРЕСА_1, що складається з: коридору - 7, 3 кв. м, житлової кімнати площею 16, 2 кв. м, житлової кімнати площею 12, 6 кв. м і становлять 27/30 часток будинковолодіння, загальною вартістю 111 919 грн, що на 5 342 грн перевищує вартість ідеальної частки 13/50 (26%) ОСОБА_1 у зазначеному будинку згідно з договором дарування від 02 лютого 2005 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 грошову компенсацію в сумі 5 342 грн за зменшення частки в житловому будинку.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 щодо співвласників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у житловому будинку АДРЕСА_1.

Встановлено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відповідно до варіанту № 1 висновку № 294/015 судової будівельно-технічної експертизи від 30 вересня 2015 року порядок користування земельною ділянкою площею 0, 0904 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, пропорційно до ідеальних часток співвласників будинковолодіння та поділу житлового будинку в натурі. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що виділ частки (поділ) житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. При переході права власності на будівлю або споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено договором про відчуження будівлі або споруди.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі, а ухвалою від 09 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги те, що у матеріалах справи є посилання на самочинну прибудову до житлового будинку у вигляді мансарди, яка зроблена позивачем. Крім того, вирішуючи питання виплати грошової компенсації відповідачам за зменшення їхньої частки в житловому будинку, апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог та вирішив без згоди відповідачів зазначене питання, яке не було поставлене у позові, завдавши тим самим шкоду відповідачам.

18 січня 2018 року справу передано Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Хмельницьким міським відділом комунального господарства Хмельницького міськвиконкому від 05 серпня 1988 року, належав ОСОБА_6

Відповідно до договору дарування від 14 червня 1991 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_4 37/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. За ОСОБА_4 04 липня 1991 року Хмельницьким бюро технічної інвентаризації зареєстровано 37/50 частин будинковолодіння на праві особистої власності та вказано всі приміщення, які згідно з договором дарування перейшли у користування обдарованого.

Згідно із договором дарування від 19 травня 1998 року ОСОБА_6 відчужив ОСОБА_7 13/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1. Згідно з відміткою Хмельницького бюро технічної інвентаризації від 10 травня 2002 року за ОСОБА_7 на праві приватної власності зареєстровано 13/50 частин будинку згідно з договором дарування від 19 травня 1998 року.

За договором дарування від 02 лютого 2005 року ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар 13/50 частин житлового будинку по АДРЕСА_1. Згідно із зазначеним договором у власність обдарованій перейшла частина будинку, що складається з: кухні площею 7, 3 кв. м, житлової кімнати площею 16, 2 кв. м, житлової кімнати площею 12, 6 кв. м. Загальна площа відчужуваної частини будинку становить 36, 1 кв. м, житлова площа - 28, 8 кв. м. На підставі зазначеного договору дарування за ОСОБА_1 13 червня 2005 року зареєстровано право приватної власності на 13/50 частин будинковолодіння у АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_6 37/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_1 успадкували ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Таким чином, між первісними співвласниками будинковолодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно до нотаріально посвідчених договорів дарування було встановлено порядок користування житловим будинком, надвірними будівлями та спорудами і такий порядок перейшов до наступних співвласників, які є сторонами у справі.

Згідно із встановленим порядком користування позивач і відповідачі користуються частинами будинку, кожна з яких має окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (відокремлені мережі електро-, газозабезпечення та опалення), тобто складають окремі об'єкти нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Наведене підтверджене висновком судової будівельно-технічної експертизи.

Згідно із частинами першою, третьою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи виділ частки в натурі, суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.Якщо в результаті виділу співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи на підставі оцінки кожного здобутого доказу окремо та усіх доказів у їх сукупності, врахувавши технічну можливість виділу частки ОСОБА_1 у спільній частковій власності, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про виділ позивачу приміщень у житловому будинку АДРЕСА_1, що складають її частку.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції помилково не звернув увагу на самочинні об'єкти будівництва у складі спірного житлового будинку, є необґрунтованими.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 295/015 від 30 вересня 2015 року до частини будинку, яка перебуває у користуванні відповідачів, ними здійснено самочинну нежитлову прибудову літ. «а-1», яка не враховувалася експертом при визначенні варіантів поділу будинковолодіння та не бралася до уваги судом апеляційної інстанції як така, що входить до складу об'єкта нерухомості, який підлягав поділу.

Наявність вказаної прибудови не є перешкодою для виділу частки позивача в натурі з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3.11 Інструкції за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об'єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону.

Таким чином, виділ в натурі частки із спільної власності на будинок унеможливлюється наявністю самочинних об'єктів будівництва або у складі будинку, з якого визначаються частки співвласників, або у складі частки, що виділяється.

Якщо один із співвласників збільшив свою частку за свій рахунок шляхом прибудови, яка не порушує прав інших співвласників, така прибудова є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності (стаття 357 ЦК України). Тобто, самочинність такої прибудови створює негативні наслідки (на неї не виникає право власності) лише для особи, яка її зробила.

З огляду на те, що самочинних прибудов у складі частки в будинку, яку просить виділити позивач, експертизою та технічними документами на будинок не встановлено, питання щодо виділу приміщень у будинку відповідачам не вирішувалося, колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду щодо обґрунтованості вимог ОСОБА_1

Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог та вирішив без згоди відповідачів питання про сплату на їхню користь позивачем грошової компенсації за зменшення їхньої частки в житловому будинку, яке не було поставлене у позові, не ґрунтуються на положеннях закону.

Частиною другою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника, який бажає виділу, на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки, що може бути надана лише за його згодою.

Положення зазначеної норми щодо надання згоди на грошову або іншу майнову компенсацію стосуються захисту прав саме того співвласника, який бажає виділу, і підлягають застосуванню в тому випадку, коли під час виділу зменшується частка співвласника, який виявив бажання про виділ і реалізував його шляхом звернення до суду з позовом. Тому в цьому випадку згода інших співвласників, які не заявили таких вимог, законом не вимагається.

Встановивши, що виділ у натурі ОСОБА_1 частини житлового будинку обумовив відступ від ідеальних часток відповідачів у бік їх зменшення, суд апеляційної інстанції правомірно вирішив стягнути з позивача на користь відповідачів грошову компенсацію у розмірі 5 342 грн.

Таким чином, доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не впливають на законність оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик