Справа № 513/954/18
Провадження № 2-о/513/101/18
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., представника заявниці адвоката ОСОБА_1, заінтересованої особи ОСОБА_2 та представника служби у справах дітей Саратської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Служба у справах дітей Саратської районної державної адміністрації Одеської області, про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2018 року представник заявниці адвокат ОСОБА_1, звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2.

Заяву обґрунтував тим, що ОСОБА_4 проживає без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 та має трьох дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

14 вересня 2018 року Службою у справах дітей Саратської районної державної адміністрації виявлено факт домашнього насильства, вчинений ОСОБА_2 стосовно заявниці та її малолітніх дітей. З огляду на положення п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидвію домашньому насильству", по відношенню до заявниці ОСОБА_7 її співмешканець ОСОБА_2 є кривдником, оскільки проживаючи спільно як сім'я в будинку № 18 по вул.Степна в с.Кам'янка Саратського району Одеської області, маючи спільних дітей, ОСОБА_2 скоїв акт домашнього насильства у формі фізичного насильства, оскільки спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді забитої рани тканин обличчя, забиття грудної клітини зліва; психологічногло насильства, яке виразилось у словесних образах, залякуванні, що викликало у ОСОБА_4 побоюваненя за свою безпеку та безпеку своїх дітей, спричинило емоційну невпевненість. Оскільки вищевказані дії ОСОБА_2 по відношенню до заявниці були вчиненні у присутності малолітніх дітей, то постраждалими від домашнього насильства у формі психічного насильства є малолітні діти.

Оскільки кривдником ОСОБА_2 не вперше вчиняються по відношенню до заявниці дії, що містять ознаки домашнього насильства, власними силами, переконаннями вона не має можливості запобігти протиправній поведінці свого співмешканця, а така його поведінка має систематичний характер, ОСОБА_4 вимушена звернутися до компетентних органів держави у сфері запобігання домашнього насильства.

З огляду на викладене, представник заявниці просить суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців стосовно ОСОБА_2 із відповідними заходами тимчасового обмеження його прав.

Представник заявниці ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав з підстав, викладених у ній, та просив суд заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, просив суд відмовити у задоволенні заяві. Зазначив, що 14 вересня 2018 року за місцем проживання він дійсно два рази ударив свою співмешканку ОСОБА_8, тому що вона зраджує йому з іншими чоловіками. Визнав, що він і раніше бив ОСОБА_8, але вважає це нормальниим, оскільки "було за що".

Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Саратської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_3 в судовому засіданні просила суд в інтереах дітей задовольнити заяву. Пояснила, що 14 вересня 2018 року діти ОСОБА_6, та ОСОБА_5 прийшли до Мирнопільської загальноосвітньої школи засмучені та налякані, розповіли вчителям, що вночі додому приїхав їх батько ОСОБА_2 у стані алкогольного сп'яніння та побив їх маму ОСОБА_4 Діти розповідали, що дуже злякались та благали батька не бити маму, але марно. Про даний випадок адміністрація школи одразу повідомила Мирнопільську сільську раду, звідки зателефонували до Служби у справах дітей. У той же день вона, завідувач сектору ОСОБА_9 , фахівець із соціальної роботи ОСОБА_10 та дільничий інспектор поліції ОСОБА_11 виїхали в с.Кам'янка Саратського району Одеської області.За місцем проживання в будинку по вул.Степна, 11, вдома була ОСОБА_12, дуже пригнічена та налякана, на її обличчі та тілі були синці та садна, вона повідомила, що вночі ОСОБА_2 побив її в присутності дітей, обзивав її та дітей, погрожував, просила допомогти їй та дітям. ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп'яніння, був дуже агресивним, погрожував ОСОБА_12 За згодою ОСОБА_12 її та дітей тимчасово влаштували до Саратської ЦРЛ. ОСОБА_12 в той же день звернулась до Саратського відділення поліції із заявою про вчинення домашньог насильства.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до виновку про обгрунтованість заяви з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 спільно проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою. ОСОБА_12 має трьох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-ЖД №469294, серії І-ЖД №469293, та серії І-ЖД №503211 відповідно, виданими Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.7-9) відповідно.

Батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в свідоцтвах про народження дітей зазначений ОСОБА_2.

13 вересня 2018 року головою Мирнопільської сільської ради Саратського району Одеської області було направлено до Служби у справах дітей Саратської РДА лист №01-22/23 щодо вирішення питання захисту ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_13, оскільки співмешканець ОСОБА_4 ОСОБА_2 чинить фізичне насильство над співмешканкою в присутності дітей.

14 вересня 2018 року службою у справах дітей Саратської РДА спільно з Саратським районним центром соціальних служб сімї, дітей та молоді, дільничним інспектором Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНПУ в Одеській області було здійснено виїзд до с.Камянка Саратського району Одеської області, в результаті якого зафіксовано фізичне та психологічне насильство над ОСОБА_4 та її дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_13 зі сторони співмешканця ОСОБА_4 ОСОБА_2, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 14 вересня 2018 року (а.с.10).

З листа КЗ «Саратська центральна районна лікарня» №809 від 26 вересня 2018 року вбачається, що 14 вересня 2018 року о 17 годині 45 хвилин в приймальне відділення КЗ «Саратська ЦРЛ» звернулась ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканка с. Камянка Саратського району Одеської області, після огляду якої встановлено діагноз "забиття мяких тканин лиця, забиття грудної клітини зліва. Госпіталізована до інфекційного відділення" (а.с.16).

З відповіді начальника Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНПУ в Одеській області №42.1/-5940 від 02 жовтня 2018 року вбачається, що 14 вересня 2018 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканка с.Камянка Саратського району Одеської області зверталась до відділення поліції за фактом домашнього насильства відносно неї з боку її співмешканця ОСОБА_2, однак притягнути останнього до адміністративної відповідальності не виявилось можливим, оскільки він поїхав.

З характеристики, наданої головою Мирнопільської сільської ради Саратського району Одеської області вбачається, що ОСОБА_2 співмешкає з ОСОБА_4, має трьох неповнолітніх дітей, постійного місця роботи та заробітку немає, запальний, нестриманий, агресивний, зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного спяніння влаштовує сварки та бійки, від чого потерпає співмешканка та сусіди (а.с.12).

07 січня 2018 року набрав чинності Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за допомогою якого, держава, декларуючи нульову толерантність до домашнього насильства і визнаючи його суспільну небезпечність, впровадила нові підходи до протидії цьому соціальному явищу; був запроваджений такий новий юридичний інструмент, як обмежувальний припис.

Відповідно до пояснювальної записки субєкта законодавчої ініціативи до проекту Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (додається), прийняття акту зумовлена підготовкою до ратифікації ОСОБА_14 Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція).

Незважаючи на те, що Стамбульська конвенція ще не ратифікована Україною, новели ЦПК України, внесені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», щодо видачі обмежувальних приписів, необхідно розглядати в контексті норм ОСОБА_14, яким вони відповідають за своєю суттю, для гармонізації з якими були прийняті.

Так, ст.53 ОСОБА_14 передбачено, що:

1.Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб належні обмежувальні або захисні приписи були доступними для жертв усіх форм насильства, які підпадають під сферу застосування цієї ОСОБА_14.

2.Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб обмежувальні або захисні приписи, зазначені в пункті 1, були:

доступними для невідкладного захисту та без покладення неналежного фінансового або адміністративного тягаря на жертву;

виданими на певний період або до їхньої зміни чи зняття;

у разі необхідності виданими на основі ex parte, що має негайну дію;

доступними незалежно від іншого правового провадження або на додаток до нього;

дозволеними бути представленими в подальшому правовому провадженні.

3.Сторони вживають необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення того, щоб порушення обмежувальних або захисних приписів, виданих відповідно до пункту 1, підлягало ефективним, пропорційним та переконливим кримінальним або іншим юридичним санкціям.

Згідно довідника Парламентської асамблеї ОСОБА_14 Європи щодо положень ОСОБА_14 (витяг додається), мета положення останньої про цивільні позови та засоби правового захисту запровадження засобів цивільно-правового захисту, що дозволяють судам зупиняти певну поведінку та дають змогу постраждалим просити про ухвалення певних судових дій, таких як судові заборони, тимчасові приписи, заборонні судові накази чи судові накази про заборону домагання. Ці судові заборони важливі захисні заходи, адже вони перешкоджають правопорушникові, наприклад, наближатися до постраждалих у їхніх будинках і навколо них. У разі домашнього насильства ці судові заборони можуть дати жертві довготриваліший захист, якого не забезпечують надзвичайні захисні судові приписи. Вилучення правопорушника, навіть якщо він власник місця проживання, запобігає подальшим травмам у жертви, яка б інакше була змушена залишити дім, часто разом з дітьми, задля власної безпеки. Сторони мають вирішити, яка владна структура матиме право на видачу заборонних постанов, проте безпека жертви чи особи, що наражається на ризик, має залишатися пріоритетом. Сторони мають забезпечити, щоб жертви всіх зазначених у конвенції видів насильства мали змогу отримати постанови для обмеження дій кривдника та захистити жертву від контактів з ним на певний час.

Відповідно до п.п. 5, 7 ч.1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обовязки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Таким чином обмежувальний припис, з урахуванням положень ст.350-4 ЦПК України та ст.16 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", не потребує наявність судового рішення чи вироку суду у відношенні кривдника, у якості преюдиції, і може бути виданий і у випадках, коли кривдника ще не притягнуто до адміністративної відповідальності та не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, на підставі інших доказів у їх сукупності, не заміняє провадження у справах про адміністративне правопорушення та/або кримінальне провадження та не потребує застосування презумпції невинуватості при розгляді справи в порядку ЦПК України. По-перше, законом встановлені максимально стислі строки розгляду заяв такої категорії, які є, у більшості випадків, недостатніми до притягнення кривдника навіть до адміністративної відповідальності. По-друге, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (ч.3, 5 ст.26) пов'язує видачу та продовження обмежувального припису з оцінкою ризиків - оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1).

При цьому Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", як і Глава 13 розділу IV ЦПК України, безпека постраждалої особи є пріоритетною навіть над майновими правами кривдника на житло.

Частиною 1 ст.3 ОСОБА_14 про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, та набула чинності для України 27.09.1991 року визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 19 ОСОБА_14 передбачено, зокрема, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв'язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

Відповідно до положень ст.ст.1, 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обовязків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є обєктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби звязку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

З огляду на викладене, звертаючи увагу на триваючий та системний характер насильницьких дій ОСОБА_2, суд вважає доведеним ризик продовження застосування ОСОБА_2 домашнього насильства як по відношенню до заявниці так і по відношенню до неповнолітніх дітей та з метою захисту прав і свобод заявниці та неповнолітніх дітей, суд вважає за необхідне задовольнити заяву у повному обсязі.

Керуючись ст.26 Закону України"Про запобігання та протидію домашньому насильству", ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 258, 259, 263-265, 268, 273, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина України, НОМЕР_1, виданий 22 лютого 2012 року Саратським РВ ГУМВС України в Одеській області, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_7, фактично проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_8.

Встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на нього терміном на 6 (шість) місяців наступні обов'язки:

заборонити перебувати в місці спільного проживання з заявницею ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, та її дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: будинок № 18 по вулиці Степовій в с. Камянка Саратського району Одеської області;

заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

заборонити вести листування, телефонні розмови з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Встановити строк дії обмежувального припису шість місяців, який рахувати з дня ухвалення рішення.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов'язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Копії рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копію рішення суду надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити Саратський ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНПУ в Одеській області для взяття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на профілактичний облік, а також Саратську району державну адміністрацію Одеської області та виконавчий комітет Мирнопільської сільської ради Саратського району Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 03 жовтня 2018 року.

Суддя А. І. Бучацька