Справа № 188/1244/18
Провадження № 2/188/602/2018
05 листопада 2018 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,
при секретарі Власенко А.А.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітню дитину,
В С Т А Н О В И В :
До суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення аліментів на малолітню дитину.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем у шлюбі не перебувала. 18.10.2017 року у них з відповідачем народився син ОСОБА_3. Відповідач подав до органу РАЦС заяву та визнав себе батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 658953 виданим 24.10.2017 року Дніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Позивач з дитиною проживає окремо від відповідача. Позивач зазначає, що відповідач не бажає надавати добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини. Вона вважає, що відповідач за своїм матеріальним станом має можливість надавати таку допомогу.
Посилаючись на норми статей 75, 80, 84, 141, 150, 180 - 183, 191 Сімейного кодексу (далі СК) України позивач просить суд стягнути з відповідача на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Позивачем було заявлено клопотання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області постановлено ухвалу від 03.09.2018 року про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви з додатками відповідач отримав 18.09.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відзив на позовну заяву відповідач до суду не подав.
Судове засідання у справі не проводилося, тому відповідно до правил ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Оскільки відповідач був повідомлений про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому статтями 128, 130 ЦПК України, в судове засідання не з'явився без поважних причин, відзив на позов не надав, суд відповідно до ст.ст.280-281 ЦПК України за згодою представника позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив у справі заочне рішення.
Суд, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом на підставі наданих позивачем доказів встановлено, що вона з відповідачем у шлюбі не перебувала.
18.10.2017 року у сторін народився син ОСОБА_3. Відповідач подав до органу РАЦС заяву та визнав себе батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 658953, виданим 24.10.2017 року Дніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 8).
Позивач зареєстрована та проживає з дитиною окремо від відповідача, що підтверджується копією паспорту позивача серії АО № 230288, виданого Петропавлівським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.6) та копією паспорту відповідача серії АО № 238650 виданий Дніпровським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.7) та довідкою про склад сімї позивачки № 1217 виданої 13.08.2018 року Дмитрівською сільською радою Петропавлівського району (а.с. 9).
Позивач зазначає, що відповідач не бажає надавати добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини.
Правовідносини між сторонами регулюються СК України.
Суд відзначає, що батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.
Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За приписами ст. 182 СК України судом враховано, що мати дитини здійснює догляд за нею, але можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими.
Суд виходить з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків з догляду та матеріального забезпечення власних дітей.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України).
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоровя та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
При вирішенні спору суд керується положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Дитина має право розраховувати на повноцінне дитинство. Інтереси дитини підлягають переважному захисту у разі співставлення з правами та законними інтересами відповідача.
Згідно з нормою ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК).
Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника на неповнолітніх дітей, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 70 відсотків заробітної плати цієї особи.
Порядок стягнення аліментів визначено у статті 74 цього Закону та статтях 194197, 274 СК України.
Виходячи з встановлених судом обставин на підставі досліджених доказів, та норм права, які регулюють правовідносини між сторонами, приймаючи до уваги, що відповідач, як батько дитини, повинен піклуватися про неї та утримувати і має таку можливість, однак матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивачки на утримання дитини.
З урахуванням правової позиції Верховного Суду України та тієї обставини, що позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у загальному розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. З відповідача слід стягнути аліменти на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з ч.1 ст.176 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає 1559 грн., отже ціна позову складає 1559 х 50/100 х 6 місяців = 4677 грн..
Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подачу позовної заяви майнового характеру позивач повинен сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позивача відповідно до п. 3 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору.
Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1762 грн., в звязку з чим суд вважає за необхідне на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп.
На підставі зазначеного, ст.ст. 75, 80, 141, 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 13, 76-81, 141, 176, 263-265, 273, 274-279, 352, 354, п.1ч.1 ст.430 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Стягнути аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 31.08.2018 року і до досягнення сином повноліття.
Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя ОСОБА_4