Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 537/2710/16-ц

провадження № 61-25082св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач) - ОСОБА_4,

представник позивача (відповідача) - ОСОБА_5,

відповідач (позивач) - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники відповідача (позивача): Бордюг Сергій Дмитрович, Сафір Федір Олегович, СокуренкоНаталія Вікторівна, Литвиненко Олена Леонідівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року у складі колегії суддів: Триголова В. М., Одринської Т. В., Дорош А. І.,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі -

ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

Заява мотивована тим, що 15 серпня 2006 року між нею та

ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № PLR9GK00001177 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого банк зобов'язався надати їй кредит у іноземній валюті у сумі 12 000 доларів США на придбання житла та

1 350 доларів США на сплату страхових платежів строком до 15 серпня

2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначала, що умовами договору встановлювалась можливість банку збільшувати на свій розсуд відсоткову ставку та отримувати плату за дострокове погашення кредиту. У той же день між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого у забезпечення виконання кредитного договору передано будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вважала, що умови кредитування, які були реально встановлені у кредитному договорі, не відповідають її волевиявленню та вимогам закону. Посилалась на те, що банк скористався тим, що їй об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а банк, на порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні договору та по суті примусив її до сплати платежів на незаконних підставах. За її клопотанням проведена судово-економічна експертиза, згідно з якою сума ауєнтного платежу більше на

1,15 доларів США ніж повинно сплачуватися щомісяця згідно з умовами договору, а процентна ставка, яка складає 17,76 % річних, що на 5 % більше, чим зазначено у кредитному договорі. Абсолютне значення подорожчання кредиту згідно умов договору становило 12 428,45 доларів США. Указувала, що графік погашення кредиту їй не видавався, не було й повідомлено про валютні ризики, що також вказує на порушення її права позичальника як споживача фінансових послуг.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просила суд визнати порушеним її право як споживача фінансових послуг, визнати недійсним кредитний договір від 15 серпня 2006 року № PLR9GK00001177, визнати недійсним договір іпотеки (нерухомого майна) від 15 серпня 2006 року, зобов'язати ОСОБА_4 повернути ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти у сумі 13 350 доларів США, отримані за вказаним кредитним договором, зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» зарахувати у рахунок повернення коштів за зазначеним кредитним договором, сплачених нею як суму повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії та інших нарахувань, а всього 21 578,32 доларів США та повернути різницю у розмірі 8 228,32 доларів США.

У травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_4 зобов'язань за указаним кредитним договором станом на 20 квітня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі

1 977,19 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі

1 847,34 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 102,43 доларів США, заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 24 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 3,42 долари США.

З урахуванням вкладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2006 року № PLR9GK00001177 у розмірі 1 977,19 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становило 50 299,71 грн.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано порушеним право ОСОБА_4 як споживача фінансових послуг.

Визнано недійсним кредитний договір від 15 серпня 2006 року № PLR9GK00001177, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з укладенням його під впливом обману з боку банку.

Визнано недійсним договір іпотеки (нерухомого майна) від 15 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з укладенням його під впливом обману з боку банку.

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти у сумі 13 350 доларів США, отримані за кредитним договором від 15 серпня 2006 року № PLR9GK00001177.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» зарахувати у рахунок повернення коштів за кредитним договором від 15 серпня 2006 року № PLR9GK00001177, сплачених ОСОБА_4 як суму повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії та інших нарахувань, а всього 21 578,32 доларів США та повернути ОСОБА_4 різницю у розмірі 8 228,32 доларів США.

У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що під час укладення кредитного договору банк не надав ОСОБА_4 повної інформації про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість товару, під час укладення кредитного договору, приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав у угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит, не ознайомив з графіком погашення заборгованості.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішенням, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2006 року № PLR9GK00001177 у розмірі 1 977,19 доларів США, що за курсом НБУ становить 50 299,71 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що відсутні підстави для визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, з підстав, заявлених позивачем. Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, апеляційний суд виходив із того, що внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

У травні 2017 року ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5, подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

У лютому 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 15 серпня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № PLR9GK00001177, відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_4 готівкою кредитні кошти, строком до 15 серпня 2016 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 12 000 доларів США на придбання житла, а також

1 350 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячним платежам у розмірі 197,32 доларів США.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

№ PLR9GK00001177, 15 серпня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № PLR9GK00001177, згідно з умовами якого у забезпечення виконання умов кредитного договору передано будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, з підстав заявлених позивачем та наявності підстав для задоволення позовних вимог банку, враховуючи те, що у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у ОСОБА_4 утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська