ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1412/18 Справа № 203/3460/17 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року про повернення заяви про зустрічне забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року заяву ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним повернуто заявнику.

Не погодившись з такою ухвалою ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу в частині вирішення вказаної заяви для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом безпідставно застосовано аналогію закону до неврегульованих правовідносин на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву про зустрічне забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що за звернення з заявою про зустрічне забезпечення позову відповідач не сплатив судовий збір відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 352 грн.40 коп., тому згідно ч.9 ст.10 ЦПК України заяву подано без додержання вимог ст.151 ЦПК України і вона підлягає поверненню.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає матеріалам справи та положенням процесуального закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову (ч.2 ст.154 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.4,5,6 ст.154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв'язку із забезпеченням позову.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову, або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ст.151 ЦПК України регламентує зміст і форму заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст.151 ЦПК України, до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до положень п.4 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08 липня 2011 року (з відповідними змінами та доповненнями) ставка судового збору при зверненні фізичної особи з заявою про забезпечення позову складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому сума судового збору складає 352 (триста п'ятдесят дві) грн.40 коп.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З аналізу змісту вищезазначених норм, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано застосовано за аналогією права положення ст.ст.151,153 ЦПК України, згідно яких до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а наслідком несплати судового збору є повернення заяви заявнику.

Колегія суддів вважає, що така позиція суду першої інстанції повністю відповідає принципу рівності сторін процесу, оскільки при зверненні з заявою про забезпечення позову позивач має сплатити судовий збір, відтак, звертаючись з заявою про зустрічне забезпечення, відповідач за аналогією права не може бути звільнений від його сплати.

Так, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Європейський суд з прав людини досить часто посилається на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях, при тому, що засади рівності і змагальності у судовому процесі виведені ним із принципу верховенства права, якому підпорядкована вся Конвенція, та є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88, пункт 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява № 17748/91 пункт 38).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскаржувана ухвала перешкоджає доступу ОСОБА_1 до правосуддя не можуть бути прийняті до уваги, оскільки повернення заяви заявнику не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, оскільки не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою і її слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2018 року про повернення заяви про зустрічне забезпечення позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.