Справа № 159/2856/18
Провадження № 2/159/896/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про виплату страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до НАСК «Оранта» про виплату страхового відшкодування. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 20.10.2013 року, близько 22 год. 30 хв., ОСОБА_2, на автодорозі Луцьк-Ковель в с. Колодяжне, Ковельського району, Волинської області, керуючи автомобілем «Фольксваген Т5», державний номерний знак НОМЕР_1 не справився із керуванням та виїхавши на смугу зустрічного руху зіткнувся з автомобілем «Фольксваген-Крафтер», державний номерний знак НОМЕР_2, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а пасажири даних транспортних засобів ОСОБА_3С, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження. Відомості по факту настання дорожньо-транспортної пригоди 21.10.2018 були внесені в ЄРДР та розпочато досудове розслідування. 22.04.2014 слідчим СВ Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 286 КК України за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Постановою Ковельського міськрайонного суду від 31.08.2017 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрито на підставі ч.2 ст. 38 КУпАП. Постановою апеляційного суду Волинської області від 22.09.2017, постанову Ковельського міськрайонного суду від 31.08.2017 про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 124 КУпАП скасовано та прийнято нову постанову. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрито у звязку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.4 ст. 38КУпАП. На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця події була застрахована у НАСК «Оранта». Листом НАКС «Оранта» від 06.11.2017 позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки ДТП мало місце 20.10.2013, а з заявою про виплату страхового відшкодування позивач звернувся 24.10.2017. Позивач вважає таку відмову відповідача неправомірною, оскільки він 12.05.2014 звернувся до страховика з повідомленням про страховий випадок, проте на даний час виплату страхового відшкодування здійснено не було. Просив стягнути з НАСК «Оранта» на його користь страхове відшкодування в сумі 50000 грн. та судові витрати у справі.

Позивач в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов не визнає та просить в задоволенні позову відмовити.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково.

За змістом ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ст. 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі, зокрема: несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку.

Судом встановлено, що 20.10.2013 року, близько 22 год. 30 хв., ОСОБА_2, на автодорозі Луцьк-Ковель в с. Колодяжне, Ковельського району, Волинської області, керуючи автомобілем «Фольксваген Т5», державний номерний знак НОМЕР_1 не справився із керуванням та виїхавши на смугу зустрічного руху зіткнувся з автомобілем «Фольксваген-Крафтер», державний номерний знак НОМЕР_2, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а пасажири даних транспортних засобів ОСОБА_3С, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження. Відомості про кримінальне правопорушення, 21.10.2013 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001469 за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого СВ Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 від 22.04.2014, кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0001469 від 21.10.2013 за ч. 1 ст. 286 КК України було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Ковельського міськрайонного суду від 31.08.2017 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрито на підставі ч.2 ст. 38 КУпАП.

Постановою апеляційного суду Волинської області від 22.09.2017, постанову Ковельського міськрайонного суду від 31.08.2017 про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 124 КУпАП скасовано та прийнято нову постанову. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрито у звязку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч.4 ст. 38КУпАП.

Внаслідок ДТП транспортний засіб марки «Фольксваген-Крафтер», державний номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Відповідальність забезпеченого транспортного засобу, яким керував винуватець ДТП ОСОБА_6 застрахована у НАСК «Оранта», що підтверджується копією полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС /5739300, який міститься в матеріалах справи.

12 травня 2014 року ОСОБА_7 подав до НАСК «Оранта» письмову заяву про виплату страхового відшкодування.

Згідно відповіді НАСК «Оранта», позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Як на підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування відповідач послався на положення Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 37.1.4 Закону), згідно якого підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки ДТП сталось 20.10.2013, з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування позивач звернувся 24.10.2017, тому ОСОБА_8 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування (а.с. 25).

Так як відповідачем страхове відшкодування позивачу виплачено не було, останній звернувся з позовом до суду.

Зясовуючи питання пропуску чи дотримання позивачем строку подання заяви страховику, суд приходить до висновку, що страховиком безпідставно відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням саме на положення ст. 37.1.4 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Положеннями ст.37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено виключний перелік випадків, коли є законною відмова у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з пунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, в тому числі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

В даному випадку, відповідно до положень пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування було неподання заяви про страхове відшкодування протягом року з дня ДТП. Матеріалами справи встановлено, що постановою слідчого СВ Ковельського ВП ГУНП у Волинській області від 22.04.2014 закрито кримінальне провадження по факту ДТП, яке мало місце 20.10.2013 за участі забезпеченого транспортного засобу. До страховика з приводу даного страхового випадку позивач звернувся 12.05.2014, тобто після завершення досудового розслідування кримінального провадження, і тоді ж була заведена страхова справа № 4192. Рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування було направлено 06.11.2017.

Таким чином, доводи відповідача про те, що позивач протягом року не звернувся до страховика суперечать встановленим фактам та обставинам справи, в тому числі і страховою справою № 4192.

Суд виходить з того, що обмежувальний строк для страхувальника та/або потерпілого, встановлений законом, на який посилається відповідач, має на меті забезпечити страховику право на своєчасне обізнання щодо страхового випадку, для забезпечення можливості страховика вжити своєчасні заходи по фіксуванню події та шкоди, з метою перевірки доводів страхувальника чи потерпілого, який звертається за відшкодуванням шкоди. В даному випадку страховик своєчасно був поставлений у відомість про настання страхового випадку, про вид шкоди (пошкоджений автомобіль), тому не був позбавлений можливості перевіряти, збирати докази, встановлювати та визначати розмір шкоди. Щодо подання потерпілими заяви страховику про відшкодування конкретної шкоди (з визначенням суми страхової виплати), то суд виходить з того, що у даному випадку дійсно потерпілий не мав достатніх підстав для подання такої заяви до закриття кримінального провадження та встановлення вини заподіювача шкоди, оскільки встановлення вини заподіювача у даному випадку є обов'язковим, як і обовязковою є наявність вини заподіювача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова у виплаті страхового відшкодування з зазначеної підстави була необґрунтованою.

Щодо розміру відшкодування і визначення страховиком регламентної виплати, то страховик мав реальну можливість оглянути пошкоджений транспортний засіб (як при повідомленні про даний страховий випадок, так і при зверненні потерпілого за страховим відшкодуванням), і мав можливість сам провести розрахунок регламентної виплати, чого не зробив і ніяких відповідних документів суду не представив.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).

Відповідно до ст. 5 Закону, обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Стаття 6 Закону визначає, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

З огляду на викладене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

За змістом ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобовязанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобовязаним субєктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобовязання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Такого висновку дійшла ОСОБА_9 Верховного Суду в постанові від 4 липня 2018 року провадження № 14-176цс18.

Таким чином, судом встановлено, що НАСК «Оранта» порушило законне право позивача, не виконуючи вимог ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою регулюється порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно дослідження від 02.06.2014 № АС 8381ВС-02.06/2, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Гарант Асістанс» матеріальний збиток завданий власнику автомобіля марки Фольксваген-Крафтер», державний номерний знак НОМЕР_2складає 65919,31 грн.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно п. 9.1., 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Також слід зазначити, що умовами договору сторонами визначена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну, яка складає 50000 гривень, франшиза 510 гривень.

Разом з тим, згідно ст. 12.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, то в межах ліміту відповідальності страховика - відшкодувати завдану шкоду замість водія повинен страховик. В межах, не покритих страховою виплатою, шкоду має відшкодувати сам заподіювач шкоди водій.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування, тобто вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу в межах страхового відшкодування, зменшивши його на розмір франшизи, що в кінцевому результаті складатиме 49490 гривень (50000 грн. 510 грн.), яка й підлягає до стягнення з НАСК «Оранта» на користь позивача.

Враховуючи визначений у звіті розмір шкоди - як за вартістю відновлювального ремонту, так і за ринковою вартістю автомобіля - він значно перевищує встановлений ліміт відповідальності страховика 50000 грн, тому для покладення на страховика зобовязання по виплаті страхового відшкодування в межах ліміту його відповідальності 50000 грн. не матиме значення спосіб відшкодування (відновлювального ремонту чи вартості автомобіля у разі його фактичного знищення).

Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 825, 141, 258-259, 265 ЦПК України, ст.ст. 988, 990, 991 ЦК України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь ОСОБА_8 страхове відшкодування в сумі 49490 (сорок девять тисяч чотириста девяносто) гривень.

Стягнути з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь ОСОБА_8 судові витрати у справі в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:ОСОБА_10