АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/744/18 Справа № 199/5385/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Городничої В.С.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно п.9 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2015 року позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18.04.2015 року на вул. М.Малиновського у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_2, який керував технічно справним автомобілем «Hyndai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ №САТ062134, та водія ОСОБА_3, який керував автомобілем «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_2.

За фактом вказаної ДТП було відкрито кримінальне провадження №000399 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та ухвалою суду від 25.06.2015 року було закрито кримінальне провадження у зв'язку з примиренням з потерпілим, також вказаною ухвалою ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні вказаної ДТП.

У результаті ДТП позивачу були завданні легкі тілесні ушкодження (висновок експерта №2333е від 21.05.2015 року), а автомобілю «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_2, механічні ушкодження, чим завдано позивачу матеріальної шкоди у розмірі 285558,74 грн. (висновок експерта ОСОБА_4 №117/15 від 26.05.2015 року).

Також, позивач зазначав, що внаслідок перебування на лікарняному у період з 18.04.2015 року по 14.05.2015 року, йому були завдані збитки у вигляді неотриманого доходу за місцем роботи у розмірі 8317,16 грн., що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк».

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Hyndai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно з Полісом №АІ/6933737 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.08.2014 року. Згідно з умовами якого ліміт відшкодування матеріальних збитків встановлювався у розмірі 50 000,00 грн., з яких 250,00 грн. франшиза.

Позивач зазначав, що страховиком йому було відшкодовано у межах ліміту 49 750,00 грн. матеріальної шкоди (квитанція про видачу готівки від 09.07.2015 року).

На підставі клопотання позивача ухвалою суду від 30.08.2016 року по справі була призначена судова авто-товарознавча експертиза, за результатами якої судовим експертом ОСОБА_4 був складений висновок №249/16 від 10.12.2016 року, згідно з яким матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 376 693,69 грн., а вартість пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 56 715,21 грн.

Посилаючись на те, що до теперішнього часу відповідач не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану йому внаслідок скоєння ДТП, та з урахуванням зазначеного висновку експерта від 10.12.2016 року, позивач уточнивши позовні вимоги просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду в сумі 270 228,48 гривень 64 копійки (376693,69 грн. 49750,00 грн. - 56715,21 грн. = 270228,48 грн.), неотриманий дохід 8317,16 грн., у відшкодування моральної шкоди 30 000,00 гривень, 300,00 гривень по сплаті судового збору, 4200,00 гривень за проведення авто-товарознавчого дослідження та експертизи, а також 2000,00 гривень витрат на правову допомогу.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 278 545,64 грн., моральну шкоду у розмірі 3000 грн., 300,00 грн. по сплаті судового збору, 4200,00 грн. за проведення авто товарознавчого дослідження та експертизи, 2000,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 288 045 грн.64 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 3 425,00грн. судового збору.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 278 545,64 грн. скасувати та ухвалити у зазначеній частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. У іншій частині рішення просив залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що 18.04.2015 року по вул. М.Малиновського у м. Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_2, який керував технічно справним автомобілем «Hyndai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ №САТ062134, та водія ОСОБА_3, який керував автомобілем «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_2.

За фактом вказаної ДТП було відкрито кримінальне провадження №000399 за ознаками злочину, передбаченогоч. 1 ст. 286 КК України, та ухвалою суду від 25.06.2015 року було закрито кримінальне провадження у зв'язку з примиренням з потерпілим, також вказаною ухвалою ОСОБА_2 було визнано винною у скоєнні вказаної ДТП.

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. .

У результаті ДТП позивачу були завданні легкі тілесні ушкодження (висновок експерта №2333е від 21.05.2015 року), а автомобілю «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_2, завдані механічні ушкодження, внаслідок чого завдано позивачу матеріальної шкоди у розмірі 285558,74 грн. (висновок експерта ОСОБА_4 №117/15 від 26.05.2015 року).

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги щодо незгоди з розміром матеріальної шкоди, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Hyndai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно з Полісом №АІ/6933737 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.08.2014 року, згідно з умовами якого ліміт відшкодування матеріальних збитків встановлювався у розмірі 50000,00 грн., з яких 250,00 грн. франшиза.

На підставі вказаного полісу позивачу було відшкодовано у межах ліміту 49750,00 грн. матеріальної шкоди (квитанція про видачу готівки від 09.07.2015 року).

На підставі клопотання позивача ухвалою суду від 30.08.2016 року по справі була призначена судова авто-товарознавча експертиза, за результатами якої судовим експертом ОСОБА_4 був складений висновок №249/16 від 10.12.2016 року, згідно з яким матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 376693,69 грн., а вартість пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Toyota Avensis», реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 56715,21 грн.

Посилання апелянта про те, що висновок експерта, поданий до суду з порушенням законодавства, колегія суддів не може взяти до уваги, як необґрунтовані, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що висновок експерта в повній мірі відповідає матеріалам справи та наявним в ній доказам, а отже, у суду відсутні будь-які сумніві у його правильності, повноті та обґрунтованості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв як доказ висновок судової авто-товарознавчої експертизи, оскільки, він був отриманий в передбаченому порядку ліцензованим експертом. Здобуті в ході розгляду справи докази не спростували висновок експертизи, а відповідачем переконливих аргументів чи доказів на спростування вказаного висновку до суду не надано; вказаний висновок узгоджується з іншими матеріалами справи і не протирічить їм.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Крім того, судом апеляційної інстанції, у забезпечення змагальності сторін у цивільному процесі та диспозитивності, ухвалою від 21.11.2017 року задоволено клопотання представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 про призначення повторної судової товарознавчої експертизи по справі.

Перед експертами поставити питання:

1.Яка вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику КТЗ «Toyota Avensis 1.8 VVT-i», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 18.04.2015 року, на дату проведення експертизи ?

2.Яка утилізаційна вартість аварійно пошкодженого КТЗ «Toyota Avensis 1.8 VVT-i», реєстраційний номер НОМЕР_2, після ДТП, на дату проведення експертизи ?

Згідно висновку експерта № 645-17 величина вартості матеріального збитку , завданого власникуКТЗ «Toyota Avensis 1.8 VVT-i», реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 внаслідок ДТП, що сталася 18.04.2015 року, на дату проведення експертизи, а саме на 11.06.2018 р. Сладає - 327 026 грн.

Визначення утилізаційна вартість аварійно пошкодженого автомобіля «Toyota Avensis 1.8 VVT-i», реєстраційний номер НОМЕР_2, після ДТП на дату проведення експертизи не задається за можливим у зв'язку з недостатньої кількості вихідних даних потрібних для розрахунку.

Середня ринкова варстість аналогічного транспортного засобу в аварійному стані може складати 94 654 грн. на дату проведення експертизи, відповідно до даних обмеженого ринку п.7,35 Методики [2] та Бюлетень автотоварознавця № 101.

Крім того, експертом було зазначано, що результати висновку експерта № 249/16 від 10.12.2016 року (т.2.а.с.2-58) по першому питанню у цілому відповідають вимогам Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України і Фонду державного майна України № 145/5/2092 від 24.11.2003 зі змінами від 24.07.2009, наказ № 1335/5/1159, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 04.08.2009 № 724/16720, опубліковано в Офіційному віснику України №61 від 21.08.2009 року, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність висновку. Розбіжності у розрахунках вартості матеріального збитку (У), заподіяного власникові КТЗ виникли в звязку з різними підходами до визначення Кз, це не заперечує вимога Методики, але може призводити до більшого відхилення (похибки).

Відповідно до вимог ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Так, колегією не встановлено порушень експертом ОСОБА_4 при проведенні судової авто-товарознавчої експертизи, за результатами якої судовим експертом ОСОБА_4 був складений висновок №249/16 від 10.12.2016 року Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів. Саме експертом ОСОБА_4, 21 травня 2015 року,особисто було проведено огляд пошкодженого автомобіля «Toyota Avensis 1.8 VVT-i», реєстраційний номер НОМЕР_2, після ДТП. Однак, при розрахунку середньої ринкової ціни автомобіля експерт ОСОБА_6 у висновку № 645-17 від 11.06.2018 року не враховував максимальні ціни продажу на ринку України, а лише мінімальні. При визначенні середньої ціни продажу враховував аналогічні автомобілі але з роком випуску 1998-2002, тоді як автомобіль «Toyota Avensis 1.8 VVT-i», реєстраційний номер НОМЕР_2 2008 року випуску. Визначив коефіцієнт ринку регіону 1,0 замість 1,03 зазначені чинники значно вплинули на суттєве зниження розміру матеріальної шкоди. Крім того, при визначенні утилізаційної вартості пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля позивача, експертом ОСОБА_7 взагалі не надано відповіді на поставлене питання. У звязку з недостатньою кількістю вихідних даних. Не застосував п.7.19 Методики у разі наявності даних щодо продажу аналогічного КТЗ у такому самому технічному стані за вартість утилізації КТЗ, що оцінюється може прийматися ціна продажу зазначеного аналогічного КТЗ, однак який було застосовано експертом ОСОБА_4 у висновку від 10.12.2016 року. Крім того, експертом ОСОБА_4 було визначено, що відновлення автомобіля економічно недоцільно.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСС з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону N1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

За ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеною в постанові від 04 червня 2014 року по справі №6-49цс14, системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України, пункту 32.7 статті 32 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку.

На підставі викладеного, при дослідженні висновків судових авто-товарознавчих експертиз №249/16 від 10.12.2016 року та № 645-17 від 11.06.2018 року колегія вважає за доцільне визнати висновок судової авто-товарознавчої експертизи № 645-17 від 11.06.2018 року недостатнім та неналежним доказом. А висновок судової авто-товарознавчої експертизи №249/16 від 10.12.2016 року в розумінні ст. 89 ЦПК України є належним, допустимим та достовірним доказом, який узгоджується з іншими матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який приймаючи до уваги, що матеріальна шкода, яка була завдана автомобілю позивача більша за встановлений ліміт відповідальності, вважав що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 270228,48 гривень 64 копійки (376693,69 грн. 49750,00 грн. - 56715,21 грн. = 270228,48 грн.).

Що стосується рішення суду в частині відшкодування збитків у вигляді неотриманого доходу за місцем роботи у розмірі 8317,16 грн. Відповідно до правил ч.2 п.2 ст..22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Судом в ході розгляду справи встановлено, що позивач з 10.11.2005 року, на час ДТП та на час розгляду справи працював у ПАТ КБ «ПриватБанк». Внаслідок перебування на лікарняному у період з 18.04.2015 року по 14.05.2015 року, позивачу були завдані збитки у вигляді недоотриманого доходу за місцем роботи у розмірі 8317,16 грн., що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.1.а.с.14).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги позивача у вказаній частині, а відповідач не обґрунтував належними доводами апеляційну скаргу у зазначеній частині.

Судове рішення у оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги стосуються переоцінки доказів у справі та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог статей 212 214 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, повно, всебічно та обєктивно зясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові витрати понесені сторонами в звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

ОСОБА_8