АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 679/1125/17
Провадження № 22-ц/792/1346/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про визнання договорів недійсними та стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 6 червня 2018 року,

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» (далі ТОВ «ЕкономКомфорт») про визнання договорів недійсними та стягнення грошових коштів.

ОСОБА_4 зазначила, що 14 серпня 2017 року між нею і ТОВ «ЕкономКомфорт» укладено договори №06669, №06670, №06671, за умовами яких останнє зобовязалося за плату вчинити дії з організації участі позивача у програмі «Комфорт» для придбання товарів у групі. В той же день сторони уклали договори №06669/17, №06670/17, №06671/17, за якими ТОВ «ЕкономКомфорт» узяло на себе обовязок вчинити від імені та за рахунок позивача певні юридичні дії, спрямовані на отримання нею позики в сумі 260 000 грн. На виконання зобовязання за цими договорами позивач сплатила ТОВ «ЕкономКомфорт» 25 740 грн плати за надані послуги. За своєю правовою природою така діяльність відповідача є фінансовою послугою з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, однак, ТОВ «ЕкономКомфорт» здійснює її без відповідного дозволу (ліцензії) на право надання фінансових послуг. До того ж, оспорювані договори укладені відповідачем із використанням нечесної підприємницької практики та не відповідають вимогам закону, тому в силу ст.ст. 203, 227 ЦК України вони мають бути визнані судом недійсними з поверненням позивачеві сплачених коштів.

З огляду на викладене, ОСОБА_4 просила суд визнати договори №06669, №06669/17, №06670, №06670/17, №06671, №06671/17 від 14 серпня 2017 року недійсними та стягнути з ТОВ «ЕкономКомфорт» на свою користь 25 740 грн.

Рішенням Нетішинського міського суду від 6 червня 2018 року позов задоволено та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що вказані договори не відповідають вимогам закону та вчинені відповідачем без відповідного дозволу (ліцензії), внаслідок чого вони є недійсними, а ТОВ «ЕкономКомфорт» має повернути ОСОБА_4 сплачені кошти.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЕкономКомфорт» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом оспорюваних договорів є послуги, які не відносяться до фінансових, а діяльність із їх надання не потребує спеціального дозволу (ліцензії), разом із тим, суд не врахував указаних обставин, не навів мотивів ухваленого рішення, безпідставно послався на правову позицію Верховного Суду України та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість заявленого позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначила, що за спірними договорами відповідач надавав їй фінансові послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах без відповідного дозволу (ліцензії), тому висновок суду першої інстанції про недійсність цих правочинів є правильним. На думку ОСОБА_4, рішення суду відповідає вимогам закону та є вмотивованим, у звязку з чим підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 14 серпня 2017 року між сторонами укладено договори №06669, №06670, №06671, за умовами яких ТОВ «ЕкономКомфорт» зобовязалося за плату вчинити дії з організації участі ОСОБА_4 у програмі «Комфорт» для придбання товарів у групі.

Відповідач узяв на себе обовязок, зокрема: копіювати та сканувати представлені замовником матеріали та документацію; перевірити достовірність наданої замовником інформації у реєстрі судових рішень та за іншими незабороненими чинним законодавством України джерелами та інформаційними базами даних; скласти (з урахуванням побажань замовника) договір та інші необхідні письмові документи щодо його участі у програмі з дотриманням вимог чинного законодавства; надати інформаційні, консультаційні, розяснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі; надати інформаційні, консультаційні, розяснювальні та довідкові послуги з питань податкового, цивільного, фінансового та господарського законодавства щодо участі замовника у програмі. В свою чергу, ОСОБА_4 мала здійснити оплату цих послуг у сумі 25 740 грн.

Того ж дня ТОВ «ЕкономКомфорт» і ОСОБА_4 уклали договори №06669/17, №06670/17, №06671/17, за якими ТОВ «ЕкономКомфорт» зобовязалося вчинити від імені та за рахунок позивача певні юридичні дії, спрямовані на отримання нею позики в сумі 260 000 грн, а саме: включити замовника до складу програми «Комфорт»; присвоїти та повідомити замовнику персональний код у програмі; організувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснювати весь необхідний обєм документообігу та листування щодо участі замовника у програмі; здійснити необхідні юридичні дії та провести оформлення необхідних юридичних документів щодо надання замовнику позики; представляти інтереси замовника в будь-яких державних, судових та інших органах, у підприємствах будь-якої форми власності, а також в органах виконавчої служби з питань, повязаних з виконанням даного договору; подавати в інтересах замовника заяви (в тому числі позовні), клопотання та інші необхідні звернення, повязані з виконанням даного договору; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього. За умовами вказаних договорів ОСОБА_4 взяла на себе обовязок своєчасно, не пізніше 15-го числа кожного місяця, сплачувати платежі, що формують фонд програми для надання позик, і виконавчі витрати, що є платою за послуги виконавця.

14 серпня 2017 року ОСОБА_4 внесла на банківський рахунок відповідача грошові кошти у сумі 25 740 грн.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-ХІІ) послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В силу п. 11-1 ч. 1 ст. 4 Закону України від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон №2664-ІІІ) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є одним із видів фінансових послуг.

Із положень п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону №2664-ІІІ слідує, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб підлягає ліцензуванню.

Як передбачено п. 4 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 року №913, орган ліцензування видає ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), у тому числі на адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі Закону №2664-ІІІ Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі Нацкомфінпослуг), як уповноважений державний орган розпорядженням від 9 жовтня 2012 року №1676 затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (далі Ліцензійні умови; були чинними на час виникнення спірних правовідносин).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.

Пунктом 1.2 Ліцензійних умов установлено, що адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, обєднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи, а ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з п. 1.5 Ліцензійних умов фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 19 Закону №1023-ХІІ нечесна підприємницька практика забороняється. Нечеcна підприємницька практика включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

В силу ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Докази у справі вказують на те, що предметом оспорюваних договорів є послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, тобто фінансові послуги, що надаються особами, які відповідно до закону мають право надавати такі послуги, на підставі відповідного дозволу (ліцензії).

ТОВ «ЕкономКомфорт» не одержало ліцензію на провадження діяльності з адміністрування активів для придбання товарів у групах і приховало цю інформацію від ОСОБА_4 при укладенні спірних договорів, отже, відповідачем здійснено правочини з використанням нечесної підприємницької практики.

За таких обставин суд першої інстанції правильно виходив з того, що ці правочини є недійсними, а ТОВ «ЕкономКомфорт» має повернути ОСОБА_4 сплачені кошти.

Посилання ТОВ «ЕкономКомфорт» на те, що надані ним послуги не є фінансовими, внаслідок чого діяльність відповідача не потребує спеціального дозволу (ліцензії), суперечить обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Є безпідставним і твердження ТОВ «ЕкономКомфорт» про недоведеність позову ОСОБА_4 При цьому, вирішуючи спір, суд першої інстанції належним чином вмотивував свої висновки та правомірно послався на правову позицію, що висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 лютого 2016 року (справа №6-2389цс15) і від 16 березня 2016 року (справа №6-2629цс15).

Доводи апеляційної скарги не спростовують указані висновки суду.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 6 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2018 року.

Судді: /підпис/ ОСОБА_1

/підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 24