Справа № 361/6403/16-ц
Провадження № 2-50/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Зінченка О.М.,

секретаря Євдокімової В.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Обухівського районного суду в місті Обухові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про встановлення факту участі в будівництві та відшкодування понесених витрат на будівництво

Встановив:

22 грудня 2016 року на адресу Обухівського районного суду з Броварського міськрайонного суду Київської області за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_5 (далі також позивач) до ОСОБА_6 (далі також відповідач 1), ОСОБА_3 (далі також відповідач 2) про встановлення факту участі в будівництві та відшкодування понесених витрат на будівництво будинку в АДРЕСА_1, під час перебування у шлюбі з відповідачем 1.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач повідомив, що 9 вересня 2006 року між ним та відповідачем ОСОБА_6 укладено шлюб. Відповідно до рішення Обухівського районного суду від 22 грудня 2014 року вказаний шлюб було розірвано. За період перебування у шлюбі у 2009 році ним та дружиною було прийнято рішення про будівництво власного будинку на земельній ділянці в м. Обухові, яка на той час була виділена Обухівською міською радою його тестю ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства. Після надання згоди у 2010 році Обухівською міською радою на зміну цільового призначення земельної ділянки на «будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» він разом зі своїм батьком ОСОБА_1 замовили та оплатили розроблення проекту будівництва майбутнього жилого будинку. В період з серпня 2010 по січень 2011 року було проведено ряд будівельно-монтажних робіт, зокрема: збудовано фундамент та підвальне приміщення, збудовано стіни першого та другого поверхів, зроблено дах, змонтовано вікна, вхідні двері та ворота, споруджено колодязь, підключено ділянку до електромережі. При цьому відповідач 2 ОСОБА_3 приймав лише організаційну участь в будівництві будинку.

З травня 2011 та протягом 2012 років були здійсненні будівельні роботи, зокрема: збудовано паркан, підведена та розведено по будинку газові комунікації, облаштовано каналізацію тощо.

У звязку з тим, що починаючи з 2013 року шлюбні відносини між ним та дружиною погіршилися, остання була проти добудови будинку та спільного проживання у місті Обухові.

При цьому покликався на вимоги статей 60, 61, 70 Сімейного кодексу України (далі СК України), частину третю статті 331 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та розяснення Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» відповідно до пункту чотири якого особи, що брали участь в будівництві жилого будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати невизнання права на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

На його думку загальні витрати на будівництво будинку склали 589 593 грн., з яких він може підтвердити документально лише частину витрат в сумі 149 452 грн.

З огляду на викладене просив суд встановити факт його спільної участі в будівництві будинку та стягнути з відповідачів солідарно Ѕ частину коштів, які були витрачені ними спільно з дружиною на спорудження даного будинку за час перебування їх у шлюбі в сумі294 796 грн.

27 грудня 2016 року відповідно до ухвали Обухівського районного суду м. Обухова справу прийнято до провадження суддею Болобаном В.Г. та призначено до судового розгляду.

Відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

20 жовтня 2017 року відповідно до ухвали Обухівського районного суду у справі призначено будівельно-технічну експертизу.

За результатами проведеної будівельно-технічної експертизи № 6894/18-43 від 21 червня 2018 року встановлено, що загальна вартість будівельних робіт (в тому числі матеріалів) з будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 на час проведення дослідження становить 1 186 592 грн.

25 липня 2018 року відповідно до ухвали Обухівського районного суду справу прийнято до провадження суддею Зінченком О.М.

2 жовтня 2018 року позивачем збільшено розмір позовних вимог до 609 706 грн.

У своїх запереченням проти позову представник відповідача ОСОБА_3 повідомив, що відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у задоволенні позову відмовити. Покликався на те, що вказаний будинок побудований за земельній ділянці, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. Всі витрати на будівництво та нагляд за ним здійснював ОСОБА_3, тому і будинок, і земельна ділянка під ним належить виключно відповідачу .

Додав, що всі основні роботи по будинку проводилися ФОП ОСОБА_7 на підставі договору підряду, укладеним між відповідачем та ОСОБА_7

Вважає, що всі документи, долучені позивачем ОСОБА_5 на підтвердження своїх позовних вимог до позову до будівництва будинку не відносяться.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та долучені до неї докази на предмет їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

У ході судового розгляду встановлено, що 9 вересня 2006 року між позивачем 1 ОСОБА_5 та відповідачем 1 ОСОБА_6 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 9 вересня 2006 року, виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сімї (актовий запис №2402 від 6 вересня 2009 року) (т.1 а.с. 157).

22 грудня 2014 року шлюб між вказаними особами розірвано на підставі рішення Обухівського районного суду (т.1 а.с.158). Відповідно до вказаного рішення суду встановлено, що з жовтня 2013 року подружжя не проживає разом, не веде спільного господарства.

На підставі рішення Обухівської міської ради № 383 від 29 вересня 2009 року відповідачу 2 ОСОБА_3 надано в приватну власність з метою ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,1378 га, якій згодом було присвоєно АДРЕСА_1, що підтверджується копією державного акта на право власності на вказану земельну ділянку від 29 березня 2010 року (т.1 а.с. 155).

Відповідно до витягу з рішення Обухівської міської ради № 483 від 29 липня 2010 року ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з «ведення особистого селянського господарства» на землі «під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.156).

Таким чином, з аналізу вказаних документів судом встановлено, що земельна ділянка, на якій здійснювалося будівництво будинку АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності виключно відповідачу 2 ОСОБА_3

Далі, з пункту 1.1. договору підряду № 7/08/2010 від 7 червня 2010 року, укладеним між замовником ОСОБА_3 та підрядником ФОП ОСОБА_7 встановлено, що предметом цього договору є виконання комплексу будівельно-монтажних робіт на будівництві обєкта, а саме житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно даного договору (т.1 а.с. 171-173), акту приймання виконаних робіт (т.1 а.с.174), додатків №1 та №2 до даного договору (т.1. а.с. 175, 176) підрядником були виконані земляні роботи під фундамент та підвал, бетонні роботи (фундамент, плити перекриття, сходи), кладка стін із газоблоків, влаштування покрівлі. Вартість робіт склала 77 900 грн., які були сплачені безпосередньо ОСОБА_3

Окрім того, відповідно до договору № 20 від 12 червня 2009 року, укладеним між ТОВ Фірма «Т.М.М.» та ОСОБА_3, підприємство виготовило та поставило вікна та двері на суму 20 360,43 грн. (т.1 а.с. 192-198).

Також, відповідно до копій рахунку-фактури № від 17 серпня 2010 року (т. 1 а.с.177), товарного чека № 00084948 від 26 серпня 2010 року (т.1.а.с. 178), накладної № 0009153 від 20 серпня 2010 року ( т.1 а.с.179), накладної № 0011014 від 2 листопада 2010 року (т.1 а.с.180), накладної № 0011015 від 2 листопада 2010 року (т.1 а.с.181), накладної № 0011016 від 2 листопада 2010 року (т.1 а.с.182), накладної № 0011035 від 2 листопада 2010 року (т.1 а.с.183) відповідач 2 ОСОБА_3 оплатив та йому було поставлено як замовнику арматура, товарний бетон, блоки УДК, клей в мішках, вікна за вказаним вище договором, брус, черепицю, а всього на суму 197 467 грн.

Далі судом встановлено, що на підтвердження своїх позовних вимог щодо обґрунтування понесених витрат на будівництво жилого будинку АДРЕСА_1 позивачем ОСОБА_5. долучені фотокартки етапів будівництва цього будинку (т.1 а.с. 17-34), копії витягів з інтернет-сайтів про продаж цього будинку ОСОБА_3 (т.1 а.с.36-43), копії договору про надання населенню послуг з газопостачання №80315 від 22 серпня 2011 року, замовником яких вказанийОСОБА_3 та квитанцій про сплату наданих послуг (т.1 а.с.45 54), копії договору № 2885 від 22 березня 2011 року щодо проведення проектних робіт з газопостачання, актів приймання-передачі робіт, актів виконаних робіт, актів перевірки, робочого проекту (т.1 а.с. 55-68), копії договору про користування електричною енергією від 20 вересня 2010 року № 200877294, укладеним з ОСОБА_3 як власником будинку, актаприймання-передачі виконаних робіт, робочого проекту, технічні умови, авансових рахунків, квитанцій про сплату за користування електроенергією (т.1 а.с. 70-89).

Вказані документи, як кожен окремо так і у своїй сукупності не визнаються судом як належні докази витрат заявлених позивачем, так як замовником вказаних робіт, послуг, матеріалів в них вказаний саме відповідач 2 ОСОБА_3, про що останній і стверджуваву судовому засіданні. Позивач пояснював факт підроблення підпису ОСОБА_3 на вказаних документах необхідністю заощадити час. Тобто, вказані докази визнаються судом неналежними та недопустимими щодо підтвердження позовних вимог позивача.

Окрім того, на підтвердження своїх позовних вимог позивач покликався на договір № 02/02/10 від 2 лютого 2010 року про розробку проектної документації, укладений між його батьком ОСОБА_1 та АТ «Київська пересувна механізована колона 2» щодо виконання робіт з розробки проектної документації на будинок АДРЕСА_1 (т.1 а.с.92-94, 137-153), на договір оренди побутового вагончика № 138 від 1 вересня 2010 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Трейдом»(т.1 а.с.95-99), рахунки-фактури, чеки (т.1 а.с. 108-111). Однак, замовником за даними договорами є ОСОБА_1 а не позивач ОСОБА_5, тому вказані договори та акти виконаних робіт не мають жодного відношення до предмета спору та обґрунтування доказами факту будівництва будинку за рахунок спільних коштів подружжя.

У свою чергу, долучені до матеріалів справи та досліджені судом копії накладних на поставку бетону, замовником за якими значиться позивач ОСОБА_5 (т.1 а.с. 100-107) вказують на те, що ОСОБА_5 дійсно був замовником певної партії бетону, але не зазначено на який обєкт, на підставі якого договору виконувались роботи.

Аналогічно, долучені копії товарних чеків, рахунків фактур, накладних (т.1 а.с. 112-132) взагалі не містять інформації для будівництва якого обєкту та хто придбаває вказані у цих документах матеріали та послуги, тому зазначені договори та акти виконаних робіт не мають жодного відношення до предмета спору та суд відхиляє ці докази як неналежні.

Допитаний в судовому засіданні як свідок позивач ОСОБА_5 повідомив, що свої позовні вимоги він підтримує в повному обсязі. Витрати на будівництво будинку здійснювали він та його батьки з метою спільного проживання їхньої сімї. Все відбувалося на довірі.

Також, допитаний як свідок його батько ОСОБА_1 повідомив, що він допомагав синові в будівництві будинку АДРЕСА_1. Вказав, що земельна ділянка під будинком належала ОСОБА_3. але разом з тим, всі витрати на будівництво він не може підтвердити.

Натомість суд відхиляє показання як свідків ОСОБА_5 так і ОСОБА_1 щодо їхньої участі у будівництві будинку АДРЕСА_1, так як їхні показання не підтверджені належними та допустимими письмовими доказами, суперечать інших доказам, зібраним у матеріалах справи,та вважаються судом такими, що дані зацікавленими особами, атому не є обєктивними з наведених підстав.

Відповідно до частин першої та третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі також ЦПК), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частин першої та другої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду.

Вказані вимоги кореспондуються з частиною першою статті 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Враховуючи вищевикладене, подаючи позов про визнання факту участі у будівництві та відшкодування понесених витрат на будівництво під час перебування у шлюбі позивач в обовязковому порядку повинен довести перед судом наявність трьох юридичних фактів. По-перше, що позивач брав участь в будівництві будинку особисто або надавав кошти; по-друге, що ці кошти є власністю подружжя; по-третє, доводи позивача про витрати повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами, а саме, що саме позивач здійснював ці витрати на вказаний обєкт будівництва. Зазначені вимоги позивачем дотримані не були. Належні та допустимі докази на їх підтвердження суду не надані.

Так, відповідно до частин першої та другої статей 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

У свою чергу, відповідно до частин першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Натомість, на підставі досліджених судом доказів встановлено, що будинок АДРЕСА_1 побудовано на земельній ділянці яка належить на праві приватної власності відповідачу 2 ОСОБА_3 Роботи по будівництву будинку проводилися на підставі договору підряду № 7/08/210 від 7 серпня 2010 року, укладеним між замовником ОСОБА_3 та підрядником ФОП ОСОБА_7Оплата робіт та матеріалів здійснювалася безпосередньо відповідачем 2 ОСОБА_3 Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження участі у даному будівництві позивачем як особисто, так і шляхом оплати частини будівельних матеріалів та/або залучених механізмів не надано. Тому суд доходить висновку про необхідність відмовити у задоволені позову.

Окрім того, 22 червня 2015 року відповідно до ухвали Броварського міськрайонного суду забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

З огляду на викладене вказана ухвала підлягає скасуванню

Окремо необхідно зауважити, що суд не приймає до уваги посилання позивача на вимоги статей 331 ЦК України та Постанову Пленуму Верховного суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» так як суть позовних вимог позивача зводиться до того, що вказаний будинок він будував разом зі своєю дружиною на спільні кошти подружжя. Тому до вказаних правовідносин можуть бути застосовані в першу чергу норми СК України, які регулюють право спільної сумісної власності подружжя, і тільки субсидіарно (додатково) норми ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (стаття восьма СК України).

Відповідно до пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову суд покладає судові витрати на позивача.

На підставі статей 60, 61 СК України, статей 4, 12, 13, 81, 141, 264-267 ЦПК України, суд

Ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про встановлення факту участі в будівництві та відшкодування понесених затрат на будівництво, відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Броварського міськрайонного суду від 22 червня 2015 року у вигляді накладення арешту на земельну ділянку площею 0,1378 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_3.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 02 листопада 2018 року.

Суддя О.М. Зінченко