Справа № 355/1200/18
Провадження № 2/355/658/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лисюка О.Д.

за участю секретаря судового засідання: Старенької С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2,

вимоги позивача: про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 виклад позиції позивача та заперечення відповідачів.

15.08.2018 року за вх. № 6086 ОСОБА_1 (в подальшому позивач) звернувся до Баришівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідач ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що відповідач по справі зареєстрований, але не проживає в помешканні, яке їй належить на праві власності і за таких обставин, вона не в змозі оформити субсидію та належним чином сплачувати комунальні послуги.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти заявленого позову заперечує пояснивши, що позбавлення його права користування жилим приміщенням, а як наслідок і зняття з реєстрації за місцем прописки, позбавить пенсії, а тому, він не погоджується із позовними вимогами своєї колишньої дружини.

В дійсності, після розірвання в 2011 році шлюбу із позивачкою, він залишив будинок і перейшов проживати до іншої жінки. Зараз проживає сам, в будинку неподалік від позивачки. Даний будинок старої забудови і його власниця, навесні, має намір його продати. Іншого житла він не має, а тому просить позивачку не виписувати його із будинку надавши можливість зібрати гроші, щоб купити собі якесь житло.

ІІ. Заяви, клопотання.

За заявою представника позивача, в судове засідання викликані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно ст. 247 ЦПК України, суд під час судового розгляду здійснював повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 листопада 1991 року та витягу про державну реєстрацію прав Баришівського БТІ від 16.01.2012 року, ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Шевченка,30 в с. Поділля Баришівського району Київської області (а.с.5-6 ).

Із довідки № 147 від 13.08.2018 року виконавчого комітету Подільської сільської ради , що в будинку № 30 по вул. Шевченка в с. Поділля Баришівського району, зареєстровані :

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1;

Дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2;

Дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3;

Онука ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Колишній чоловік ОСОБА_4.

Відповідно до акту обстеження фактичного проживання осіб, складеного депутатом Подільської сільської ради Баришівського району ОСОБА_9 було встановлено, що колишній чоловік власниці будинку ОСОБА_4 за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає більше двох років (а.с.11).

Згідно із ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

При оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що проживаючи по-сусідству із позивачкою, її колишнього чоловіка ОСОБА_2 у домоволодінні по вул. Шевченка,30 в с. Поділля не бачила із 2012 року, коли той забравши особисті речі, пішов проживати до іншої жінки. На даний час відповідач проживає неподалік, в будинку № 22 по вул. Шевченка в старенькій хатинці. Вона йому неодноразово казала, щоб він помирився із своєю колишньою дружиною та повернувся у сімю, однак той не реагує.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що сторони по справі це є її рідна мати та батько. Впродовж всього її життя, вона не памятає доброго ставлення батька до сімї, вона лише чула матюки та бачила знущання батька над матірю.

Після розлучення, яке відбулося в 2011 році, батько ще деякий період проживав в будинку по вул. Шевченка,30 , однак жив сам по собі. Згодом, забравши особисті речі, залишив будинок і перейшов проживати до іншої жінки однак, періодично приходив до будинку та забирав речі, які вважає за необхідне забрати. Не маючи змоги супротивитися таким діям батька, вони вимушені були поміняти замки на вхідних дверях і з того часу батько до будинку не приходив.

Вказані докази суд визнає належними та допустимими.

V. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За правилами ч. 2, 3 В;an=843437">ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону(особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК ). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а згідно ч. 2 ;an=308">ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 до 2011 року проживали в шлюбі, були чоловіком та дружиною, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Оскільки в ході судового розгляду було безспірно встановлено факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в будинку по вул. Шевченка, 30 в с. Поділля Баришівського району понад один рік, то позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування будинком є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем при подачі позову до суду був сплачений судовий збір в сумі 704,80 гривень, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача вказану суму на користь позивача.

Керуючись ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.15,16, 29, ч.1,2 ст. 319, ст. 321, ч.2,3 ст.386, ч.2 ст.405 ЦК Українист.ст.64,150,156 ЖК України, ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 77, 81, 258-259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу, п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд, -

В и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 права користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: с. Поділля Баришівського району Київськї області по вул. Шевченка,30.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_8 сплачений нею судовий збір в розмірі 704 ( сімсот чотири грн.) 80 коп. за розгляд справи в суді.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Баришівський районний суд Київської області .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Баришівського районного суду

Київської області _________________ ОСОБА_10

Повний текст судового рішення

складено 30.10.2018 року.