н/п 2/490/1983/2018 Справа № 490/2339/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2018 р. Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Янкевич В.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

1.Історія справи.

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення вчиненого 26 квітня 2015 року відповідачем, та просила стягнути з нього у відшкодування матеріальної шкоди 16 000 грн., та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Свої вимоги позивач мотивувала наступним.

26.04.2015 року по вулиці Лагерній, 24/1 у м. Миколаєві під час раптово виниклої сварки, ОСОБА_2 умисно наніс їй не менше трьох ударів , два в область голови та один в область нижньої третини правої гомілки, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця в області правого ока, підшкірної гематоми в потиличній області та в нижній третині правої гомілки, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №2-к від 16.02.2017 року по ступені важкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

За даним фактом було відкрито кримінальне провадження та 14.03.2018 року закрито ухвалою суду у зв'язку з закінченням термінів давності.

На відновлення здоров'я понесені матеріальні затрати в сумі 16 000 грн. для проведення операції, та заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі, стражданні, на протязі трьох років був порушений звичний спосіб життя, стосунки з оточуючими, крім того, відповідач закрив доступ до сумісного житлового будинку.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, позивач і просила про задоволення позову.

2.Хід справи та процесуальні дії суду.

24.04.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 21.06.2018 року, надана можливість відповідачу надати відзив.

14.06.2018 року відповідач направив відзив, в якому позов не визнав у повному обсязі та вказав, що побоїв не наносив, ніякої шкоди не спричинив, окрім того, довідка про матеріальні затрати в сумі 16 000 грн. взагалі не пов'язана з подіями від 26.04.2015 року.

При цьому, відповідач просив про розгляд справи у його відсутність , а також просив про витребування доказів: матеріалів із клініки "Златодерма", які потягли за собою оплату ОСОБА_1 витрат в сумі 16000 грн., та дослідити матеріали кримінального провадження № 490 /3297/17.

Ухвалою суду від 21.06.2018 року витребувано із архіву суду кримінальне провадження № 490/3297/17, витребувано від ТОВ "Клініка лазерно-естетичної медицини, косметології і пластичної хірургії "Златодерма" дані медичного обстеження ОСОБА_1, закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду.

Ухвалою суду від 05.10.2018 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи у його відсутності, а також задоволено клопотання позивача про залучення до матеріалів справи висновку за консультацією лікаря-спеціаліста у галузі судової медицини ОСОБА_3, яка проводила судово-медичну експертизу № 796 від 06.09.2015 року.

На виконання вимоги ст.12 ЦПК України, яка передбачає, що суд, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, сприяє учасникам процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, які сторона несе ризики , в судовому засіданні була оголошена перерва для виклику і допиту експертів.

Судом допитані експерти ОСОБА_3, ОСОБА_4, досліджені матеріали кримінальних проваджень № 490/3297/17, залучені висновок експерта № 2-к від 16.02.2017 року, висновок експерта № 796 від 23.06.2015 року, матеріали ТОВ "Клініка лазерно-естетичної медицини, косметології і пластичної хірургії "Златодерма", висновок за консультацією лікаря-спеціаліста у галузі судової медицини ОСОБА_3

Судом роз'яснено право позивачці на проведення експертизи, долучення інших доказів, допиту свідків, однак остання цим правом не скористувалась, вважаючи свій позов доведеним.

При цьому, надала додаткові пояснення, в яких вказала наступне.

У відповідності до вимог ч.6ст.82 ЦПК України,ч.1ст.49 КК України, при наявності ухвали суду про закриття провадження за спливом строку відповідальності, вина ОСОБА_2 є доказаною. Позивач також вказала, що всі докази додані на підтвердження матеріальної та моральної шкоди, та роз'яснюючи право на подання додаткових доказів суд діє на користь відповідача.

3.Обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі.

14.04.2017 року до Центрального суду м. Миколаєва направлений обвинувальний акт на ОСОБА_2, за яким він звинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

За даним актом, ОСОБА_2 обвинувачується у тому, що 26.04.2015 року в період часу з 21.00 до 23.00, знаходячись по вулиці Лагерній, 24/1, під час раптово виниклої сварки, яка склалась на грунті неприязнених відносин, маючи умисел на спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, умисно наніс останній не менше трьох ударів, два в область голови та один в область нижньої третини правої гомілки, які згідно висновку судово-медичної експертизи по ступені тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.05.2017 року даний обвинувальний акт повернений.

Судом встановлено, що обвинувальний акт не містить чіткого конкретного викладення всіх обставин кримінального правопорушення, які згідно ст. 91 КПК України та з огляду на правову кваліфікацію дій обвинуваченого, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. При цьому, не зазначено наслідки кримінального правопорушення, які конкретно легкі тілесні ушкодження було спричинено потерпілій внаслідок дій обвинуваченого. Самі тілесні ушкодження, їх характер, зокрема, чи є вони синцями, чи гематомами, чи є подряпинами, чи будь-якими іншими, а також їх локалізація на тілі потерпілої, не зазначено.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25.07.2017 року, ухвала суду від 31.05.2017 року - залишена без змін.

18.09.2017 року до Центрального суду м. Миколаєва направлений обвинувальний акт на ОСОБА_2 у якому вказано, що ОСОБА_2 умисно наніс ОСОБА_1 не менше трьох ударів, два в область голови та один в область нижньої третини правої гомілки спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця в області правого ока, підшкірної гематоми в потиличній області та в нижній третині правої гомілки, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №2-к від 16.02.2017 року по ступені тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Центрального суду м. Миколаєва від 14.03.2018 року ОСОБА_2 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, що передбачений ч.1 ст. 125 КК України, провадження у справі - закрито.

За висновком експерта від 23.06.2015 року № 796 вбачається наступне.

За даними медичного огляду у ОСОБА_1 27.04.2015 року, встановлено струс головного мозку, 29.04.2015 року при огляді окулістом встановлена незначна гематома на лівому оці, та встановлений діагноз: ангіопатія сітчатки, деструкція скловидного тіла очей.

Діагноз "струс головного мозку" не знайшов свого підтвердження, тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, забою, гематоми правої голені відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

09.11.2015 року хірургом у даних медичного обліку вказано про наявність глибокої гематоми правої частини обличчя, формування кісти.

За заключенням комплексної експертизи № 2-к від 16.02.2017 року, тілесні ушкодження, які встановлені у ОСОБА_1 відносяться до категорії легких, що не призвели до короткочасного розладу здоров'я чи незначної втрати працездатності, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів. Дані тілесні ушкодження не ведуть до стійкої втрати загальної та професійної працездатності.

08.02.2016 року ОСОБА_1 пройшла процедуру в ТОВ "Клініка лазерно-естетичної медицини, косметології і пластичної хірургії Златодерма", вартістю 16 000 грн.

При цьому, ОСОБА_1 підписала інформацію щодо проведення омоложуючої операції « Блефаропластика».

Дана інформація містить відомості щодо даної процедури та вказана як програма омоложення обличчя.

При цьому, ОСОБА_1 підписала розписку, згідно якої вона згодна на проведення хірургічної операції, яка пов'язана з омоложенням та ознайомлена з факторами ризику.

Проведення даної процедури підтверджено анамнезом від 08.02.2016 року ТОВ « Златодерма «, та прибутковим ордером № 020216 на суму 16 тисяч грн.

Із висновку лікаря - спеціаліста у галузі судової медицини ОСОБА_3 вбачається, що у ОСОБА_1 мало місце округле утворення, не виключно кіста, яке підтверджується дослідженням від 09.11.2015 року, та може бути результатом травми 26.04.2015 року, проведена операція могла бути проведена як результат видалення кісти, так і видалення мілких кіст-гриж очей.

При цьому,проведена операція являється ймовірно грижами клітчатки очей, які з'являються у віці 45-50 років .

Допитана ОСОБА_3 своє заключення підтвердила.

ОСОБА_4 (експерт), який брав участь при проведенні комплексної експертизи від 16.02.2017 року пояснив суду, що тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_1 відносяться до категорії легких, що не призвели до короткочасного розладу здоров'я, мали скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів. Для визначення наслідкового зв'язку між отриманими пошкодженнями та проведеною операцією необхідне залучення спеціалістів, медичних досліджень, проведення комісійної експертизи. Оскільки тілесні ушкодження, які зафіксовані як без короткочасного розладу здоров'я, то не знаходяться без додаткових досліджень з такими захворюваннями як грижа( кіста)

Дані медичного обліку, які підтверджують знаходження на лікуванні ОСОБА_1 у період 26.04.2015 року до моменту проведення операції 08.02.2016 року-відсутні.

4.Джерела права, нормативні акти та їх застосування.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однією із засад судочинства, регламентованих п.3 ч. 1 ст.129 Конституції, є змагальність сторін та свободи в наданні своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, та є достатніми, якщо у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ст.ст.79,80 ЦПК України).

За приписами ст.82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, за ч.4 цієї ж норми, обставини, встановлені рішенням суду , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у розгляді якої беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Стаття 24Конституції України проголошує рівність всіх громадян, їх конституційних прав, свобод та рівність перед законом.

За гарантією статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому Кримінально-процесуальним кодексом України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, згідно статті 17 КПК України.

Разом з тим, викладаючи фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, органом досудового слідства не зазначено наслідки кримінального правопорушення, зокрема, які конкретно легкі тілесні ушкодження було спричинено потерпілій внаслідок дій обвинуваченого, їх локалізація на тілі потерпілої, що, у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

За приписами ст. 369 КПК України, судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку. Всі інші питання, які суд вирішує, встановлюються у вигляді ухвал.

За статтею 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності за вчинення злочину у разі, якщо з моменту його вчинення пройшло два роки, та за цей період вона не вчинила нового злочину.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналізуючи дану норму права можна дійти висновку, що дана стаття містить правило про загальний ( генеральний ) делікт, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, в повному обсязі.

За такого,загальною підставою відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між двома першими елементами, вина завдавача шкоди.

Протиправною поведінкою є прийняття особою неправомірного рішення ( бездіяльності ), яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою слід розуміти матеріальну шкоду, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

За приписами ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки ).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність настає лише за вини заподіювача шкоди, тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами цивільного законодавства відповідальність настає незалежно від вини. Відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно із п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року, у позовній заяві має бути зазначено в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяна, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджує.

За п.3 даної постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб .

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі

інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 Постанови передбачено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

5.Позиція та висновки суду.

Згідно п.1 ст.6 Конвеції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав цивільного характеру. Виходячи із принципу належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи ( « Руїз Торійа проти Іспанії» від 9.12.1994 ). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних ( рішення « Артіко проти Італії від 13.05.1980 ). Право може вважатись ефективним тільки якщо зауваження сторін насправді « заслухані «, тобто належним чином вивчені судом.

При постановці рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що викладені фактичні обставини щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ст.125ч.1 КК України не містять наслідків кримінального правопорушення, зокрема локалізація легких тілесних ушкоджень та не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою , встановити причинний зв'язок з необхідністю проведення операції саме по видаленню гриж шляхом блефаропластики в ТОВ "Златодерма".

Доказів щодо понесення матеріальних затрат щодо ліквідації синців в області правого ока, підшкірної гематоми в потиличній області та в нижній третині правої гомілки ( формулювання обвинувачення ) позивачем не надано.

Не надано позивачем доказів щодо нанесення їй моральної шкоди, яка, на її думку, виразилась у позбавленні на протязі трьох років звичного способу життя та стосунків з оточуючими, та не знаходяться в причинно-наслідковому зв'язку з діями відповідача.

Посилання на позбавлення доступу до сумісного житлового приміщення до даних правовідносин не належать та підлягають захисту при їх доведеності в іншому, встановленому законом порядку.

За такого. суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю.

6. Оцінка позиції сторін.

Посилання позивача на те, що ухвала суду від 14.03.2018 року є підставою для звільнення від доказування та тягне за собою покладення цивільно-правової відповідальності за нанесення матеріальних та моральних збитків на відповідача на підставі ст. 82 ч.6 ЦПК України, не заслуговує на увагу, виходячи з вищевикладеного.

Окрім того, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені цією особою.

Оцінка цим обставинам надана судом вище.

Посилання позивача на заключення експертів, спеціалістів та даних ТОВ "Златодерма", як належних доказів наявності матеріальної шкоди внаслідок дій відповідача також не можуть бути підставою для покладення цивільно-правової відповідальності на відповідача, оскільки не підтверджують причинно-наслідковий зв'язок між вказаними діями та наслідками.

Не може бути покладено в основу стягнення матеріальних збитків щодо поновлення здоров'я заключення експерта про відсутність короткочасного розладу здоров'я,незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше шести днів, які мали місце 26.04.2015 року з проведенням процедури 08.02.2016 року по блефаропластиці.

При цьому, експерти, які брали участь у проведенні експертизи на досудовому слідстві пояснили суду, що для встановлення причини проведення такої процедури необхідна комісійна експертиза із залученням відповідних спеціалістів.

Таке право позивачці було роз'яснено судом, однак від проведення експертизи вона відмовилась.

Не заслуговують уваги посилання позивача на безпідставність роз'яснень суду щодо надання доказів.

Так, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, суд, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.

При цьому, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування ( ст.78 ЦПК України ).

Вина у скоєнні злочину може бути підтверджена тільки вироком суду, наявність пошкодження здоров'я тільки на підставі заключення експерта щодо наявності відповідних тілесних ушкоджень , які знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з наслідками. Однак таких доказів позивач не надала та з наданою судом можливістю надання відповідних доказів не скористалась.

Так, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги, та є такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини та є достатніми або загальновідомими ( ст.ст.77-82 ЦПК України ).

7. Судові витрати.

За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать: на професійну правничу допомогу, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, та проведення експертизи, пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів, забезпечення доказів, та пов'язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України,якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За такого, судові витрати компенсується за рахунок держави.

Керуючись, ст. ст. 10, 12,13, 76-84, 258-259, 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повний текст рішення виготовлено: 02 листопада 2018 року.

Суддя Н.П. Черенкова