Справа № 740/2310/18 Провадження № 22-ц/795/1128/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Боброва І. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Бобрової І.О.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

розглянув в письмовому провадженні за наявними у справі доказами в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання,

місце ухвалення рішення судом першої інстанції м. Ніжин Чернігівської області,

дата складання повного тексту рішення судом першої інстанції 19.07.2018,

У С Т А Н О В И В:

25.05.2018 ОСОБА_4 звернулась з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на час її навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано, від якого мають дочку ОСОБА_5, яка наразі навчається на 1 курсі за контрактом в Чернігівському національному технологічному університеті на денній формі навчання. Позивач здійснює оплату навчання, проживання в гуртожитку, проїзд до міста Чернігова, харчування, забезпечує дочку одягом, взуттям, підручниками. Відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає, у звязку з чим вона змушена звернутися з даним позовом.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2018 року позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на повнолітню дочку, яка продовжує навчання-Кушнір ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно на період продовження навчання, починаючи з 25 травня 2018 року і до 30 червня 2021 року. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання ОСОБА_5. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 704 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у позові, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права. Апелянт зазначає, що нормою закону передбачено обовязок батьків утримувати дитину до двадцяти трьох років за умови можливості надання матеріальної допомоги. Позивач в позовній заяві не вказала докази наявності у відповідача будь-якого доходу. Зазначає, що він останні роки не має постійної роботи, позбавлений права на субсидію, а тому не має можливості постійно та регулярно надавати матеріальну допомогу дочці на протязі наступних трьох років. Відповідач посилається на те, що він не приймав участі в розгляді справи, перед початком судового засідання він та позивач написали заяви про розгляд справи без їх участі, наслідки визнання позову йому ніхто не розяснив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони зобовязані утримувати свою дочку, яка продовжує навчання, відповідач може надавати матеріальну допомогу, про що відсутні його заперечення у поданій ним заяві 19.07.2018.

Такі висновки суду першої інстанції повністю відповідають матеріалам справи, є законними та обґрунтованими, а наведені в апеляційній скарзі аргументи колегія суддів не вважає підставними, враховуючи наступне.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки №17.235 від 17.05.2018 (а.с.11) Чернігівського національного технологічного університету ОСОБА_5 є студентом 1 курсу денної форми навчання за договором, період навчання з 01.09.2017 по 30.06.2021.

Згідно із довідкою №68 від 21.05.2018 (а.с.12) Чернігівського національного технологічного університету у 2017 році за навчання ОСОБА_5 було сплачено 6740 грн.

Правовідносини сторін щодо обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обовязок батьків (якщо вони можуть надавати матеріальну допомогу) утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Відповідно до положень ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати повнолітню дитину, яка навчається і потребує матеріальної допомоги до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу.

Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Виходячи зі змісту наведених норм, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи в сукупності, дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_3 аліментів на навчання дочку ОСОБА_5, яка продовжує навчання.

Посилання відповідача на відсутність в нього можливості утримувати повнолітню дочку жодними доказами не підтверджено. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.06.2018 було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів. Відповідачу було запропоновано протягом 15 днів з дня отримання копії даної ухвали подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Цей же термін був встановлений для надання відзиву на позов, до якого слід додати документи на підтвердження чи спростування доводів позову.

Позивач правом подачі заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не скористався. Відзив на позов ним також поданий не був. Будь-які докази на підтвердження свого незадовільного майнового стану відповідач суду не надав. Натомість, 19.07.2018 ним була подана заява про визнання ним заявлених до нього ОСОБА_2 позовних вимог і відсутність будь-яких заперечень проти позову (а.с.20).

Така заява була прийнята судом, оскільки позивач скористався своїм правом, що передбачено ст.206 ч.1 ЦПК України. Посилання апелянта на те, що йому не були розяснені наслідки визнання ним позову, не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки таке розяснення наслідків можливо лише за умови участі відповідача в судовому засіданні. Проте відповідач в апеляційній скарзі не заперечував того, що просив суд розглядати справу без його участі.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що він не працює та не має можливості надавати матеріальну допомогу дочці, є безґрунтовними та такими, що не підтверджені жодними доказами.

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як зазначено вище, будь-яких доказів, що підтверджують неможливість надання матеріальної дороги дочці у звязку з її навчанням, та доводів на спростування висновків суду першої інстанції, відповідач суду апеляційної інстанції не надав.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст складений 24.09.2018

Головуючий:Судді: