АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 671/582/18
Провадження № 22-ц/792/1306/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оплати листків непрацездатності, заробітної плати та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 7 червня 2018 року,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (далі ФОП ОСОБА_6Л.) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оплати листків непрацездатності, заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_4 зазначив, що з 1 листопада 2017 року по 10 квітня 2018 року він працював у ФОП ОСОБА_6 на посаді підсобного працівника та між ними був укладений відповідний трудовий договір. Наказом №13 від 10 квітня 2018 року його звільнено з роботи відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Це звільнення є незаконним, оскільки позивач не давав згоди на припинення трудового договору, тому він має бути поновлений на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, при звільненні відповідач не здійснив оплату листків непрацездатності за період з 1 по 10 березня 2018 року та з 26 по 30 березня 2018 року в сумі 857 грн 30 коп. Протягом усього періоду дії трудового договору ФОП ОСОБА_6 не оплачував роботу позивача в надурочний час, у святкові та неробочі дні. На день звільнення сума невиплаченої заробітної плати склала 13 536 грн 22 коп., а неправомірними діями ФОП ОСОБА_6 йому завдано моральних страждань.

За таких обставин ОСОБА_4 просив суд: визнати дії ФОП ОСОБА_6 в частині звільнення його з посади підсобного працівника на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України неправомірними, визнати наказ №13 від 10 квітня 2018 року про звільнення недійсним і незаконним та скасувати цей наказ; зобовязати ФОП ОСОБА_6 поновити його на посаді підсобного працівника, нарахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу та провести розрахунок оплати листка непрацездатності за період з 26 по 30 березня 2018 року; стягнути з ФОП ОСОБА_6 на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, 857 грн 30 коп. оплати листків непрацездатності, 13 536 грн 22 коп. заборгованості по заробітній платі, 8 000 грн моральної шкоди за незаконне звільнення з роботи та 10 000 грн моральної шкоди за невиплату заробітної плати.

Волочиський районний суд Хмельницької області ухвалами від 10 та 25 травня 2018 року позов ОСОБА_4 в частині вимог про зобовязання ФОП ОСОБА_6 поновити його на посаді підсобного працівника та нарахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнення з ФОП ОСОБА_6 на його користь указаного середнього заробітку та оплати листка непрацездатності за період з 1 по 10 березня 2018 року залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 7 червня 2018 року позов задоволено частково. Визнано дії ФОП ОСОБА_6 в частині звільнення ОСОБА_4 з посади підсобного працівника на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України неправомірними. Стягнуто з ФОП ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1 000 грн моральної шкоди за незаконне звільнення з роботи. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд керувався тим, що звільнення ОСОБА_4 з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України проведено відповідачем з порушенням вимог закону, оскільки останній не мав волевиявлення на припинення трудового договору, а в результаті незаконного звільнення позивачу завдано моральної шкоди, розмір якої з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань, вимог розумності та справедливості слід визначити у сумі 1 000 грн.

Також суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не довів свого залучення до роботи в надурочний час, у святкові і неробочі дні, а тому його позов про стягнення з відповідача 13 536 грн 22 коп. заборгованості по заробітній платі та 10 000 грн моральної шкоди є необґрунтованим і безпідставним.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_6 із власної ініціативи скасував наказ про звільнення позивача, поновив його на роботі та виплатив останньому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Отже підстави для визнання наказу про звільнення недійсним і незаконним та скасування цього наказу відсутні, а така вимога не є ефективним способом захисту порушеного права чи інтересу особи. ОСОБА_4 не надав відповідачеві листок непрацездатності №469385 для призначення відповідної допомоги, внаслідок чого суд не вправі зобовязати ФОП ОСОБА_6 провести розрахунок лікарняних та їх виплату за період з 26 по 30 березня 2018 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду в частині стягнення з відповідача 1 000 грн моральної шкоди за незаконне звільнення з роботи та в частині відмови в позові про стягнення з ФОП ОСОБА_6 13 536 грн 22 коп. заробітної плати і 10 000 грн моральної шкоди, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що неправомірні дії відповідача потягли за собою незаконне звільнення ОСОБА_4 з роботи та невиплату йому заробітної плати, а грубе порушення ФОП ОСОБА_6 трудових прав позивача призвело до його моральних страждань. Однак суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку щодо необґрунтованості позову про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди і щодо розміру спричиненої позивачеві моральної шкоди за незаконне звільнення з роботи.

ФОП ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що ОСОБА_4 не залучався до роботи в надурочний час, у святкові і неробочі дні, тому його вимоги про стягнення заробітної плати та моральної шкоди за невиплату цих коштів є необґрунтованими та безпідставними, а розмір визначеної судом моральної шкоди за незаконне звільнення позивача з роботи відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_4 про визнання наказу про звільнення недійсним і незаконним та скасування цього наказу, зобовязання відповідача до нарахування оплати листка непрацездатності та стягнення вказаної суми, тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині судове рішення не переглядається.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що наказом №9 від 1 листопада 2017 року ОСОБА_4 прийнято на роботу на посаду підсобного працівника ФОП ОСОБА_6

У той же день сторони уклали трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, за умовами якого відповідач зобовязався оплачувати роботу ОСОБА_4 у розмірі мінімальної заробітної плати на місяць, а тривалість робочого часу була визначена з 8 до 13 та з 14 до 17 години (з розрахунку 40 годин на тиждень), вихідні дні субота, неділя.

Наказом №13 від 10 квітня 2018 року ОСОБА_4 звільнено з роботи відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Зазначені обставини визнані учасниками справи та підтверджуються письмовими доказами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що працівник може бути звільнений з роботи при домовленості між ним і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору, тобто за згодою сторін. При цьому договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Матеріали справи не містять даних про те, що між ОСОБА_4 і ФОП ОСОБА_6 була досягнута домовленість про припинення трудового договору, внаслідок чого суд першої інстанції правильно керувався тим, що звільнення позивача з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України є неправомірним.

В силу ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння моральної шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний звязок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого покладається обовязок доведення факту заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. У свою чергу, останній має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правовідношення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Докази у справі вказують на те, що порушення законних прав ОСОБА_4 внаслідок незаконного звільнення з роботи призвело до його моральних страждань, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховано характер правопорушення, глибину душевних страждань ОСОБА_4, зміну його звичного укладу, та докладання ним додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, вимоги розумності та справедливості.

Також суд першої інстанції правомірно взяв до уваги той факт, що ФОП ОСОБА_6 самостійно усунув порушення трудових прав ОСОБА_4, поновив його на роботі, нарахував і виплатив позивачеві середній заробіток за час вимушеного прогулу.

За таких обставин висновок суду про присудження з ФОП ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1 000 грн моральної шкоди за незаконне звільнення з роботи є правильним.

Статтею 106 КЗпП України встановлено, що за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Відповідно до ст. 107 КЗпП робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: відрядникам - за подвійними відрядними розцінками ; працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

В силу ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Подані ОСОБА_4 докази, зокрема відеозаписи з камери спостереження, достовірно та обєктивно не вказують на те, що останній упродовж дії трудового договору залучався до роботи в надурочний час, у святкові і неробочі дні.

За таких обставин суд першої інстанції правильно керувався тим, що позов ОСОБА_4 в частині вимог про стягнення 13 536 грн 22 коп. заборгованості по заробітній платі та 10 000 грн моральної шкоди за невиплату цих коштів є необґрунтованим і безпідставним.

Доводи ОСОБА_4 на спростування вказаних висновків суду не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 7 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2018 року.

Судді: /підпис/ ОСОБА_1

/підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 54