АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 644/5768/16-ц

провадження № 22-ц/790/3974/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

третя особа: ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року (в складі судді Сітало А.К.),

встановив:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП та стягнення моральної шкоди, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 162282 грн. 98 коп. на відшкодування вартості автомобіля; 20000 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди, 2585 грн. 80 коп. на відшкодування витрат понесених за проведення експертного авто товарознавчого дослідження № 4100 від 30.05.2016 року та дослідження спеціаліста авто-товарознавця при визначенні утилізаційної вартості КТЗ від 11.10.2016 року; вартість послуг ФО-П ОСОБА_4 у сумі 2775 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн.

В обґрунтування позову вказувала, що 26 березня 2016 року на перехресті вулиць Целіноградської та ОСОБА_5 в місті Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_2, який керував автомобілем марки "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_1, яка керувала автомобілем марки "Хонда", реєстраційний номер АО 7252. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року, яка постановою Апеляційного суду Харківської області від 18 травня 2016 року в частині визнання вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП залишена без змін, ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення в межах санкції статті.

Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження № 4100 від 30 травня 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 531 807 грн.. 11 коп. У зв'язку із тим, що вартість ремонту автомобіля перевищує його ринкову вартість, розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди експертом визначено в розмірі 292 885 грн. 83 коп.

Крім того, як зазначала позивач в позовній заяві, пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль через технічну неможливість його самостійно пересуватись було за допомогою евакуатора переміщено на оплатну стоянку. Станом на дату подання позовної заяви, а саме 08 липня 2016 року, за надання паркувального місця для автомобіля на охоронюваній стоянці ФОП "Чалий" виставлено рахунок на 1575 гривень, 15 гривень за одну добу, який 08 липня 2016 року оплачено ОСОБА_1

Разом з тим, при зверненні до страхової компанії ПрАТ "Українська пожежна страхова компанія" щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, представником страхової компанії було проведено експертне дослідження для встановлення розміру нанесеної потерпілій матеріальної шкоди, в ході проведення 04 квітня 2016 року якої проводились роботи з розборки та зборки автомобілю, вартість яких склала 600 гривень.

Повторно процедуру розбирання та зборки автомобілю було проведено 15 квітня 2016 року при проведенні експертного дослідження експертом ХНДІСЕ ім. Засл. проф. ОСОБА_6 та надано квитанцію на 600 гривень, які також були сплачені позивачем.

Оплата за проведення експертного дослідження в сумі 1585 гривень 08 копійок було здійснено також позивачем.

З метою відновлення своїх порушених прав, забезпечення участі в Дзержинському районному суді м. Харкова та Апеляційному суді Харківської області при розгляді матеріалу про адміністративне правопорушення, підготовки та подачі процесуальних документів про відшкодування завданої шкоди та участі в судових засіданнях, позивачка була вимушена звернутись за правовою допомогою до юриста. Розмір витрат на правову допомогу склав 5000 гривень, що підтверджується доданою до позовної заяви копією договору про надання правової допомоги.

Таким чином, розмір матеріальної шкоди нанесеної ОСОБА_2 ОСОБА_1 внаслідок пошкодження в ДТП її автомобіля та пов'язаних з цим витрат, склав 302 246 грн. 63 коп.

20 жовтня 2016 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій, у звязку з продажем залишків від фізично знищеного автомобіля, просила зменшити суму завданої ОСОБА_2 матеріальної шкоди на суму утилізаційної вартості автомобіля, а саме: на 80602 грн. 85 коп. Позивач також просила стягнути з відповідача на її користь витрати понесені за проведення дослідження спеціалістом авто-товарознавцем утилізаційної вартості автомобіля, які склали 1000 грн.

Крім того, позивач зазначала, що страховою компанією ПрАТ "Українська пожежна страхова компанія", якою була застрахована цивільна відповідальність перед третіми особами ОСОБА_2 06 липня 2016 року на користь ОСОБА_1 було виплачено 50 000 гривень страхової виплати.

В обґрунтування наявності моральної шкоду, яку позивач просила стягнути, ОСОБА_1 зазначила, що фізичне знищення автомобіля завдало їй та її родині значні незручності, крім того, під час ДТП в салоні автомобіля знаходився малолітній син позивачки, що викликало в неї нервовий стан через переймання за його здоровя.

Позивач та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги та доводи наведені в їх обґрунтування підтримали у повному обсязі.

Відповідач в судові засідання не зявився, участь приймав через своїх представників, які проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні, мотивуючи свою позицію тим, що ОСОБА_1 на момент ДТП не була власником автомобіля, а тому не має права на отримання відшкодування. При цьому зазначили, що станом на час ДТП автомобіль «Хонда», яким керувала ОСОБА_1 не був зареєстрований в органах Державтоінспекції України, не був застрахований у передбаченому законом порядку і перебував за межами державного захисту, як транспортний засіб, який не допущений до експлуатації у відповідності до статті 37 Закону України «Про дорожній рух». Згідно п. 2.9. Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати незареєстрованним транспортним засобом. Крім того, представники посилалися на те, що власник автомобіля ОСОБА_3 отримав грошові кошти еквівалентні вартості автомобіля ще до ДТП. З ОСОБА_1 познайомився вже після ДТП.

В судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_7 було заявлено клопотання про залучення в якості третьої особи власника автомобіля ОСОБА_3, яке судом задоволено та ухвалено залучити ОСОБА_3 до розгляду справи в якості третьої особи. ОСОБА_3 були заявлені самостійні вимоги про відшкодування на його користь матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_2, у звязку із тим, що він є фактичним власником автомобіля.

Разом з тим, з позовної заяви третьої особи ОСОБА_3 та його пояснень вбачається, що внаслідок нестабільної ситуації на Сході України, він потребував грошових коштів, і вирішив продати свій автомобіль «Хонда» і зробив це шляхом укладання договору доручення з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та передачі їм автомобіля разом з документами (свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та документами, які стосуються експлуатації автомобіля). Від останніх він отримав грошові кошти за автомобіль. З ОСОБА_1 познайомився вже після ДТП. На момент скоєння ДТП право власності на пошкоджений автомобіль «Хонда», номерний знак для разових поїздок АО 7252, належало йому. Всі витрати понесені у звязку з ДТП, які зазначені в позові ОСОБА_1, сплачувалися нею але за його кошти. Дії стосовно проведення досліджень, зберігання, продажу автомобіля, а також звернення в страхову компанію ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» ОСОБА_1 здійснювала від його імені, на підставі довіреності, виданої 31 березня 2016 року в порядку передоручення ОСОБА_8

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП та стягнення моральної шкоди відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянти зазначила, що судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, тому слід зробити висновок, що вона правомірно володіла цим майном, а тому має прав на відшкодування завданої шкоди.

Також, апелянт вказує, що вона надала докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.

16 серпня 2018 року до Апеляційного суду Харківської області надійшов відзив представника ОСОБА_2 ОСОБА_10 на вищевказану апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2018 року розгляд справи призначено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, того, що внаслідок ДТП саме їй були завдані майнові збитки, пошкоджений транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_11, під час ДТП керувала цим автомобілем ОСОБА_1, яка має лише право розпоряджатись ним на підставі довіреності від 31.03.2016 року і немає права вимагати відшкодування шкоди. Також, не надано доказів на здійснення усіх витрат, повязаних з наслідками ДТП.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 березня 2016 року на перехресті вулиць Целіноградської та ОСОБА_5 в місті Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_2, який керував автомобілем марки "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_1, яка керувала автомобілем марки "Хонда", реєстраційний номер АО 7252. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року, яка постановою Апеляційного суду Харківської області від 18 травня 2016 року в частині визнання вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП залишена без змін, ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення в межах санкції статті.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП 26 березня 2016 року повністю доведена.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди та витрат, повязаних з розглядом справи позивачкою надані висновок експертного авто-товарознавчого дослідження ХНДІСЕ ім.Засл. проф. ОСОБА_6 № 4100 від 30 травня 2016 року, згідно якому розмір матеріальної шкоди складає 292 885, 83 грн.; копії квитанцій від 26 березня 2016 року № 041279, від 04 квітня 2016 року № 041268 та від 15 квітня 2016 року № 041278, згідно яким ФОП ОСОБА_4 надані послуги на загальну суму 2775 грн., копії свідоцтва про державну реєстрацію ФО-П ОСОБА_4 та свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_7 А № 051069; копія договору про надання юридичних послуг ФОП ОСОБА_12 на суму 5 000 грн., копії витягу з реєстру платника єдиного податку на ОСОБА_12

Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, страховою компанією ПрАТ "Українська пожежна страхова компанія", якою була застрахована цивільна відповідальність перед третіми особами ОСОБА_2 06 липня 2016 року на користь ОСОБА_1 було виплачено 50 000 гривень страхової виплати.

Крім того, суду надано договори комісії та купівлі-продажу автомобіля марки "HONDA CR-V від 30 серпня 2016 року, з яких вбачається, що вони укладені від імені власника автомобіля ОСОБА_3, ОСОБА_13, який діяв на підставі довіреності від 31 березня 2016 року, яка видана в порядку передоручення йому та ОСОБА_1 громадянином ОСОБА_8 та посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14

Отже, 30 серпня 2016 року автомобіль був проданий.

Відповідно до довіреності від 12 грудня 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу ОСОБА_14, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_8, ОСОБА_9 користуватися та розпоряджатися (з правом продажу, міни, оренди, найму, позички, доручення страхування), а також експлуатувати та слідкувати за технічним станом і проводити ремонт належного йому автомобіля марки і моделі HONDA CR V, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № SHSRD88606U409615, тип ТЗ легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2, здано; зареєстрованого на його ім'я 21 лютого 2006 року у МРЕВ м. Харкова, на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ КІА № 003302, виданого тоді ж, тим же органом, знятий з обліку для реалізації в межах України 12 грудня 2015 року у Територіальному сервісному центрі 6341, виданий номерний знак для разових поїздок АО7252.

Таким чином, власником автомобіля марки "Хонда", реєстраційний номер АО 7252, на момент скоєння ДТП була фізична особа ОСОБА_11 який в судовому засіданні пояснив, що вартість автомобіля йому була сплачена ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ще до ДТП, яка мала місце за участю водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Всі витрати після ДТП і повязані з ним, здійснювалися ОСОБА_15 але за його кошти. Дії стосовно проведення досліджень, зберігання, продажу автомобіля, а також звернення в страхову компанію ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» ОСОБА_1 здійснювала від його імені, на підставі довіреності, виданої 31 березня 2016 року ОСОБА_8.

Крім того, 09.03.2017 року ОСОБА_11 звернувся до суду із самостійним позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП і просив стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 200 245 грн. у відшкодування майнової шкоди. (а.с.125-126 т.1).

Згідно з Конституцією України, кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). У той же час законодавство зобов'язує власників не використовувати своє майно на шкоду іншим особам.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з частин 1, 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частин 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 26 березня 2016 року керувала автомобілем марки "Хонда", реєстраційний номер АО 7252, на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, а власником вказаного транспортного засобу на момент скоєння ДТП був ОСОБА_3

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб'єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб'єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Матеріали справи свідчать, що у березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому стягнути з ОСОБА_2 на його користь 200 245 гривень відшкодування матеріальної шкоди та понесених у звязку з ДТП витрат.

У вказаному позові ОСОБА_3 вказав, що на момент скоєння ДТП право власності на пошкоджений автомобіль марки «Хонда», р.н. виданий номерний знак для разових поїздок АО 7252, належало йому, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ КІА № 003302, виданого 21 лютого 2006 року у МРЕВ м. Харкова.

Також, у вказаному позові ОСОБА_3 вказував, що витрати по проведенню експертного дослідження, надання паркувального місця для автомобіля на охоронюваній стоянці та інше були здійсненні ОСОБА_1 за його рахунок.

Крім того, із договорів комісії та купівлі-продажу автомобіля марки "HONDA CR-V від 30 серпня 2016 року, вбачається, що вони укладені від імені власника автомобіля ОСОБА_3, ОСОБА_13, який діяв на підставі довіреності від 31 березня 2016 року.

Отже, 30 серпня 2016 року автомобіль був проданий власником автомобіля ОСОБА_3.

Ухвалою Орджонікідзевського суду м. Харкова від 17 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою в судові засідання без поважних причин.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_1 не надано до суду належних та допустимих доказів того, що внаслідок скоєння ДТП саме їй були завдані майнові збитки.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

доказування.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 вересня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

ОСОБА_16