КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 379/64/18 Головуючий у І інстанції Василенко О.М.
Провадження №22-ц/824/2021/2018 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Приходька К.П., Ігнатченко Н.В., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 12 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів,

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, апеляційний суд, -

У С Т А Н О В И В :

у січні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на початку квітня 2017 року він уклав із відповідачем усний договір, у відповідності до якого останній зобовязався за кошти позивача придбати автомобіль марки «Toyota L200» вартістю 4500 доларів США. 12 квітня 2017 року на виконання вказаної домовленості ним відповідачу було передано кошти в сумі 4500 доларів США. Враховуючи те, що пропоновані йому автомобілі коштували значно дорожче, ніж він розраховував, позивач відмовився від придбання вказаного автомобіля та вимагав повернути передані відповідачу кошти.

Після тривалих перемовин, звернення до поліції, відповідач частково повернув кошти в сумі 1000 доларів США. Проте, решту грошових коштів в розмірі 3500 доларів США позивач від відповідача не отримав, тому, уточнивши свої позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті кошти в сумі 3500 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти України гривні за офіційним курсом НБУ станом на 12.06.2018 року становить 91319 грн.60 коп., а також судовий збір в сумі 913 грн. 20 коп.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 12 червня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 безпідставно набуті кошти в сумі 91319 грн.60 коп. та судовий збір в сумі 913 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач до Апеляційного суду Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 зазначив, що він не ухилявся від взятих на себе зобовязань щодо придбання за кордоном автомобіля та його транспортування в Україну, а невиконання даного зобовязання сталося з вини позивача.

13 серпня 2018 року від ОСОБА_5 на адресу Апеляційного суду Київської області надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просить залишити рішення Таращанського районного суду Київської області від 12 червня 2018 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу автомобіля в установленому законом порядку між сторонами укладений не був, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2018 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без виклику осіб, які беруть участь у справі.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та Апеляційний суд Київської області, та утворено Київський апеляційний суд.

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року №297/2018 переведено суддів Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Початком роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

У звязку із зазначеним справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2018 року прийнято справу до свого провадження та визначено розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У звязку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду має бути залишене без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком, так як він є обґрунтованим, відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що згідно розписки від 12 квітня 2017 року, відповідач ОСОБА_4 отримав від позивача ОСОБА_5 4500 доларів США, для придбання автомобіля «Toyota L200».

Позивач, на запропоновані відповідачем варіанти купівлі автомобіля відмовився, оскільки їх вартість значно перевищувала суму коштів, надану останньому.

На вимогу позивача від 09 серпня 2017 року про повернення коштів в сумі 4500 доларів США, відповідач повернув лише 1000 доларів США.

Згідно із ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, для виникнення зобовязання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобовязальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року № 61-14244св18.

Відносини, які склалися між сторонами породжують зобовязання відповідача перед позивачем, що підтверджуються розпискою ОСОБА_4 від 12 квітня 2017 року, в якій зазначено, що кошти передані останньому спрямовані на пригон автомобіля в майбутньому (а.с.7).

Факт передачі коштів позивачем - ОСОБА_4 не заперечується останнім, як і не заперечується невиконання зобовязання відповідачем, про що зазначено в апеляційній скарзі.

За таких обставин, судова колегія, приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що дані кошти мають бути поверненні позивачу.

Доводи ОСОБА_4 про те, що вищевказані кошти передані йому в якості завдатку не відповідають дійсності, оскільки розписка написана ОСОБА_4 власноруч такої інформації не містить.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовґязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Аванс це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів (ч.2 ст. 570 ЦК). Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобовґязання (доказова функція), а також зараховується в рахунок майбутніх платежів (платіжна функція), але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобовґязання. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення практично у всіх випадках невиконання договору, а сторона, яка отримала аванс, ні за яких умов не може бути зобовґязана до його повернення у більшому розмірі.

Для того, щоб сплачена сума визнавалась завдатком, необхідно прямо вказувати на це в договорі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Таращанського районного суду Київської області від 12 червня 2018 року.

Доводів які б спростували правильні висновки суду першої інстанції апеляційна скарга в собі не містить.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 12 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Д.О. Таргоній

Н.В.

Ігнатченко

К.П.

Приходько