_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/520/315/18
УХВАЛА

01.11.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Єгорової Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Тетяна Володимирівна, Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк», Комунальне підприємство Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» державний реєстратор Бойко О.М, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Тетяна Володимирівна, Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк», Комунальне підприємство Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» державний реєстратор Бойко О.М, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_3 реєстраційний номер обєкта нерухомого майна НОМЕР_1;

- накладення арешту на квартиру №АДРЕСА_1, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна НОМЕР_2;

- накладення арешту на квартиру №АДРЕСА_2, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна НОМЕР_3

- встановлення заборони будь-яким фізичним або юридичним особам проводити ремонт, знесення, реконструкцію нерухомого майна: житлового будинку АДРЕСА_3 квартири №АДРЕСА_1; квартири №АДРЕСА_2.

В обґрунтування вказаної заяви, заявник посилається на те, що вказане нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_3; квартира №АДРЕСА_1; квартира №АДРЕСА_2, належало на праві власності її батьку - ОСОБА_7

За час життя, її батько ОСОБА_7 склав заповіт від 22 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андрющенко Л.Д., зареєстрований в реєстрі за №80, за умовами якого здійснив розпорядження на випадок своєї смерті та заповів усе майно, яке б йому належало на час смерті ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, у звязку з чим відкрилась спадщина на належне йому за час життя майно.

Належність вказаного нерухомого майна ОСОБА_7 на час смерті підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №134010579 від 10.08.2018 року.

В подальшому, як стверджує заявниця, вона, як єдиний спадкоємець до майна ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, за заповітом, звернулась до державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу №491/18.

Однак, в подальшому, як зазначає заявниця, їй стало відомо, що 07.09.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Тетяною Володимирівною були посвідчені договори купівлі-продажу стосовно вказаного нерухомого майна, що підтверджується інформаційними довідками з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №141973884 від 19.10.2018 року, за №142042173 від 20.10.2018 року, за №142042290 від 20.10.2018 року, з яких вбачається, що:

- 07.09.2018 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 було зареєстровано за ОСОБА_2, та передано в іпотеку - Акціонерному товариству «Український будівельно-інвестиційний банк»;

- 07.09.2018 року право власності на квартиру №АДРЕСА_1, було зареєстровано за ОСОБА_4, та передано в іпотеку - Акціонерному товариству «Український будівельно-інвестиційний банк»;

- 07.09.2018 року право власності на квартиру №АДРЕСА_2, було зареєстровано за ОСОБА_4, та передано в іпотеку - Акціонерному товариству «Український будівельно-інвестиційний банк».

Однак, як стверджує заявниця, на момент смерті ОСОБА_7, вказане нерухоме майно, померлим не відчужувалось та належало померлому на праві власності.

Також заявниця зазначає, що з договорів, на підставі яких ОСОБА_2 та ОСОБА_4 незаконно набуло право власності на вказане нерухоме майно, належне ОСОБА_7 вбачається, що продавцем майна ОСОБА_7 була ОСОБА_3 яка зареєстрована у АДРЕСА_4 та підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_2, ОСОБА_4, як покупцями, був лише витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права якій був надано ОСОБА_3 23.08.2018 року - Комунальним підприємством Вишеньківської сільської ради Добробут- Гарант. При цьому, заявниця звертає увагу, що 23.08.2018 року ОСОБА_7 був померлий, та приватний нотаріус ОМНО Дишлева О.В зареєструвала право власності стосовно спірного нерухомого майна, не отримавши від ОСОБА_3, як продавця, договір купівлі-продажу або інший документ який би підтверджував її право власності, а також не сформувала виписку що ОСОБА_7 на 23.08.2018 року був померлий.

На підставі вищевикладеного, заявниця ОСОБА_1, вважає, що вказане нерухоме майно вибуло з власності ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно, у звязку з чим вона, як єдиний спадкоємець після смерті останнього, позбавлена права на прийняття спадщини, у звязку з чим, вимушена звернутись до суду з відповідним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Тетяна Володимирівна, Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк», Комунальне підприємство Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» державний реєстратор Бойко О.М, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Також заявниця стверджує, що на підготовку подання позовної заяви потрібен деякий час, однак на підставі викладених посилань є підстави вважати про існування загрози можливого невиконання рішення суду, у звязку з чим заявник вважає за необхідне накласти арешт та встановити заборону на вказане спірне нерухоме майно, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення її прав, а також ускладнити та зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

З урахуванням викладених заявником обставин, судом встановлено, що позивач має намір подати до суду позовну заяву стосовно трьох обєктів нерухомого майна, а саме стосовно: житлового будинку АДРЕСА_3 квартири №АДРЕСА_1; квартири №АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо повязані між собою позовні вимоги предявлені одночасно щодо декількох обєктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням обєкта, вартість якого є найвищою.

Оскільки спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, яке розташоване на території Київського району міста Одеси, отже позовна заява, яку ОСОБА_1 має подати до суду, про яку висловила намір, підсудна Київському районному суду міста Одеси, а відтак заява про забезпечення позову до подання позовної заяви підсудна Київському районному суду міста Одеси.

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частинами 1, 2 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

У відповідності до ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.149 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так з наданих до суду документів вбачається, що станом на 10.08.2018 року ОСОБА_7 належало на праві власності нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_3; квартира №АДРЕСА_1; квартира №АДРЕСА_2, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №134010579 від 10.08.2018 року.

За час життя, ОСОБА_7 склав заповіт від 22 січня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андрющенко Л.Д., зареєстрований в реєстрі за №80, за умовами якого здійснив розпорядження на випадок своєї смерті та заповів усе майно, яке б йому належало на час смерті ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, у звязку з чим відкрилась спадщина на належне йому за час життя майно.

В подальшому, як стверджує заявниця, вона, як єдиний спадкоємець до майна ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, за заповітом, звернулась до державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу №491/18.

З інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №141973884 від 19.10.2018 року, за №142042173 від 20.10.2018 року, за №142042290 від 20.10.2018 року, вбачається, що:

- 07.09.2018 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 було зареєстровано за ОСОБА_2, та передано в іпотеку - Акціонерному товариству «Український будівельно-інвестиційний банк», строк виконання зобовязання встановлено до 02.10.2020 року, розмір зобовязання 1700000 гривень 00 копійок;

- 07.09.2018 року право власності на квартиру №АДРЕСА_1, було зареєстровано за ОСОБА_4, та передано в іпотеку - Акціонерному товариству «Український будівельно-інвестиційний банк», строк виконання зобовязання встановлено до 12.09.2019 року, розмір зобовязання 1700000 гривень 00 копійок;

- 07.09.2018 року право власності на квартиру №АДРЕСА_2, було зареєстровано за ОСОБА_4, та передано в іпотеку - Акціонерному товариству «Український будівельно-інвестиційний банк», строк виконання зобовязання встановлено до 12.09.2019 року, розмір зобовязання 1700000 гривень 00 копійок.

Однак, як стверджує заявниця, на момент смерті ОСОБА_7, вказане нерухоме майно, померлим не відчужувалось та належало померлому на праві власності, у звязку з чим вона вважає вказані перереєстрації права власності незаконними та підлягаючими скасуванню.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що дійсно нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_3; квартира №АДРЕСА_1; квартира №АДРЕСА_2, належало на праві власності - ОСОБА_7, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1, яке в подальшому було перереєстровано, однак на цей час перебуває в іпотеці, тому у разі вжиття заходів забезпечення позову по цій справі шляхом накладення арешту на вищевказане нерухоме майно порушить права іпотекодержателей, які згідно положень Закону України «Про іпотеку» вправі одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цих боржників, у звязку з чим суд дійшов висновку, що заява представника заявника про накладення арешту на вищевказане нерухоме майно задоволенню не підлягає.

Крім того, суд зазначає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобовязання після предявлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладання договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобовязання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У звязку з чим, суд зазначає, що заявником не підтверджено, які дії можуть бути вчинені відповідачами, спрямовані на ухилення від виконання зобовязання після предявлення вимоги чи подання позову до суду, та в подальшому можуть утруднити майбутнє рішення суду, оскільки спірне нерухоме майно перебувають в іпотеці та під обтяженням, що виключає здійснення таких дій, а вжиття заявлених заявником заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав та інтересів іпотекодержателей вказаного нерухомого майна.

Крім того, з інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №141973884 від 19.10.2018 року, за №142042173 від 20.10.2018 року, за №142042290 від 20.10.2018 року, вбачається, що: житловий будинок АДРЕСА_3; квартира №АДРЕСА_1; квартира №АДРЕСА_2, у звязку з перебуванням під іпотекою, строк виконання яких встановлено до 12.09.2019 року та до 02.10.2020 року, перебувають під обтяженням забороною на нерухоме майно.

Отже, відносно вказаного нерухомого майна вжито обтяження заборону на нерухоме майно, що виключає в свою чергу здійснення будь-яких дій щодо вказаного нерухомого майна та спростовує можливу загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову з боку майбутніх відповідачів, тому суд вважає недоцільним накладати арешт на вищезазначене майно, оскільки вже існує обтяження щодо вільного його розпорядження, тобто заборона відчуження, яка встановлена іпотечним договором.

Викладені в заяві мотиви не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши вказану заяву, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви є передчасною, необґрунтованою, заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, з урахуванням того, що спірне нерухоме майно перебуває в іпотеці та під забороною вчиняти певні дії, а відтак заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Тетяна Володимирівна, Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк», Комунальне підприємство Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» державний реєстратор Бойко О.М, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду буде складено - 01 листопада 2018 року.

Головуючий Калініченко Л. В.