Провадження № 2/369/678/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23.08.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Водала А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 09 серпня 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 За час спільного проживання вони набули майно: житловий будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_2, державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіль Volvo XC90, державний номерний знак НОМЕР_2. Спільне життя не склалось, проживають окремо. У добровільному порядку поділити майно не можуть. Також, посилаючись на ст.70 СК України, вважала, що її частка в спільному майні має бути збільшена, оскільки відповідач протягом тривалого часу не забезпечує сім'ю, не надає кошти на утримання дітей, не несе витрати на утримання спільного спірного майна. Фактично дані всі матеріальні зобов'язання виконується одноособово.

Просила суд визнати за нею право власності на ? житлового будинку загальною площею 360,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 визнати за нею право власності на ? частини земельної ділянки площею 0,0976га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_5; судові витрати покласти на відповідача.

Не погоджуючись з поданим позовом ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву. Вказав, що дійсно ними за час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_1 було придбано житловий будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 в с.Софіївська Борщагівка. Дане майно є спільною сумісною власністю подружжя та їх частки є рівними. Після розлучення позивачка з дітьми залишалась проживати в даному будинку. Він постійно забезпечує дітей всім необхідним, періодично забирає дітей до себе, їздить з ними відпочивати. Тому категорично не погоджується з доводами позову щодо ненадання ним матеріальної допомоги і вважає, що підстав для відступу від ідеальних часток немає. Просив суд задоволити позовні вимоги частково: визнати за ним та ОСОБА_1 право власності по ? частині за кожним на житловий будинок загальною площею 360,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 визнати за ним та ОСОБА_1 право власності по ? частині за кожним на земельну ділянку площею 0,0976га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_5.

При розгляді справи позивачка ОСОБА_1 подала заяву про зменшення розміру позовних вимог. Вказала також, що за час спільного проживання ними були придбані автомобіль Богдан DF-20, державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіль Volvo XC90, державний номерний знак НОМЕР_2. Дані автомобілі в подальшому були відчужені;: автомобіль Богдан DF-20, державний номерний знак НОМЕР_1, - за 41 000 грн., автомобіль Volvo XC90, державний номерний знак НОМЕР_2, - 31 000 грн. Кошт за продані автомобілі вона не отримувала, тому відповідач має обов'язком відшкодувати половину вартості.

Остаточно просила суд визнати за нею право власності на1/2 житлового будинку загальною площею 360,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 визнати за нею право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0976га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_5; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості відчужених спільних транспортних засобів в розмірі 36 000 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 серпня 2018 року позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості відчужених спільних транспортних засобів в розмірі 36 000 грн. - залишено без розгляду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що 09 серпня 2003 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області.

Сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №103626932 від 14 листопада 2017 року встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0976га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_6

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №103625789 від 14 листопада 2017 року встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 360,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. Право власності зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності, видане 23 червня 2008 року виконавчим комітетом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на ча,с розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Оскільки майно придбане сторонами в період зареєстрованого шлюбу, що визнається сторонами, тому суд приходить до висновку, що дане майно є спільним сумісним майном подружжя та частки є рівними.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.

Керуючись ст.ст. 3, 21, 57-74 СК України, постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 житлового будинку загальною площею 360,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 житлового будинку загальною площею 360,1 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0976га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0976га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_5.

Інформація про позивача: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, адреса реєстрації: АДРЕСА_3, гуртожиток, ідентифікаційний номер НОМЕР_3.

Інформація про відповідача: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області (пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 01 вересня 2018 року.

Суддя