Справа № 183/915/18
№ 2/183/1660/18
21 серпня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
при секретарі Пономаренко О.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про примусове виселення з квартири,-
22 лютого 2018 року Перещепинська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просять виселити відповідача з квартири, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, АДРЕСА_1, являється комунальною власністю, без надання іншого жилого приміщення.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 є державною власністю. У 2016 році в зазначену квартиру заселився ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, де на той час був зареєстрований та проживав його рідний брат ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який вів аморальний спосіб життя та мав великі борги за комунальні послуги.
ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_2 помер. Його брат ОСОБА_1 залишився проживати в даній квартирі без реєстрації. Звернувшись до Виконавчого комітету Перещепинської міської ради з заявою про надання дозволу на реєстрацію в даній квартирі, відповідачу було відмовлено, у зв'язку з надходженням чисельних скарг від мешканців будинку №7 про систематичні порушення громадського порядку, зібрання наркоманів, а також у зв'язку з тим, що квартира являється державною та тривалий час за неї не сплачувалися комунальні платежі. 13.04.2017 року відповідач був повідомлений, що після погашення всіх боргів виконком повернеться до розгляду його заяви щодо надання дозволу на реєстрацію в даній квартирі, на що ОСОБА_1 повідомив, що сплачувати борги не збирається, через відсутність коштів.
На сьогоднішній день борги не погашені, порушення не припинилися, квартира залишається в антисанітарному стані. Добровільно звільнити приміщення відповідач не бажає, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду, оскільки своїми діями відповідач створює перешкоди у користуванні квартирою.
Крім того, позивач вважає, що відповідач порушує їх право щодо реалізації права управління житловим фондом, а саме розподілення та надання житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1, особам, які перебувають на квартирному обліку Перещепинськом міської ради і потребують поліпшення житлових умов відповідно до «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСРС», затверджених постановою РМ УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року №470. У зв'язку з вищевикладеним, посилаючись на ч.3 ст. 116 Житлового кодексу України, позивач просять виселити відповідача з жилого приміщення - державної квартири АДРЕСА_1, без надання без надання іншого жилого приміщення.
Ухвалою суду від 30 березня 2018 року відкрито провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади України, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що житлова квартира за АДРЕСА_1 Новомосковського району Дніпропетровської області являється державним житловим фондом Перещепинської міської ради.
У відповідності до довідки Перещепинської міської ради № 718-д від 19.10.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб, в тому числі неповнолітніх немає (а.с.10). Останній хто мешкав за вказаною адресою був ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 13.06.2017 року (а.с.11).
Матеріали справи свідчать про те, що на даний час в зазначеній квартирі мешкає без реєстрації відповідач по справі ОСОБА_1.
27 березня 2017 року відповідач звернувся до позивача з заявою про надання дозволу на прописку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12), за результатом розгляду якої останньому відмовлено, у зв'язку з надходженням чисельних скарг від мешканців будинку №7 про систематичні порушення громадського порядку в даній квартирі, зібрання наркоманів, а також через наявність величезних боргів за комунальні послуги, однак після погашення всіх боргів за комунальні послуги, виконком повернеться до розгляду заяви відповідача, про свідчить копія листа адресованого на ім'я ОСОБА_1 (а.с.13).
За результатом розгляду матеріалів, за зверненням Перещепинської міської ради стосовно перевірки законності перебування відповідача у спірній квартирі, відповідним відділом поліції надано висновок від 19.12.2017 року, у відповідності до якого було встановлено, ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1, де раніше проживав його померлий брат ОСОБА_2 На даний час ОСОБА_1 жодних документів на вищевказану квартиру немає та проживає там без реєстрації, так як в нього більше немає де жити. В ситуації, що склалася відсутній склад кримінального правопорушення (а.с.16).
У відповідності з положеннями 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
Основним законодавчим актом у сфері регулювання житлових відносин є Конституція України та Житловий кодекс України, прийнятий у 1983 році (далі - ЖК України).
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Отже, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
У всіх випадках визнання тієї чи іншої дії як способу захисту пов'язується із зазначенням в нормативних актах. Спосіб захисту також визначають як конкретні закріплені чи санкціоновані законом правоохоронні заходи (засоби), за допомогою яких усуваються порушення прав і вплив на правопорушника.
До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Згідно з ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що відповідач самовільно зайняв жиле приміщення - квартиру за адресою: АДРЕСА_1, останній не відноситься до категорії осіб, визначених ст. 125 ЖК України, які не підлягають виселенню, у реєстрації місця проживання за даною адресою йому було відмовлено,Є у зв'язку з порушення громадського порядку та правил співжиття в будинку, а також наявності у значному розмірі заборгованості за комунальні послуги. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням суду не надано.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суд вважає, що ОСОБА_3 підлягає виселенню з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1762,00 грн. (а.с.1).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,76,81,89, 141, 223, 263, 265,280 ЦПК України, ст.ст. 109,116 Житлового кодексу України, -
Позов Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про примусове виселення з квартири,- задовольнити.
Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, з квартири, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.