Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 607/6194/16-ц

провадження № 61-20811св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - Друга тернопільська державна нотаріальна контора,

особа, яка подавала апеляційну скаргу - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області у складі судді Парандюк Т. С. від 14 березня

2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт проживання однією сім'єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, її та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з 01 травня 2009 року по день смерті останнього.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у складі судді Сташків Н. М. від 31 серпня 2016 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_6 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у період з 01 вересня 2009 року

по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ухвалою судді Апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення суду першої інстанції відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_5 не брала участі у розгляді справи, оскаржуваним рішенням районного суду питання про права та обов'язки заявника не вирішувалось.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вони з ОСОБА_6 проживали спільно однією сім'єю, від якого у них у 2013 році народилася дочка ОСОБА_7, а тому рішенням суду, яким встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з 2009 року по день смерті останнього, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вирішено питання про її права та обов'язки.

У червні 2017 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вона посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність постановленої судом апеляційної інстанції ухвали.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суддя апеляційного суду, відмовляючи ОСОБА_5 у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 серпня 2016 року, виходив із того, що ОСОБА_5 не брала участі у розгляді справи, оскаржуваним рішенням районного суду питання про її права та обов'язки не вирішувалось.

Проте повністю погодитись з таким висновком не можна.

У статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11?рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини та громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано положеннями глав 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Зазначені ухвали можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

Частиною четвертою статті 297 ЦПК України 2004 року визначено вичерпний перелік підстав, відповідно до яких суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, зокрема: у випадку, якщо справа не підлягає апеляційному розгляду у порядку цивільного судочинства; є ухвала про закриття апеляційного провадження у зв'язку з відмовою особи від апеляційної скарги; є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження на рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не врахував, що відсутність права на апеляційне оскарження є підставою для відмови у прийнятті апеляційної скарги, а не підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Відмова у відкритті апеляційного провадження та відмова у прийнятті апеляційної скарги тягне за собою різні правові наслідки.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не вирішував питання про права та обов'язки і наявність спору про право ОСОБА_5 на майно є передчасними, оскільки суд належним чином не перевірив доводи останньої про те, що вона проживала з померлим однією сім'єю, внаслідок чого мають спільну дитину. Перевірити ці обставини можливо в межах апеляційного перегляду, однак суд апеляційної інстанції безпідставно обмежив позивачу доступ до правосуддя.

Тобто судом апеляційної інстанції порушені норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, ухвали судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню за частиною третьою статті 406, пунктом 2 частини першої статті 409 та частиною шостою статті 411 ЦПК України із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2017 року скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк