Справа №: 343/1707/18
Провадження №: 4-с/0343/12/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2018 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії державного виконавця під час виконання судового рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, звернувся в Долинський районний суд Івано-Франківської області зі скаргою про визнання неправомірними дії державного виконавця під час виконання судового рішення, в якій просить :

Визнати протиправними дії державного виконавця Долинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області ОСОБА_2, при виконанні нею виконавчого провадження за №343/523/14-ц від 25 травня 2018 року, у частині винесення нею 29.08.2018 року відносно нього, ОСОБА_1, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Долинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області - ОСОБА_2, від 29.08.2018 року, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, йому, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з Долинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області на його користь усі судові витрати, повязані з розглядом в суді даної справи та витрати на правову допомогу.

Свої вимоги мотивує тим, що 30.04.2003р., між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, було укладено шлюб. На підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області, від 10.04.2014р., їх шлюб розірвано.

Від спільного проживання в шлюбі у них 16.03.2004р. народилася донька - ОСОБА_4, місце проживання якої, згідно вказаного рішеня суду від 10.04.2014р., визначено разом з ОСОБА_3, хоч протягом останніх чотирьох років (по квітень місяць 2018р.) дочка проживала тільки з ним і перебувала на його виховані і повному його матеріальному утриманні, оскільки її мати, ОСОБА_3, в цей час знаходилась в ОСОБА_5, мало коли приїжджаючи до дитини та практично матеріально її не утримувавши, як і не цікавившись її життям, добробутом, тощо (взагалі не займалася в цей час її вихованням).

У 2014 році, ОСОБА_3 звернулася в Долинський районний суд Івано-Франківської області з позовною заявою про стягнення з нього аліментів на її користь на утримання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_6.

Відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області, від 24 квітня 2014 року, та виданого на його основі 25.05.2018 року виконавчого листа, він, ОСОБА_1, повинен по даний час сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 500 (пятсот) гривень щомісячно.

На час звернення до суду ОСОБА_3 з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки, через незначне непорозуміння між ним і нею, вони тимчасово не проживали разом. Однак, після цього вони фактично порозумілися і практично знову почали проживати разом як сім»я, вели спільне господарство. ОСОБА_3, поїхала на заробітки до ОСОБА_5, а дитина повністю (як на вихованні, так і в матеріальному плані) залишилася з ним. В цей період часу, він повністю дбав про матеріальні і побутові блага сім»ї (і в першу чергу стосовно їх дочки ОСОБА_6), забезпечував її всім необхідним, тобто всі зароблені гроші він витрачав на утримання своєї сім'ї, як і їх дочки.

Цьому є свідчення той факт, що до червня 2018р., в примусовому порядку, ОСОБА_3, аліменти з нього не стягувала. Цим саме, він вважає, що вона, знаючи про реальність вказаних вище фактів, відмовилася від примусового стягнення з нього аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6. Однак, в подальшому спільне сімейне життя у них з ОСОБА_3 все ж таки не склалось і вони вже не проживають як одна сім?я, а згодом ОСОБА_3 повідомила , що він повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки.

В червні 2018 року на його адресу була надіслана постанова з відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, від 06.06.2018 року, з якої він дізнався, що в нього є заборгованість по аліментах, яку потрібно нараховувати (як і є нараховано) з 19.02.2014 року (що є також відображено у виконавчому листі, виданому 25.05.2018р., для ОСОБА_3В.) до повного її погашення, і стягувати з нього аліменти щомісячно в твердій грошовій сумі, в розмірі 500 (пятсот) гривень.

Відповідно до розрахунку по сплаті аліментів, виданого державним виконавцем на його прохання, станом на 01:06.2018 року, його борг по сплаті вказаних вище аліментів, становить 18 000грн. Після цього, у виконавчій службі він дізнався номер рахунку на який з червня 2018р., він справно перераховує для ОСОБА_3, аліменти у визначеному йому судом розмірі. Однак залишається заборгованість по сплаті аліментів за період з 19.02.2014 р. по 01.04.2018 року, яка в природі не може існувати по вказаним ним вище мотивам. З цього повідомлення органу Державної виконавчої служби, вище зазначений розмір заборгованих аліментів був нарахований, згідно відповідного рішення суду і виданого на його основі виконавчого листа.

Він вважає що дана заборгованість виникла не з його вини, а з вини ОСОБА_3, оскільки в період так би сказати їх спільного проживання, коли їх дочка ОСОБА_6 була повністю на його утриманні, ОСОБА_3, жодного разу не згадувала про сплату аліментів, не надала йому виконавчого листа, не повідомила номер рахунку на який він зміг би перераховувати кошти на утримання їх дитини.

На його думку, ОСОБА_3, навмисне ввела його в оману, і його вини в заборгованості по аліментах немає, оскільки фактично проживаючи разом з нею, як сімя, він повністю матеріально забезпечуючи як її, так і їх дочку, вони вели спільне господарство, він дбав про матеріальні і побутові блага сімї, забезпечував всім необхідним, тобто всі зароблені кошти він витрачав на утримання своєї сімї (і в основному для їх дочки ОСОБА_6).

По даній причині, вказаний розмір його заборгованості по аліментах, він оспорює в Долинському районному суді Івано-Франківської області, про що також повідомив орган Державної виконавчої служби, що ним до уваги взято і не було, а постановою державного виконавця, ОСОБА_2, від 29.08.2018р., йому було встановлено тимчасове обмеженя у праві виїзду за межі України до погашення, заборгованості згідно виконавчого листа №343/523/14-ц,від 25.05.2018р.

В даній постанові вказано, що у звязку з тим, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у нього утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку, перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, а він, як боржник, ухиляється від виконання своїх зобовязань, покладених на нього згідно рішення, яке підлягає примусовому виконанню, що суперечить вище вказаним обставинам.

Він, ОСОБА_1, як батько дочки ОСОБА_6, завжди надавав матеріальну допомоги для її матеріального забезпечення і виховання своєї дочки, крім того, з часу конфлікту і предявлення до примусового виконання виконавчого листа, він справно і завжди сплачує аліменти. Але в звязку з вище вказаними обставинами, в нього в даний час є заборгованість по сплаті аліментів, з якою він не погоджується і яку він в цей час оспорює в судовому порядку.

З даною постановою державного виконавця він не згідний та вважає дії державного виконавця Долинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, ОСОБА_2, протиправними, необєктивними, необґрунтованими і незаконними, виходячи з наступного:

Так,виїжджаючи на сезоні заробітки за межі території України, він зможе отримувати більший дохід і буде мати можливість вчасно сплачувати аліменти, не допускати по них заборгованість та додатково матеріально забезпечувати свою дитину.

Викладені ним вище обставини, мали б дати державному виконавцю підстави для не вчинення таких виконавчих дій, оскільки жодних інших виконавчих дій для виконання рішення, державний виконавець не використав, що свідчить про те, що виконавчі дії проведені предвзято до нього, односторонньо, необ?єктивно, необґрунтовано і протиправно. Отже, державний виконавець міг ініціювати проведення перевірки виконання виконавчого провадження не тільки зі сторони нього, як боржника, а і зі сторони стягувача, ОСОБА_3

Державним виконавцем вимоги норм Закону було проігноровано, так як він не знав про те, що в нього може бути заборгованість по сплаті аліментів, враховуючи обставини справи, викладені ним в даній скарзі. Всупереч цьому, дані ж дії цього ж державного виконавця не були ним вчинені, натомість ним в той же час вчинялося ряд інших виконавчих дій, направлених на примусове виконання даного рішення суду, в тому числі і дії, направлені на встановлення тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі території України.

З даними діями та постановою державного виконавця, він не погоджується і вважає, що вони є незаконними і неправомірними, оскільки, довідавшись про наявне у провадженні державної виконавчої служби відповідного виконавчого провадження стосовно нього, він негайно, в стислі строки, оплатив весь наявний борґ щодо сплати аліментів, який є обгрунтованим і який ним не оспорюється, а в подальшому, щомісячно і постійно оплачує нарахований йому розмір аліментних платежів, тобто самостійно і добровільно виконує рішення суду, надаючи у державну виконавчу службу відповідні квитанції банку.

На всі його заперечення в цьому, державний виконавець ніяким чином не реагує, наполягаючи на оплаті заборгованості по аліментах, яку він в даний час оспорює в судовому порядку, чим саме також порушує вимоги Закону України „Про виконавче провадження ".

А тому, вважає, що певними діями державного виконавця, ОСОБА_2, і винесеною нею раніше вказаною постановою про встановлення йому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, порушуються його права передбачені Конституцією України, Законом України „Про виконавче провадження" і іншим чинним законодавством України, у звязку з чим, він і вимушений звернутись до суду з даною своєю скаргою, оскільки вважає, що суд має всі підстави для скасування встановленого державним виконавцем тимчасового обмеження у його праві виїзду за межі території України.

З урахуванням вище ним зазначеного, він вважає, що для суду є всі правові підстави для визнання неправомірними діями державного виконавця ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, ОСОБА_2, при виконанні нею виконавчого провадження за № 343/523/14-ц від 25 травня 2018 року, у частині винесення нею відносно нього 29.08.2018 року постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, як і всі на то правові підстави для визнання судом цієї постанови державного виконавця незаконною і її скасування.

Представник скаржника ОСОБА_1- ОСОБА_7 ( договір про надання юридичних послуг а.с.5-8) в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив її задоволити, зіславшись на викладені в ній обставини. Додатково пояснив, що копію постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 29.08.2018р., скаржник отримав 05.09.2018р.

Державний виконавець Долинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області, ОСОБА_2Б.(довіреність а.с.45) у судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги. Подала заперечення (а.с.22-25), в якому зазначила, що в неї на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 343/523/14-ц, що виданий 25.05.2018 року Долинським районним судом Івано-Франківської області про: стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліментів в твердій грошовій сумі 500 (пятсот) гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. Стягнення аліментів розпочати з 19 лютого 2014 року і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Крім вищезазначеного виконавчого документа на примусовому виконанні перебував виконавчий лист № 343/523/14- ц , що виданий 24.04.2014 року Долинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліментів в твердій грошовій сумі 500 (пятсот) гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в якому було зазначено:- рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

На виконання виконавчого документа в «межах платежу за один місяць»: - 20.04.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку надіслано боржнику рекомендованою кореспонденцією за адресою вказаною в виконавчому документі, про що свідчить реєстр відправки від 06.06.2018 року.

06.06.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ( про стягнення аліментів до повноліття дитини), яку надіслано боржнику рекомендованою кореспонденцією за адресою вказаною в виконавчому документі , про що свідчить реєстр відправки від 09.06.2018 року.

14.06.2018 року - ОСОБА_1 зявився на виклик держаного виконавця , ознайомився з матеріалами виконавчого провадження (про свідчить його підпис), та ознайомився з розрахунком зі сплати аліментів. Згідно розрахунку заборгованість станом на 01.06.2018 року становила 18 000,00 грн. (за період з 19.02.2014 року по 01.06.2018 року).

10.07.2018 року боржником предявлено до виконавця квитанцію про сплату аліментних платежів у розмірі 1000,00 грн. (в квитанції зазначено за травень 2018 - 500,00 грн, червень 2018 - 500 грн.).

22.08.2018 року предявлено до виконавця квитанцію про сплату аліментних платежів у розмірі 1000,00 грн.(в квитанції зазначено за липень 2018 -500,00 грн., серпень - 500 грн.) , це свідчить про те що ,боржник сплачує аліменти невчасно з запізненням та не щомісячно, а зобовязаний сплачувати щомісячно.

Боржник в скарзі про визнання неправомірними дії державного виконавця, вказує на те, що при примусовому виконанні державний виконавець не скористався іншими примусовими заходами впливу на боржника, а саме: звернення стягнення на майно боржника, на кошти боржника, на заробітну плату та ін.

При перевірці майнового стану боржника - нерухомого майна, відкритих рахунків в банківських установах, про джерела отримання доходу , про осіб які отримують пенсії - не виявлено. Однак державним виконавцем накладений арешт на все нерухоме та рухоме майно боржника згідно постанов від 20.04.2018 року та від 29.05.2018 року.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

28.08.2018 року поступила заява боржника ,згідно якої повідомляється що на розгляді в суді знаходиться позовна заява про звільнення боржника від сплати заборгованості за аліментами від 27.08.2018 року . Наявність даної позовної заяви на розгляді в суді не є підставою для зупинення виконавчого провадження.

Боржник ознайомився із матеріалами виконавчого провадження 14.06.2018 року, а позовну заяву про звільнення від сплати заборгованості за аліментами до суду подав 27.08.2018 року.

Боржник зволікає зі сплатою заборгованості чи у вирішенні питання щодо скасування даної заборгованості у суді.

В звязку з тим , що у боржника ОСОБА_1 існує заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, ( заборгованість з 19.02.2014 року по 01.05.2018 року, в розмірі 17 500 ,00 грн), виконавцем були винесені вмотивовані постанови, та надіслані боржнику та стягувану:

про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для

відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, просить в задоволенні скарги про визнання неправомірними дії державного виконавця під час виконання судового рішення Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_2 - відмовити в повному обсязі.

Представник стягувача ОСОБА_3- ОСОБА_9 (договір про надання правничої допомоги а.с.52-53,60) в судовому засіданні вимоги скарги не визнала, суду пояснила, що ОСОБА_3 у встановленому Законом порядку звернулась в Долинський районний відділ ДВС з заявою про примусове стягнення з скаржника ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 та додала до заяви виконачий лист Долинського районного суду. Державний виконавець у відповідності до вимог закону відкрила провадження, вчинила всі інші необхідні дії. ОСОБА_3 бажає, щоб з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість по сплаті аліментів за останні три роки, як це було передбачено ст. 194 СК в редакції, яка діяла станом на момент подачі виконавчого листа. Оскільки державний виконавець діяв правомірно, у відповідності до вимог Закону - просила відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали скарги, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ч.1 ст. 447 та ч.1ст.448 ,ч.1 ст. 449 ЦПК України зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скарга може бути подана до суду у десятиденний строк, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав або свобод.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 2 цього ж Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» ,передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно з ч. 9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постанови, зазначені у пунктах 1 - 4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Постанови, зазначені у пунктах 1 - 4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п'ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1 - 4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»,строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини девятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

Згідно ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Судом встановлено, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.04.2014 року по цивільній справі №343/523/14-ц (провадження № 2/0343/308/14) позов ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 500 (пятсот ) гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 аліментів розпочати з 19 лютого 2014 року і проводити до досягнення дитиною повноліття.Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Рішення набрало законної сили 06.05.2014 року(а.с.18).

З копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2018р. вбачається, що ОСОБА_3, звернулася до Долинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області із заявою (а.с.15) про примусове виконання виконавчого листа №343/523/14-ц виданого 25.05.2018 року Долинським районним судом Івано-Франківської області (а.с.30).

За період з 06.06.2018 року державним виконавцем були вжиті наступні заходи примусового виконання рішення, а саме: зроблено запити щодо перевірки майнового стану боржника в реєструючі установи.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №343/523/14-ц, станом на 01.06.2018 року заборгованість ОСОБА_1, зі сплати аліментів за

період з 19.02.2014 року по 01.06.2018 року становила 18 000,00 грн. (а.с.14).

ОСОБА_1, не оскаржено проведений державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментах.

29.08.2018 року державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Івано-Франківській області ОСОБА_2, винесено постанову про тимчасове обмеження ОСОБА_1, у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №343/523/14-ц, виданого 25.05.2018р. (а.с.17).

Отже, підставою для винесення державним виконавцем наведеної вище постанови є наявність заборгованості зі сплати аліментів на момент винесення, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскаржуючи дії державного виконавця та винесену ним постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України в процесі виконання рішення суду, боржник не довів той факт, що станом на день винесення оскаржуваної постанови заборгованість зі сплати аліментів була відсутня чи її сукупний розмір не перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці.

Посилання боржника на те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, не є обставинами, які б слугували підставою для скасування винесеної постанови державного виконавця.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що державним виконавцем оскаржувана постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України винесена 29.08.2018 року з дотриманням вимог ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки як вбачається з матеріалів скарги розмір заборгованості по сплаті аліментів перевищує суму відповідних платежів за чотири місяців, а тому в задоволені скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 11, 18, 71 Закону України "Про виконавче провадження" , керуючись ст.ст. 260-261, 447- 451 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії державного виконавця під час виконання судового рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: