КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 755/16946/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/824/789/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

30 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Семенюк Т.А

Суддів Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі Осінчук Н.В.

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_5 - батько ОСОБА_4

Зазначила, що за життя ОСОБА_5 не залишив заповіт, спадкоємцями першої черги по закону майна є дружина померлого ОСОБА_3 та його донька ОСОБА_6

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивач звернулась до Дев'ятої Київської нотаріальної контори, однак державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивуючи тим, що спадкоємцем не надано оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, що входить до складу спадкового майна.

Вказує на те, що на даний час вона позбавлена можливості отримати правовстановлюючий документ на спірну квартиру, оскільки свідоцтво про право власності знаходиться у відповідача, яка відмовляється надавати його у звязку із чим просила суд визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4, як спадкоємцем першої черги за законом майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5, право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 33,50 кв.м.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомила, у звязку із чим колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність особи, яка не зявилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 20 березня 2014 року (актовий запис №1233).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про продовження строку прийняття спадщини задоволено.

Визнано причину пропуску прийняття спадщини ОСОБА_4 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 - поважною.

Визначено ОСОБА_4 додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 тривалістю в один місяць, починаючи з часу набрання рішенням законної сили.

Рішення набрало законної сили.

З матеріалів спадкової справи №739/2016, яка заведена Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5, вбачається, що 29 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про намір прийняти спадщину після смерті батька.

29 вересня 2016 року держаним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 після смерті її батька, оскільки згідно п.4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, видача спадщини на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, однак спадкоємцем не надано правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності на частку квартири на ім'я померлого.

Також з матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_5 належала квартира АДРЕСА_2, на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбець П. А. від 12 липня 2002 року №4592, що підтверджується інформаційною довідкою КВ-2016 №33976 від 22 вересня 2016 року, виданою Київським міським бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Частиною 1 статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Частиною першою, третьою та п'ятою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно положень статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно, унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним.

Проте з таким висновком суду повною мірою погодитись не можна.

Як вбачаться з матеріалів справи, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 1997 року, квартира АДРЕСА_2, придбана ОСОБА_5 12 липня 2002 року на підставі Договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбець П. А., тобто в період шлюбу.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України).

Відтак, Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 належить відповідачу як дружині померлого, оскільки право спільної сумісної власностіподружжя на майно, набуте за час шлюбупрезюмується, належних та допустимих доказів, що спірна квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_5 та була його особистою власністю, позивачем не надано.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частка у спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.

Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Оскільки після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли лише позивач (в порядку ст. 1269 ЦК України) та відповідач ( в силу ст. 1268 ЦК України), спадкове майно Ѕ частина квартири АДРЕСА_2, яка на час смерті належала ОСОБА_5, має бути розподілена між цими спадкоємцями в рівних частках.

Отже, позивач має право на спадкування після смерті батька ј частки квартири АДРЕСА_2.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 є помилковим, оскільки судом не враховано, що спірна квартира є спільним майном подружжя ОСОБА_4.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини, висновки суду суперечать матеріалам справи, постановлене судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, - визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 500 грн. сплаченого судового збору, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 750 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року скасувати, ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4, в порядку спадкування за законом, право власності на ј частину квартири АДРЕСА_3, загальною площею 33,5 м2.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП:НОМЕР_1), яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_4 (РНОКПП:НОМЕР_2), яка проживає за адресою: АДРЕСА_5, 500 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП:НОМЕР_2), яка проживає за адресою: АДРЕСА_6, на користь ОСОБА_3 (РНОКПП:НОМЕР_1), яка проживає за адресою: АДРЕСА_7 750 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 1 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді