КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/1601/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/4624/17

01 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» про відшкодування вартості сплачених житлово-комунальних послуг та усунення перешкод в користування власністю шляхом виселення,-

в с т а н о в и в:

28 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» про відшкодування вартості сплачених житлово-комунальних послуг та усунення перешкод в користування власністю шляхом виселення.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що ОСОБА_2 та члени його сім&q?ан;ї - ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в рівних долях володіють квартирою АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. ОСОБА_2 без згоди інших співвласників вселив у дану квартиру свою дружину ОСОБА_4, яка проживає у квартирі без законних на те підстав.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 не приймає участі в оплаті комунальних послуг та поселив у квартиру, яка є їх спільною частковою власністю, без згоди інших співвласників ОСОБА_4, просила суд виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ? частину від загальної суми сплачених коштів за оплату комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_1 за останні три роки у розмірі 7 444,70 грн.

02 серпня 2017 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ? частину від загальної суми сплачених коштів за оплату комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_1 за період з березня 2014 року по липень 2017 року у розмірі 8 720,13 грн.

11 червня 2018 року ухвалою суду прийнято відмову ОСОБА_3 від позову в частині позовних вимог про виселення відповідача ОСОБА_2, провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» про відшкодування оплати житлово-комунальних послуг та усунення перешкод в користування власністю шляхом виселення задоволено частково.

Усунено перешкоди у користуванні правом власності ОСОБА_3 шляхом виселення ОСОБА_4 з житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування сплати житлово-комунальних послуг 7 143,71 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 524,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просив рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд дійшов помилкових висновків щодо наявності реальної небезпеки порушення права власності позивача зі сторони відповідача ОСОБА_4. Вказував на те, що рішення суду в частині стягнення з нього вартості комунальних послуг є безпідставним, оскільки він надав суду квитанції про сплату ним особисто комунальних послуг на загальну суму 5 124,87 грн., проте такі квитанції судом враховані не були.

Також, зазначив, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року в спірній квартирі встановлений порядок користування нею, зокрема, у його користування виділена окрема ізольована кімната жилою площею 10,2 кв.м., в загальному користуванні залишено: кухню 8,3 кв.м., ванну кімнату 2,7 кв.м., вбиральню 1,0 кв.м., коридор 16,1 кв.м., вбудовану шафу 1,2 кв.м., а тому суд помилково застосував ч. 3 ст. 116 ЖК України щодо виселення ОСОБА_4, як особи, що самоправно зайняла житлове приміщення.

17 жовтня 2018 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якому вона просила залишити без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Зазначала, що твердження ОСОБА_2 про відсутність підстав для виселення відповідачки ОСОБА_4 зі спірної квартири є необгрунтваними, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, листом Дніпровського УП ГУНП від 16 березня 2017 року. Звертала увагу, що рішення суду, в частині її виселення, сама відповідачка ОСОБА_4 не оскаржує. Вказувала на те, що твердження відповідача ОСОБА_2 про відсутність підстав для стягнення з нього коштів за комунальні послуги також є необґрунтованими, оскільки суду були надані квитанції про сплату комунальних платежів по квартирі, з яких вбачається, що відповідачем не здійснювалася оплата комунальних послуг.

Також, 17 жовтня 2018 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_6 на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якому просила залишити без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначала, що відповідачкою ОСОБА_4 не оскаржується рішення суду першої інстанції, що свідчить про її згоду з прийнятим рішенням. Вказувала на те, що суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення частини коштів, сплачених за комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 з відповідача ОСОБА_2, як співвласника квартири.

Крім того, 17 жовтня 2018 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_5 на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якому вона просила залишити без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначала, що проживання ОСОБА_4 без згоди інших співвласників квартири порушує їх права. Посилалася на те, що відповідач ОСОБА_2 не сплачував кошти за надані комунальні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість.

Указом Президента України від 29 грудня 2018 року №452/2017 про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, шляхом ліквідації Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області.

Відповідно до статті 147 Закону України &q?ра;Про судоустрій і статус суддів&qu01; суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?ці;Голос України&q?ко; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року опубліковано в газеті &qu-s;Голос України&qufa; № 185 повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Київського апеляційного суду.

Матеріали цивільної справи передано до Київського апеляційного суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказаного суду від 03 жовтня 2018 визначено суддю-доповідача РатніковуВ.М., у складі колегії: Борисової О.В., Левенця Б.Б.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_9 та відповідачка ОСОБА_4 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3, її представник адвокат ОСОБА_10 та треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на їх безпідставність та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, причину своєї неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частково задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено,що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 01 липня 2005 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності в рівних долях позивачу ОСОБА_3, відповідачу ОСОБА_2, третім особам: ОСОБА_5, ОСОБА_6, які зареєстровані за зазначеною адресою.

Відповідач ОСОБА_4 не є членом сім&q?ти;ї позивача, не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем і ведуть з ним спільне господарство, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 не мають взаємних прав та обов'язків, між позивачем і відповідачем ОСОБА_4 договір найму вказаного житла не укладався.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, усуваючи перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_3 шляхом виселення ОСОБА_4 з житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 самоправно вселилась у спірну квартиру, так як інші співвласники не надавали згоди на її вселення, а тому право позивачки, як співвласника квартири є порушеним і підлягає захисту, перешкоди в користуванні власністю повинні бути усунені шляхом виселення ОСОБА_4.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції , з огляду на наступне.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно вимог ч.3 ст.116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без наданння іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що позивачка є співвласником квартири АДРЕСА_1, у якій проживає та зареєстрована. Крім неї співвласниками вказаної, квартири є також відповідач ОСОБА_2 ( колишній чоловік позивачки) та дві їх доньки - треті особи у справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Відповідачка ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_2, не є членом сім'ї позивача, не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачкою, з нею не укладено договір найму квартири. Крім того, ОСОБА_4 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2.

Доказівтого, що всі співвласники квартири АДРЕСА_1будь-яким чином висловлювала свою згоду на проживання відповідачки ОСОБА_4 у спірній квартирі матеріали справи не містять, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_4 вселилась у спірну квартиру самоправно, без згоди інших співвласників, чим порушує право позивачки на користування своє власністю і вказане порушене право власника підлягає захисту шляхом виселення відповідачки із спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неправильність таких висновків суду першої інстанції, так як рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року в спірній квартирі встановлений порядок користування нею, зокрема у користування ОСОБА_2 виділена окрема ізольована кімната жилою площею 10,2 кв.м., в загальному користуванні залишено: кухню 8,3 кв.м., ванну кімнату 2,7 кв.м., вбиральню 1,0 кв.м., коридор 16,1 кв.м., вбудовану шафу 1,2 кв.м., правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, так як порядок користування квартирою встановлений між співвласниками, а ОСОБА_4 не є співвласником спірної квартири.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_4 не оскаржує рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року про її виселення з квартири АДРЕСА_1 а у відповідача ОСОБА_2 відсутні повноваження діяти у даній справі в інтересах відповідачки ОСОБА_4

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування оплати житлово-комунальних послуг 7 143,71 грн., суд першої інстанції виходив з того, що за період з березня 2014 року по липень 2017 року із загальної суми оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 34 592,46 грн. відповідачем ОСОБА_2 сплачено платежі у розмірі 6 017,62, а тому вказана сума підлягає вирахуванню із загальної суми сплати.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, так як він не грунтується на фактичних обставинах справи, та досліджених судом доказах, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування оплати житлово-комунальних послуг у розмірі ? частини сплачених коштів - 8 720,13 грн.

На підтвердження позовних вимог позивачем ОСОБА_3 надано договір про проведення розрахунків за водопостачання та водовідведення за показниками квартирних приладів споживання холодної та гарячої води від 19 лютого 2014 року, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 07 лютого 2018 року, особові рахунки, рахунки на сплату житлово-комунальних послуг та інших, а саме отримані послуги з централізованого опалення, послуги центрального постачання холодної води та водовідведення, гарячого водопостачання та водовідведення, послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, послуги електропостачання, послуги централізованого опалення за період з березня 2014 року по липень 2017 року у сумі 34592,46 грн., довідку про нарахування та сплату по особовому рахунку, акти звіряння розрахунків за електроенергію.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховані квитанції про сплату комунальних послуг на загальну суму 5 124,87 грн., колегія суддів вважає їх частково обгрунтованими, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції від 27.02.2016 року ОСОБА_2 сплатив 119,67 грн. за централізоване постачання гарячої води. (а.с. 26)

Згідно квитанцій від 18.07.2016 року ОСОБА_2 сплатив 261,39 грн. за утримання будинків та прибудинкової території, централізоване постачання холодної води та водовідведення, централізоване водовідведення гарячої води, та 119,67 грн. за централізоване постачання гарячої води (а.с. 28 зворт.).

Згідно квитанцій від 23.08.2016 року ОСОБА_2 сплатив 112,64 грн., за централізоване постачання холодної води та водовідведення, 149,66 грн. утримання будинків та прибудинкової території, 215,49 грн. централізоване постачання гарячої води, 14,46 грн. централізоване водовідведення гарячої води (а.с. 29).

Згідно квитанцій від 22.09.2016 ОСОБА_2 сплатив 301,71 грн. за утримання будинків та прибудинкової території (165,01 грн.), централізоване постачання холодної води (109,25 грн.), централізоване водовідведення гарячої води (27,45 грн.) та 287,32 грн. за централізоване постачання гарячої води. (а.с. 29 зворот).

Згідно квитанцій від 23.11.2016 року ОСОБА_2 сплатив 287,45 грн. за гаряче водопостачання та 1339,80 грн. за опалення (а.с. 30 зворот.)

Згідно квитанції від 23.11.2016 року ОСОБА_2 сплатив 330,02 грн. за утримання будинків та прибудинкової території, та 191,32 грн. за централізоване постачання холодної води (163,87 грн.), централізоване водовідведення гарячої води (27,45 грн.) (а.с. 31 зворот.).

Згідно квитанцій від 26.12.2016 року ОСОБА_2 сплатив 165,01 грн. за утримання будинків та прибудинкової території, 110,16 грн. за централізоване постачання холодної води та 27,12 грн. за централізоване водовідведення гарячої води. (а.с. 32 зворот).

Згідно квитанцій від 21.02.2017 року ОСОБА_2 сплатив 149,66 грн. за утримання будинків та прибудинкової території, 96,48 грн. за централізоване постачання холодної води (82,62 грн.), централізоване водовідведення (13,86 грн.). (а.с. 81 зворот).

Згідно квитанцій від 19.04.2017 року ОСОБА_2 сплатив 41,31 грн. за централізоване постачання гарячої води, 200,00 грн. за централізоване опалення, 165,01 грн. за утримання будинків, 55,17 грн. за централізоване постачання холодної води, централізоване водовідведення гарячої води (а.с. 82, а.с. 83 зворот).

Згідно квитанції від 27.03.2017 року ОСОБА_2 сплатив 149,66 грн. за утримання будинків та прибудинкової території, 62,10 грн. за централізоване постачання холодної води, централізоване водовідведення гарячої води. (а.с. 82 зворот).

Згідно квитанцій від 23.05.2017 року ОСОБА_2 сплатив 68,85 грн. за централізоване постачання ходової води та водовідведення, 149,66 грн. за утримання будинків та прибудинкової території (а.с. 84 зворот.).

Згідно квитанцій від 20.06.2017 року ОСОБА_2 сплатив 149,66 грн. за утримання будинків та прибудинкової території, 117,18 грн. за централізоване постачання холодної води та водовідведення та централізоване водовідведення гарячої води (а.с. 85).

Згідно квитанцій від 20.07.2017 року ОСОБА_2 сплатив 101,03 грн. за централізоване постачання холодної води та водовідведення гарячої води, 149,66 грн. за утримання будинків та прибудинкової території (а.с. 89).

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 сплатив за період з березня 2014 року по липень 2017 року - 5 688,32 грн. за житлово-комунальні послуги.

Оскільки сума оплачених платежів ОСОБА_2 складає 5 688,32 грн., сума сплачених платежів у загальному розмірі становить 34 592,46 грн., власників квартири, що зобов'язані сплачувати комунальні платежі 4 особи, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування сплати житлово-комунальних послуг підлягає стягненню 2 959,79 грн. (34 592,46 грн. : 4) - 5 688,32 грн.

Враховуючи викладене, рішення суду в частині суми, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування сплати житлово-комунальних необхідно змінити, стягнувши - 2 959,79 грн.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни рішення є :1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування оплати житлово-комунальних послуг підлягає зміні, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 у відшкодування оплати житлово-комунальних послуг 2 959,79 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу задоволено частково, рішення суду в частині суми стягнення змінено, колегія суддів приходить до висновку про зміну розподілу судових витрат.

За подання позову майнового характеру ОСОБА_3 сплатила судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 2 959,79 грн., що становить 34% від задоволених позовних вимог майнового характеру, а тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі, що становить 217,60 грн.,

Апеляційну скаргу задоволено частково, за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив 960 грн., а тому з ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 у розмірі 326,40 грн., що становить 34% від суми задоволених вимог.

Керуючись ст. 322 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.141, 367, 368, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування оплати житлово-комунальних послуг 7 143 грн. 71 коп. змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування оплати житлово-комунальних послуг 2 959,79 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 217,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 326,40 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повий текст постанови складено 05 листопада 2018 року .

Головуючий: Судді: