КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 756/4947/17 Апеляційне провадження № 22-ц/824/972/2018Головуючий у суді першої інстанції - Луценко О.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат та з урахуванням уточненої позовної заяви просив:

- внести зміни до договору про здійснення батьківських прав та виконання обов'язків від 26.11.2014, а саме: пункт 2.2.1 договору викласти в наступній редакції «утримання дитини здійснюють батьки до досягнення нею повноліття»,

- стягнути з ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_7 в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.04.2017 і до досягнення дитиною повноліття,

- стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на сина ОСОБА_7 у розмірі 48 816 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського РУЮ у м. Києві 29.12.2006 між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис № 2208. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.10.2013 шлюб між сторонами розірвано.

26.11.2014 між сторонами було укладено «договір між батьками про здійснення батьківських прав та способи виконання батьківських обов'язків», відповідно до умов якого повне утримання дитини здійснює батько, мати в свою чергу укладає договір вкладу (депозиту) в одній із банківських установ України на користь дитини, де кожного місяця зобов'язана вкладати на депозит суму грошових коштів, яку вважатиме за потрібне, але не менше ніж гривневий еквівалент 1 (одного) долара США на день внесення такої суми. Також батьки зобов'язані брати участь у будь-яких додаткових витратах на дитину, що спричинені особливими обставинами (розвитком її здібностей, відпочинком та оздоровленням, хворобою, тощо). Участь батьків у додаткових витратах на лікування дитини є обов'язковою, не залежно від того у державному чи приватному лікувальному закладі дитині надається медична допомога в Україні чи за кордоном розташований лікувальний заклад.

З моменту укладання договору дитина проживає разом з ним і знаходиться на повному його утриманні, відповідач самоухилилася від утримання дитини. Дитина відвідує спеціалізовану дитячо-юнацьку спортивну школу олімпійського резерву з вітрильного спорту, яку оплачує він одноособово, крім того, ним придбано причіп для човна вартістю 10 800 грн. Також він здійснює оплату за заняття англійської мови, стоматологічні послуги, витрати на медичні послуги, витрати на придбання двигуна. Вказував на те, що відповідач має достатній матеріальний рівень для того, щоб утримувати дитину, оскільки вона підприємець та має свій салон краси, однак фактично з листопада 2014 року ухилялася від сплати коштів на утримання дитини (а.с. 2-5).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.07.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 174-178).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Посилається на те, що судом надано неналежну оцінку показам свідків, не взято до уваги, що договір між батьками про здійснення батьківських прав та способи виконання батьківських обов'язків щодо дитини укладеного 26.11.2014 між сторонами починаючи з 26.11.2014 по 20.08.2016 відповідачем не виконувався, оскільки рахунки в банках відкриті після звернення ОСОБА_3 до суду з позовом. Посилання відповідача, що придбаний човновий двигун вартістю 83 925 грн. та причіп вартістю 10 800 грн. використовуються позивачем для власних потреб не підтверджені доказами. Крім того, суд не надав належної оцінки іншим вимогам про понесені додаткові витрати, а саме: витрати на стоматологічні послуги - 1 534 грн., витрати на додаткові заняття англійською мовою - 1 073 грн., витрати на медичні послуги в клініці «Форпост» - 300 грн. (а.с. 183-185).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.08.2018 відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с. 194).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.08.2018 справу призначено до апеляційного розгляду на 11.09.2018 (а.с. 196).

В судовому засіданні 11.09.2018 оголошено перерву до 18.10.2018 (а.с. 213).

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 переведено суддів Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 №3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03.10.2018 визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Оніщук М.І., судді: Українець Л.Д., Шебуєва В.А. (а.с. 222).

У зв'язку із зазначеним вищевказана справа ухвалою Київського апеляційного суду від 09.10.2018 прийнята до провадження новоутвореного суду та призначена до розгляду на 31.10.2018 (а.с. 223-224).

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене відповідно до вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено належними доказами того, що відповідач не виконує умови договору між батьками про здійснення батьківських прав та способи виконання батьківських обов'язків, укладеного між сторонами 26.11.2014, що свідчило б про порушення законних прав та інтересів позивача. Крім того, понесені позивачем додаткові витрати на придбання двигуна та причепу для потреб дитини не є додатковими витратами у розумінні діючого законодавства, та ним не були доведені у судовому засіданні, оскільки він їх використовує для власних потреб. Також судом встановлено, що дитина перший та третій тиждень місяця проживає з матір'ю, яка несе витрати по її утриманню.

Ухвалене судом першої рішення є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 29.12.2006 між сторонами зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 2208.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07.10.2013 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8).

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК Українипередбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 189 СК Українибатьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

26.11.2014 між сторонами було укладено «договір між батьками про здійснення батьківських прав та способи виконання батьківських обов'язків», відповідно до умов якого повне утримання дитини здійснює батько, мати в свою чергу укладає договір вкладу (депозиту) в одній із банківських установ України на користь дитини, де кожного місяця зобов'язана вкладати на депозит суму грошових коштів, яку вважатиме за потрібне, але не менше ніж гривневий еквівалент 1 (одного) долара США на день внесення такої суми. Також батьки зобов'язані брати участь у будь-яких додаткових витратах на дитину, що спричинені особливими обставинами (розвитком її здібностей, відпочинком та оздоровленням, хворобою, тощо). Участь батьків у додаткових витратах на лікування дитини є обов'язковою, не залежно від того у державному чи приватному лікувальному закладі дитині надається медична допомога в Україні чи за кордоном розташований лікувальний заклад.

Пунктом 1.2 договору визначено, що мати має право проживати разом із дитиною за своїм місцем проживання/перебування двічі на місяць кожний перший та третій тиждень місяця.

В судовому засіданні суду першої інстанції було допитано свідків, які зазначити, що неповнолітній ОСОБА_7 проживає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 кожен перший та третій тиждень місяця. На час проживання дитини з нею вона утримує дитину самостійно, купує одяг, їжу, іграшки, всі необхідні речі особистого вжитку, дає кишенькові гроші, здійснює необхідний догляд за дитиною під час хвороби.

Крім того, ОСОБА_5 було надано до суду копії квитанцій та чеків на підтвердження витрат на дитину (а.с. 70-108).

Отже, вбачається, що дитина проживає як з батьком так і з матір'ю і в цей час кожен з батьків несе витрати на її утримання.

Сторони врегулювали свої права та обов'язки, в тому числі по утриманню дитини, уклавши відповідний договір, який нотаріально посвідчений і не розірваний у встановленому Законом порядку, а відтак є обов'язковим для сторін.

Таким чином, підстави для внесення змін до договору судовим рішенням, а також стягнення аліментів, відсутні.

Щодо додаткових витрат на дитину, слід зауважити наступне.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові витрати. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що позивачем не надано до суду належних та достатніх доказів на підтвердження понесених ним додаткових витрат, на дитину, в розрізі вимог Закону.

При цьому з фактичних обставин справи вбачається, що витрати по утриманню дитини, зокрема, на придбання одягу, лікування тощо несуть сторони в той час як дитина проживає з кожним із них.

Крім того, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про невиконання відповідачем умов договору, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5.5. договору «договір між батьками про здійснення батьківських прав та способи виконання батьківських обов'язків», передбачено, що за згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладання додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким самим шляхом договір може бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку.

Згідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У відповідності до вимог ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Правові наслідки розірвання договору визначені положеннями ч.ч. 2-4 ст. 653 ЦК України. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Підстави розірвання договору визначені ст. 651 ЦК України, однією з яких є істотне порушення стороною цього договору. При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

При цьому слід зауважити, що вимоги про розірвання договору з підстав невиконання його істотних умов позивачем не заявлялись.

Як вбачається з металів справи, на виконання п.2.3 договору ОСОБА_5 30.08.2016 відкрито депозитний рахунок у доларах США на ім'я ОСОБА_7 у ПАТ КБ «ПриватБанк». Станом на 28.11.2017 розмір вкладу становить 142,90 доларів США, що підтверджується договором (а.с. 67-68).

ОСОБА_5 19.01.2017 відкрито депозитний рахунок на ім'я ОСОБА_7 у ПАТ АКБ «АРКАДА». Станом на 28.11.2017 розмір вкладу становить 719,47 грн., що підтверджується договором (а.с. 63-66).

Згідно ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними і необґрунтованими і не можуть вплинути на законність ухваленого судом рішення.

З вищенаведеного вбачається, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, яке спрямоване на захист майнових інтересів кредитора.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 02 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва