02.11.2018 227/3679/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 листопада 2018 року місто Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Данилко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 12 будинку 4 по вул. Південна (колишня Фрунзе) у місті Білицьке Добропільського району Донецької області.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Добропільської міської ради Донецької області 26.12.2006 року, квартира АДРЕСА_1 належить їй та її чоловіку ОСОБА_2 в рівних долях. 04.01.2016 року її чоловік помер. Після його смерті вона отримала право на 1/2 частку квартири, належну її чоловікові, в порядку спадкування. 26.05.2010 року у вказаній квартирі було зареєстровано її онука ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. З травня 2015 року відповідач в квартирі не проживає, виїхав до Росії, що підтверджується відповідним актом. Через те, що відповідач зареєстрований в квартирі позивача, вона не має можливості продати квартиру.

Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила задовольнити позов у повному обсязі. Не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надано. Відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надходило.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним:

На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.12.2006 року відділом з житлових питань та управління комунальною власністю Добропільської міської ради, ОСОБА_1 належить право власності на 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5)

Право як власника на 1/2 частку вказаної квартири позивачем зареєстровано 19.02.2007 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.08.2018 року державним нотаріусом Другої Добропільської, в.о. Добропільської державної нотаріальної контори Донецької області, зареєстрованого в реєстрі за № 373, ОСОБА_1 в спадок отримала 1/2 ідеальну частку трикімнатної квартири 12, розташованої на першому поверсі двоповерхового житловому будинку №4 по вулиці Південна (до перейменування Фрунзе) в місті Білицьке міста Добропілля Донецької області (а.с.7)

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії домової книги, у квартирі за адресою м.Білицьке, вул. Південна (Фрунзе), 4/12, значиться зареєстрованим ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 9, 10).

Згідно акту депутата Білицької міської ради ОСОБА_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: Донецька область, м.Білицьке, вул. Південна (Фрунзе), 4/12, зареєстрований, але з 2015 року по теперішній час не проживає, знаходиться за межами України. (а.с. 12).

Як вбачається з довідки ПП «Білицька ремонтно експлуатаційна служба» «Надія» від 15.08.2018 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: Донецька область, м.Білицьке, вул. Південна (Фрунзе), 4/12, не проживає тривалий час.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею ст. 405 ЦК України передбачено, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Факт реєстрації відповідача у належній ОСОБА_1 квартирі обмежує її права як власника розпоряджатись квартирою на свій власний розсуд.

За ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.

Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства.

Так, відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що онук позивача ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не проживає понад три роки, не бере участі в утриманні квартири. Вказане безсумнівно порушує права власника цього майна.

Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.47 Конституції України, ст.16, 141, 317, 321, 391 ЦК України, ст.68,71,72 ЖК України, ст.ст. 259, 263, 265, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування квартирою №12 в будинку 4 по вулиці Південна (колишня Фрунзе) міста Білицьке Добропільського району Донецької області.

Направити відповідачу копію заочного рішення суду в порядку, передбаченому ст.272 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: суддя В.В. Хандурін

02.11.2018