Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/7481/16 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/778/377/18 Кулик В.Б.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенко Е.А.

Крилової О.В.

За участю секретаря: Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2017 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів, визнання договору неукладеним та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2016 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, посилаючись на те, що концерн надавав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, на суму яка станом на 01.05.2016 року складає 3 323 грн. 33 коп. в період з січня 2009 року по квітень 2016 року, проте відповідач не здійснив оплати за надані послуги за вказаний період.

У зв'язку із зазначеним, просив суд стягнути з відповідача на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в розмірі 3 323 грн. 33 коп. та судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 378 грн.

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до Концерну «Міські теплові мережі» про визнання правочину не вчиненим та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що він не укладав з Концерном «Міські теплові мережі» договір про надання будь-яких житлово-комунальних послуг, та не отримував жодного документу, який засвідчував би факт укладення такого договору та був би підставою для виникнення взаємних прав та обов'язків, посилався на надання неякісних послуг, просив застосувати строки позовної давності щодо задоволення вимог Концерну «Міські теплові мережі» за первісним позовом.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати договір між споживачем і Концерном (неукладеним) недійсним, визнати дії Концерну «МТМ» незаконними, у задоволені первісних позовних вимог відмовити, стягнути судові витрати по справі та моральну шкоду у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат із врахуванням коефіцієнта інфляції на момент сплати шкоди.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2017 року позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, за період з серпня 2013 року по квітень 2016 включно, в розмірі 1 225 грн. 44 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у розмірі 507 грн. 10 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів, визнання договору неукладеним та стягнення моральної шкоди - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував докази відповідача, що призвело до ухвалення неправомірного рішення. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі», а його позовні вимоги за зустрічним позовом - задовольнити.

Відповідач Концерн «Міські теплові мережі» подав відзив на апеляційну скаргу, яким просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає його таким, що ухвалене відповідно до вимог чинного законодавства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення та підігрів питної води населенню, яке зобов'язане здійснювати оплату цих послуг згідно з особового рахунку і встановлених тарифів. Відповідно до рішення виконкому Запорізької міської Ради № 200 від 28 квітня 2011 року ОСОБА_3щомісячно поставлялася теплова енергія та гаряча вода за адресою: АДРЕСА_1. Позивач, поставляв відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячої води, чим виконував свої обов'язки, а відповідач оплату за отримані послуги в повному обсязі не здійснював, в результаті чого за період з січня 2009 року по квітень 2016 року включно утворилась заборгованість, що на день подання позову становить 3 323 грн. 33 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України, згідно з якою правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю для настання відповідних правових наслідків.

Згідно ст. 901 ЦК України не передбачено укладання договору про надання послуг у письмовій формі.

Відповідно ст. 204 ЦК України, згідноз якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному конкретному випадку поведінка сторін свідчить про фактичне укладення ними договору про постачання теплової енергії для потреби опалення та гарячого водопостачання до квартири відповідачів.

Посилання відповідача про неналежне надання послуг суд не бере до уваги, оскільки докази, які ОСОБА_3 надав на підтвердження своїх вимог, є неналежними. Так, акти ненадання послуг (а.с. 42-44) складені в довільній формі, без дотримання вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року.

Що стосується вимоги позивача про застосування судом до позову Концерну «Міські теплові мережі» строків позовної давності, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність факту переривання перебігу позовної давності.

Так, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач звертався до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості в сумі 3 323 грн. 33 коп, що утворилася з січня 2013 року.

Судовий наказ було видано 23 серпня 2016 року. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2016 року скасовано (а.с. 16).

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду про стягнення заборгованості, що утворилася в період з серпня 2013 року по квітень 2016 року.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, а саме обставин укладання між сторонами відповідного договору та розрахунків наданих ОСОБА_3, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 27 вересня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: