Справа № 263/7887/17
Провадження № 2/263/127/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Рудь Ю.О.,

сторін провадження:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради, про визнання права власності на ? частини спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, який уточнивши, просила суд: визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя житловий будинок літ. А-1 (реконструйований у 2012 2014 роках, обєкт незавершеного будівництва) та житлову прибудову літ. А1-1 з господарськими будівлями (обєкт незавершеного будівництва), який розташований за адресою: вул. Шота Руставелі, 64-В, м. Маріуполь; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини житлового будинку літ. А-1 (реконструйований у 2012 2014 роках, обєкт незавершеного будівництва), який складається із: житлової кімнати 4-3 площею 18,3 кв. м, житлової кімнати 4-2 площею 6,6 кв. м, коридору 4-4 площею 4,1 кв. м, та на ? частини житлової прибудови літ. А1-1 (обєкт незавершеного будівництва), який складається із: житлової кімнати 4-5 площею 5,4 кв. м, житлової кімнати літ. 4-11 площею 9,7 кв. м, санвузол літ. 4-6 площею 7,2 кв. м, котельні літ. 4-7 площею 4,9 кв. м, двох коридорів літ. 4-8 і 4-9, кухні літ. 4-10 площею 12,7 кв. м, а також сарай літ. Б-1 (обєкт незавершеного будівництва), сарай літ. к-1, літню кухню літ. к-1, які розташовані за адресою: вул. Шота Руставелі, 64-В, м. Маріуполь; стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору та проведення експертизи.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що у періоди з 1992 року по 2002 рік та з 08 грудня 2006 року до теперішнього часу перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 З листопада 2006 року позивач та відповідач почали проживати однією сімєю у м. Маріуполі та вирішили придбати будинок. Відповідач отримав у якості оплати за будівництво будинку його тітки 4000 дол. США, а позивач мала збереження за час проживання не у шлюбі у розмірі 2500 дол. США, які вони вирішили витратити на купівлю будинку. Будинок за адресою: вул. Шота Руставелі, 64-В, м. Маріуполь, був знайдений за кілька місяців до реєстрації шлюбу, але у звязку із необхідністю продавця оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,0335 га, договір щодо земельної ділянки укладений пізніше 17 липня 2007 року. Також, безпосередньо перед купівлею будинку у листопаді-грудні 2006 року мати позивача надала їй 500 дол. США, батько 8000 грн., що за курсом на той час складало 1580 дол. США, сестра ОСОБА_5 300 дол. США для купівлі такого. Крім того, 21 листопада 2006 року позивач отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 4000 грн. Таким чином, на купівлю вказаного будинку позивач надала 5680 дол. США. Тобто спірний будинок куплений за грошові кошти майбутнього подружжя, які домовились придбати будинок для всієї родини. 22 грудня 2006 року з ОСОБА_6 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з прибудовами за адресою: вул. Шота Руставелі, 64-В, м. Маріуполь, який фактично придбаний за ціною 10000 дол. США, хоча в договорі вказано «16000 грн.», що не відповідає дійсності. Договір укладений із розстрочкою платежу: спочатку продавцю передано 9000 дол. США (у договорі формально зазначено 11 000 грн.), іншу частину покупці, тобто позивач з чоловіком, зобовязались виплатити у строк до 01 березня 2007 року. Повний розрахунок проведений 17 липня 2007 року, та того ж дня укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розташований указаний будинок. Право власності на нерухоме майно зареєстроване 13 лютого 2007 року. Після купівлі вказаного будинку, в період з 2011 по 2012 року за спільні грошові кошти у ньому проводилося переобладнання старої частини будинку та будівництво нового обєкта нерухомості, а саме: добудована ще одна житлова кімната та коридор, що збільшило житлову площу до 24,9 кв. м, а також у 2012 році побудована прибудова літ. А1-1, яка складається із житлової кімнати літ. 4-5 площею 5,4 кв. м, санвузла літ. 4-6 площею 7,2 кв. м, котельної літ. 4-7 площею 4,9 кв. м, коридорів літ. 4-8 та літ. 4-9, кухні літ. 4-10 площею 12,7 кв. м, житлової кімнати літ. 4-11 площею 9,7 кв. м. У кінці 2016 року відповідач заявив, що будинок належить йому та створив позивачу умови, за яких вона була вимушена виселитись із будинку. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 березня 2017 року, залишеним в цій частині апеляційним судом Донецької області без змін, за позивачем визнано право власності на ? частини земельної ділянки площею 0,0335 га, а в частині визнання обєктом права спільної сумісної власності житлового будинку літ. А-1 з господарськими прибудовами: сараєм літ. к-1, літньою кухнею літ. К-1, огорожею №1, розташованого за адресою: вул. Шота Руставелі, 64-В, м. Маріуполь, та визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частини цього майна вказане рішення скасоване. При повторному зверненні до суду позивачем заявлені вимоги щодо визнання права власності в порядку набуття права власності на новостворене майно та переобладнане приміщення, тобто за новими підставами. У звязку з чим, керуючись положеннями ст. ст. 60, 61 СК України, ст. ст. 331, 355, 368 ЦК України, позивач просила позовні вимоги задовольнити (а. с. 3 5, 105).

Відповідач ОСОБА_3, не погоджуючись із позовними вимогами позивача, подав заяву, в якій посилався на те, що ОСОБА_1 раніше зверталася до суду з аналогічним позовом, з приводу якого судами першої та апеляційної інстанції прийнято рішення, зокрема, з цього приводу суд апеляційної інстанції вказав, що спірний будинок літ. А-1 з прибудовами являються обєктом самочинного будівництва, тому не можуть бути обєктами права власності, у звязку з чим просив закрити провадження у справі (а. с. 43).

У підготовчому судовому засіданні та під час розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні з підстав, наведених у позовній заяві, у подальшому подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності (а. с. 180).

У підготовчому судовому засіданні та під час розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що спірне майно належить йому на праві особистої власності, воно не добудоване, є самочинним будівництвом, з висновком експертизи він не погоджується, оскільки вважає, що вона складене з порушенням норм ДБН та за відсутності належних нормативних актів. Під час розгляду справи заявив клопотання про допит експерта, проте у судові засідання, призначенні на 27 вересня 2018 року, 10 жовтня 2018 року та 01 листопада 2018 року ОСОБА_3 не зявився, причини неявки суду не повідомив, у звязку з чим суд у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України вирішує спір на підставі наявних у справі доказів. При цьому, оскільки відповідач без поважних причин не зявився до судового засідання, допит експерта не проведений.

Від третьої особи Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради надійшла заява, в якій вона просила проводити розгляд справи за відсутності представника Управління (а. с. 112).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 червня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду (а. с. 7).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 вересня 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у даній цивільній справі відмовлено (а. с. 73).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 жовтня 2017 року залучено Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а. с. 80).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2017 року прийнято до розгляду по суті заяву про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 (а. с. 107).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 січня 2018 року у даній цивільній справі призначено будівельно-технічну експертизу та на час її проведення зупинено провадження у справі (а. с. 121).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2018 року поновлено провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовчі судові засідання, розяснено учасникам процесу їх право на подачу відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення та пояснення (а. с. 129, 130).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 липня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті (а. с. 165).

Фіксування судового процесу у підготовчому судовому засіданні та розгляду справи по суті здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 247 ЦПК України, після неявки сторін технічний запис не здійснювався.

Судом у відповідності до положень ЦПК України учасникам справи розяснено зміст ст. ст. 12, 13, 42, 49 цього Кодексу, наслідки вчинення та не вчинення процесуальних дій.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань, хоча судом розяснювалося сторонам положення ст. ст. 12, 81 ЦПК України щодо обовязків доведення тих обставин, на які посилається кожна із сторін та про ризики настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням кожною із сторін процесуальних дій.

У підготовчому судовому засіданні сторони вказали, що саме представлені письмові докази підлягають дослідженню на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Згідно із свідоцтвом про шлюб від 08 грудня 2006 року серії І-НО № 073045, цього дня між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений шлюб, про що вчинений актовий запис № 1376 (а. с. 36).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22 грудня 2006 року, ОСОБА_2 про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 13 лютого 2007 року № 13556731, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2006 року на праві приватної власності належить житловий будинок по вул. Шота Руставелі, 64-В у м. Маріуполі, житловою площею 18,3 кв. м та який складається із: житлового будинку літ. А-1, два сараї літ. Ж-1, к-1, літня кухня літ. К-1, вбиральня літ. О, огорожа № 1, під час його придбання ОСОБА_1 писала заяву до нотаріальної контори, в якій надала згоду на придбання цього будинку її чоловіком ОСОБА_3 та зазначила, що гроші, які витрачені на його придбання, є їх спільною сумісною власністю (а. с. 33 35, 56 58, 83, 89 92).

Головним управлінням містобудування та архітектури Маріупольської міської раді 28 квітня 2012 року ОСОБА_3 виданий будівельний паспорт на будівництво прибудови до житлового будинку по вул. Шота Руставелі, 64-В у м. Маріуполі та відповідно до нього схему забудови земельної ділянки, яка йому належить, на якій розташований план прибудови, вимоги до забудови земельної ділянки, а також ОСОБА_3 повідомив Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю в Донецькій області про початок виконання будівельних робіт (а. с. 93 98).

Згідно з технічним паспортом, виготовленим Маріупольським бюро технічної інвентаризації від 16 лютого 2014 року, спірний житловий будинок складається із: житлового будинку літ. А-1, житлової прибудови лі. А-1, літньої кухні літ. К-1, сараїв літ. Б-1, к-1, огорожі № 1 (а. с. 37 41, 59 63, 84 88).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частини у спільному майні подружжя задоволені. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 про визнання майна обєктом особистої приватної власності відмовлено. Визнано обєктом права спільної сумісної власності подружжя: ОСОБА_1, ОСОБА_3 житловий будинок літ А-1 з господарськими прибудовами сараєм літ к-1, літньою кухнею літ. К-1, огорожею № 1 та земельну ділянку площею 0,0335 га, що розташовані за адресою: вул. Шота Руставелі, 64-В, м. Маріуполь, визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частини указаного майна (а. с. 27 32).

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 25 травня 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 березня 2017 року у частині визнання обєктом права спільної сумісної власності житлового будинку літ. А-1 з господарськими прибудовами сараєм літ. к-1, літньою кухнею літ. К-1, огорожею № 1, розташованого за адресою: вул. Шота Руставелі, 64-В, м. Маріуполь, та визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частини цього майна скасовано та у задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині поділу житлового будинку з господарськими прибудовами, суд апеляційної інстанції виходив з того, що мало місце самочинна реконструкція обєкта нерухомості, житловий будинок літ. А-1 набув нових якісних характеристик, внаслідок чого останній не є тотожним із житловим будинком лі. А-1, який був придбаний за договором купівлі-продажу від 22 грудня 2006 року та відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не може бути обєктом права власності, тому у відповідності до ст. 331 ЦК України у такому випадку позивач ОСОБА_1 має право на будівельні матеріали, які були використані у процесі цього будівництва, однак вимог про таке вона не заявляла (а. с. 23 26).

Судом досліджено інвентаризаційну справу № 46694 на будинок № 64-В по вул. Шота Руставелі у м. Маріуполі, в якій відображені первісні дані указаного житлового будинку, перехід прав на будинок до ОСОБА_3, початок проведення будівельних робіт, будівельний паспорт прибудови та відповідно схема та розміри прибудови. Даних, які б указували про введення будинку в експлуатацію після проведення будівельних робіт, матеріали інвентаризаційної справи не містять.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 травня 2018 року № 12-с, складеної судовим експертом ОСОБА_8 на підставі ухвали суду від 10 січня 2018 року, згідно з матеріалами інвентарної справи на домоволодіння за адресою: вул. Шота Руставелі, 64-В, м. Маріуполь, з грудня 2006 року до теперішнього часу у будинку літ. А-1 та житловій прибудові літ. А 1-1 (згідно з технічним паспортом) були здійснені такі переобладнання та будови: у приміщенні 4-2 влаштовано пройм для входу у жилу прибудову та організації єдиного простору. Демонтовано приміщення А-1 площею 6,0 кв. м (поверховий план від 27 вересня 1979 року (зміни 21 листопада 2006 року)) аркуш інвентарної справи 12. Побудовано жилу прибудову літ. А 1-1.

Житловий будинок літ. А-1, жила прибудова літ. А 1-1 житловою площею 40,0 кв. м, загальною площею 75,1 кв. м по вул. Шота Руставелі, 64-В у м. Маріуполі за обємно-планувальним рішенням у цілому не суперечить ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН В.3.2.2-2.2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», знаходяться у задовільному технічному стані та фактично експлуатуються. Площа кімнати 5 5,4 кв. м та площа кімнати 2 6,6 кв. м (за технічним паспортом) не відповідають п. 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», але якщо їх розглядати як єдиний жилий простір (як одну кімнату), то відхилень від п. 2.4 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» не буде. Площа житлової кімнати 11 9,7 кв. м не значно менше площі за нормою 0,3 кв. м, що не впливає на безпеку експлуатації цієї кімнати.

Встановлення придатності будівель до експлуатації не є завданням судового експерта. Встановлення придатності будівель до експлуатації та введення їх в експлуатацію обумовлено діючим порядком реєстрації та введенням в експлуатацію будівель і споруд.

Готовність будинку літ. А-1 та житлової прибудови літ. А1-1 по вул. Шота Руставелі, 64-В у м. Маріуполі складає 94 %. Будівлі фактично експлуатуються (а. с. 123 128).

До матеріалів справи долучена фототаблиця спірного житлового будинку, яка відповідно оглянута та вивчена судом за участю учасників процесу, на якій відображені частини житлового будинку (а. с. 138 160).

Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

З приводу висновку експертизи, з яким не погоджувався відповідач, то у суду відсутні обґрунтовані сумніви для його не прийняття, оскільки він відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України, її проведення відбувалося на підставі ухвали суду, де сторонам забезпечено право поставити свої питання перед експертом та жодна із сторін не заперечували проти її призначення, та відповідно висновок оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст. ст. 89, 110 ЦПК України.

Вирішуючи заявлений спір, суд керується положеннями ст. 4 ЦПК України, ч. ч. 5, 6, 9, 10 ст. 7 СК України та вважає, що із змісту підстав позову відповідачем порушуються сімейні права позивача.

Так, проводячи оцінку поданих сторонами доказів, необхідно дійти висновку, що предметом спору (поділу майна подружжя) є указаний житловий будинок, який придбаний подружжям ОСОБА_3 під час шлюбу, та який у період шлюбу ними реконструйований та до нього входять самочинно збудовані обєкти, та у цілому на теперішній час готовність спірного будинку складає 94 %.

У передбаченому порядку ці обставини не спростовані, тому суд вважає їх встановленими та доведеними у порядку, передбаченому ст. 81 ЦПК України.

Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 77, 78 ЦПК України), і це є її процесуальним обовязком (статті 12, 81 ЦПК України).

Наведені норми матеріального права та встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що спірний житловий будинок до його реконструкції придбаний під час юридичного шлюбу подружжя ОСОБА_3, є їх спільним сумісним майном. Тому і позивачу, як і відповідачу відповідно до статті 63 СК України належить право власності на ? частини указаного будинку.

У той же час, вирішуючи питання про можливість поділу спірного будинку між сторонами, який на теперішній час вважається незавершеним будівництвом, суд виходить з такого.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У Цивільному кодексі України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «обєкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «обєкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «обєкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що обєкт будівництва (обєкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких субєктивних майнових, а також зобовязальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення субєктивних цивільних прав стосовно обєкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини суд має право здійснити поділ обєкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу обєкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину обєкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Наведений правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16.

Великою Палатою Верховного Суду правовий висновок про те, як саме повинні застосовуватися норми права у такому випадку не висловлений та відповідно вона не відступала від висновків Верховного Суду України, висловлених у цій справі, тому суд першої інстанції вважає за можливе їх застосувати до спірних правовідносин для врегулювання спору.

Таким чином, оскільки спірний обєкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є обєктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача; позивач позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, необхідно дійти висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права на ? частини спірного обєкта незавершеного будівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 135 грн. (а. с. 1), а також за проведення судової будівельно-технічної експертизи сплачено 2 500 грн., тому у відповідності до ч. 3 ст. 133, ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

У той же час за клопотанням відповідача ОСОБА_3 до судового засідання викликався експерт для розяснення висновку, однак як наведено вище його допит не проведений, проте відповідно до листа, у звязку із явкою до судового засідання та відповідно підготовки до судового засідання, згідно з Інструкцією про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01 липня 1996 року № 710, з наступними змінами, судовий експерт ОСОБА_8 просив йому компенсувати витрати у розмірі 286 грн.

У звязку з викладеним, на підставі ч. ч. 3, 4, 5 ст. 139, ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України понесені експертом витрати, які полягають у підготовці до судового засідання, часу поїздки до суду та з суду, перебування у судовому засіданні та не перевищують розмірів, наведених в указаній Інструкції, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь судового експерта ОСОБА_8 у заявленому розмірі.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 65, 68, 70, 72 СК України, ст. ст. 15, 16, 181, 317, 319, 320, 321, 331, 372 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 47, 7681, 84, 89, 133,139,141, 223, 263265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Управління державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради, про визнання права власності на ? частини спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя: ОСОБА_1, ОСОБА_3 житловий будинок літ. А-1 (реконструйований у 2012 2014 роках, обєкт незавершеного будівництва) та житлову прибудову літ. А1-1 з господарськими будівлями (обєкт незавершеного будівництва), який розташований за адресою: вул. Шота Руставелі, 64-В, м. Маріуполь.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини житлового будинку літ. А-1 (реконструйований у 2012 2014 роках, обєкт незавершеного будівництва), який складається із: житлової кімнати 4-3 площею 18,3 кв. м, житлової кімнати 4-2 площею 6,6 кв. м, коридору 4-4 площею 4,1 кв. м, та на ? частини житлової прибудови літ. А1-1 (обєкт незавершеного будівництва), який складається із: житлової кімнати 4-5 площею 5,4 кв. м, житлової кімнати літ. 4-11 площею 9,7 кв. м, санвузол літ. 4-6 площею 7,2 кв. м, котельні літ. 4-7 площею 4.,9 кв. м, двох коридорів літ. 4-8 і 4-9, кухні літ. 4-10 площею 12,7 кв. м, а також сарай літ. Б-1 (обєкт незавершеного будівництва), сарай літ. к-1, літню кухню літ. к-1, які розташовані за адресою: вул. Шота Руставелі, 64-В, м. Маріуполь.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 135 (одна тисяча сто тридцять пять) грн. та за проведення експертизи у розмірі 2 500 (дві тисячі пятсот) грн., що разом становить 3 635 (три тисячі шістсот тридцять пять) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь судового експерта ОСОБА_8 витрати, повязані з викликом його до суду у розмірі 286 (двісті вісімдесят шість) грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецької апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, ІПН НОМЕР_2, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, інші відомості відсутні;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії ВА 611963, ІПН НОМЕР_3, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, інші відомості відсутні;

Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Маріупольської міської ради, юридична адреса: пр. Миру, 70, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, E-mail , засоби звязку (0629) 47-43-97

ОСОБА_8, судовий експерт, свідоцтво № 952 від 28 листопада 2011 року, юридична адреса: проспект Нахімова, 116-а, м. Маріуполь, Донецька область, засоби звязку (0629) 482768, +38 .

Суддя О.М. Музика