Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 279/10501/15-ц

провадження № 61-16878св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Товянської О. В., Гансецької І. А., Кочетова Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 27 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський АкціонернийБанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 132/2, згідно умов якого ОСОБА_5 отримав кредит в розмірі 9 536,66 доларів США строком до 26 листопада 2012 року зі сплатою 10 % річних за користування кредитом.

Виконання зобов?язання за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_6 який за договором поруки від 27 листопада 2007 року

№ б/н зобов?язався перед кредитодавцем нести солідарну майнову відповідальність за виконання в повному обсязі взятих на себе зобов?язань ОСОБА_5

Оскільки відповідачі не виконали зазначених умов договору, станом на

22 червня 2015 року утворилась заборгованість, загальний розмір якої становить 96 305,83 грн, яку в солідарному порядку ПАТ «ВіЕйБі Банк» просило стягнути з відповідачів.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від

15 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість по кредитному договору від

27 листопада 2007 року № 132/2 в розмірі 96 305,83 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» судовий збір в розмірі 963,05 грн (по 481,52 грн з кожного).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв?язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе зобов?язань за кредитним договором та договором поруки станом на 22 червня 2015 року утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від

15 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні задоволено частково.

Визнано припиненим договір поруки від 27 листопада 2007 року № б/н.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором від 27 листопада 2007 року № 132/2 в розмірі

96 305,83 грн та 963,05 грн судового збору.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за безпідставністю.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення повних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із неналежного виконання ОСОБА_5 взятих за кредитним договором від

27 листопада 2007 року № 132/2 на себе зобов?язань, у зв?язку із чим станом на 22 червня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 96 305,83 грн, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь банку. При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог до ОСОБА_6, оскільки договір поруки є припиненим.

10 січня 2017 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» через засоби поштового зв?язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що договір поруки не є припиненим, оскільки на час звернення до суду з даним позовом заборгованість не погашена, а тому суд безпідставно застосував положення частини четвертої статті 559 ЦК України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року касаційна скарга разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 грудня 2016 року оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 грудня 2016 року в частині позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості заявником не оскаржується, а тому відповідно до приписів статі 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не перевіряється.

У разі пред'явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

Разом з тим відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо кредитним договором не визначено інших умов виконання основного зобов'язання, то в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів потрібно обчислювати з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від

20 червня 2018 року справа № 758/6863/14-ц.

Встановлено, що 27 листопада 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 132/2, згідно умов якого ОСОБА_5 отримав кредит в розмірі 9 536,66 доларів США строком до 26 листопада 2012 року зі сплатою 10 % річних за користування кредитом.

27 листопада 2007 року на забезпечення виконання ОСОБА_5 кредитного договору, між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір поруки, пунктом 1.3 якого передбачено, що поручитель погоджується з тим, що при зміні Боржника, зміні змісту та обсягу (зміна суми кредиту, плати за користування кредитом, суми комісій та інших плат згідно Кредитним договором) забезпеченого цією порукою зобов?язання (в тому числі новація зобов?язання) за кредитним договором, цей договір буде діяти до повного виконання зобов?язань за кредитним договором.

З таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку проте, що порука ОСОБА_6 за договором поруки від 27 листопада 2007 року № б/н в силу приписів частини четвертої статті 559 ЦК України є припиненою, оскільки термін виконання зобов?язання за кредитним договором настав 26 листопада 2012 року. З позовом до суду банк звернувся 15 серпня 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого статтею 559 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 грудня 2016 року в частині позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 грудня 2016 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська