КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року

справа 522/17802/16-ц

провадження № 22-ц/824/387/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В, Рубан С.М.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - Коршака Сергія Володимировича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року у складі судді Волошина В.О. в справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних, відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування, передбаченого договором страхування № МВ 2180325 від 28.10.2015 року. Страхове відшкодування складається з витрат на оплату оперативного медичного втручання та подальшого лікування внаслідок нещасного випадку, що мав місце 04.03.2016 року, в сумі 222214,25 гривень. Також позивач заявила про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язанння в сумі 65819,70 гривень, 3% річних за користування коштами в сумі 9191,82 гривень, моральну шкоду в сумі 25000,00 гривень, витрат за надання правової допомоги в сумі 15240,29 гривень, а всього 337 466,06 гривень та судові витрати стягнути з відповідача на користь держави.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 196 060,66 гривень, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 61611,39 гривень, 3% річних в сумі 8089,0 гривень. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2657,61 гривень. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПрАТ СК «ПЗУ Україна» С.В.Коршак подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, прияти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вказує, що позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування за проведене оперативне втручання та подальше лікування, оскільки на момент оперативного втручання договір страхування припинив свою дію з підстав використання позивачем ліміту перебування за кордоном.

На думку апелянта, стягнення неустойки обмежується останніми 12 - ма місяцями перед зверненням кредитора до суду. Крім того, укладеним договором страхування передбачений інший порядок обрахунку штрафних санкцій на відміну від того, що застосований позивачем.

Матеріали позову не містять розрахунку, яким обґрунтовано витрати на правову допомогу та відсутні документи, які підтверджують оплату такої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що нещасний випадок, який стався з позивачем 04.03.2016 року є страховим випадком, а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати, понесені нею, на оперативне втручання та подальше її лікування. Зазначає, що договір страхування, укладений між сторонами, не припинив свою дію внаслідок використання нею ліміту перебування за кордоном, оскільки вказаний ліміт встановлюється в межах строку дії договору страхування. Страховий випадок стався з позивачем в період ліміту днів її перебування за кордоном, а понесені нею витрати пов'язані із вказаним нещасним випадком.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Задовольняючи заявлений позов в частині стягнення страхового відшкодування в сумі 196 060,66 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що ліміт перебування застрахованої особи за кордоном ніяким чином не впливає на термін дії договору страхування, оскільки вказаний ліміт встановлений в межах строку дії договору страхування. Страховий випадок стався з позивачем в період ліміту днів її перебування за кордоном, а понесені нею витрати пов'язані із вказаним нещасним випадком. З відповідача на користь позивача стягнуто пеню в сумі 61611,39 гривень за період з 26 вересня до 28 листопада 2017 року, а також 3% річних з 1 липня 2016 року до 28 листопада 2017 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених в суді першої інстанції вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, районний суд виходив з того, що главою 67 ЦК України та Законом України «Про страхування» відшкодування моральної шкоди не передбачено. Оскільки стороною позивача не підтверджено понесення витрат на правничу допомогу, у задоволенні про стягнення цих витрат відмовлено.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2015 року між сторонами був укладений договір страхування, яким передбачено всі істотні умови договору.

Згідно з п. 2.4.1 частини «В» цього договору строк та місце дії договору страхування встановлюється за домовленістю страховика та страхувальника при укладанні договору страхування.

Відповідно до частини «А» вищевказаного договору страхування місцем дії цього договору є Шенгенська зона, а періодом страхування є проміжок часу з 01 грудня 2015 року до 01 червня 2016 року, ліміт перебування за кордоном становить 90 днів.

Пунктом 1.4. частини «В» цього договору визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або вигодонабувачу (надати допомогу, виконати послугу), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.3.1.1 частини «В» цього договору, предметом договору страхування за добровільним страхуванням медичних витрат є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи, а саме: з непередбаченими медичними та додатковими витратами, що виникають у зв'язку з необхідністю отримання медичної та іншої допомоги, що передбачена договором страхування.

Пунктом 3.2.1 частини «В» цього договору, визначено, що страховим випадком за даним договором страхування в частині добровільного страхування медичних витрат вважаються медичні витрати та витрати, що з ними пов'язані, в залежності від програми страхування (додаток №1 до даного договору), на послуги, що надавались застрахованій особі при раптовому захворюванні та/або нещасному випадку, коли відсутність негайного медичного втручання могла призвести до серйозних порушень функцій організму (в т.ч. стійкої дисфункції якого-небудь органу, або до виникнення загрози життю).

Пункт 1.16 частини «А» цього договору визначає, що нещасний випадок - це обмежена в часі раптова, випадкова, несподівана та незалежна від волі застрахованої особи подія або раптовий вплив на застраховану особу небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання нею трудових обов'язків або в побуті, внаслідок яких настав розлад її здоров'я або настала смерть. Нещасним випадком вважається також травматичне ушкодження.

04 березня 2016 року позивач отримала травматичне ушкодження - перелом із зміщенням верхнього гомілковостопного суглобу лівої ноги з розірванням синдесмозу.

З огляду на вищенаведені положення договору перелом із зміщенням верхнього гомілкостопного суглобу лівої ноги з розірванням синдесмозу є страховим випадком, чого не заперечував представник відповідача.

При цьому, відповідно до медичної довідки Академічної лікарні університету ім. Гамбург «Маріенкранкенхаус» від 29 березня 2016 року, повернення в Україну позивача було б пов'язане зі значними ризиками для здоров'я, які не можна допускати з медичного погляду, через надзвичайно високу загрозу тромбозу, а також з урахуванням анамнезу пацієнтки, що страждає на рецедивні тромбофлебіти, тобто нещасний випадок, який мав місце з позивачем, коли відсутність негайного медичного втручання могла призвести до серйозних порушень функцій організму (в т.ч. стійкої дисфункції якого-небудь органу, або до виникнення загрози життю).

У довідці, також, зазначено, що позивач відразу отримала медичну допомогу, була проведена операція зміщеного перелому, оскільки цю медичну допомогу було здійснено в Німеччині, її переїзд на батьківщину можливий якнайраніше після повного загоєння.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що медичні витрати та витрати, що з ними пов'язані, та послуги, що надавались позивачу як застрахованій особі, внаслідок вищевказаного нещасного випадку, в повній мірі є страховим випадком за даним договором страхування, а тому, відповідно до п.1.4 частини «В» цього договору у разі настання страхового випадку відповідач, як страховик, зобов'язаний був здійснити страхову виплату страхувальнику.

Апелянт, не погоджуючись рішенням суду, посилаться на те, що на час проведення оперативного втручання - 24 березня 2016 року договір страхування припинив свою дію, оскільки позивачем був використаний ліміт днів перебування за кордоном 90 днів.

Разом з тим, відповідно до п.2.4.1 частини «В» договору строк та місце дії договору страхування встановлюється за домовленістю страховика та страхувальника при укладанні договору страхування.

Частина «А» вищевказаного договору медичного страхування визначає місцем його дії Шенгенську зону, а періодом страхування проміжок часу з 01 грудня 2015 року по 01 червня 2016 року.

Відповідно до п.2.4.2 частини «В» договору він набуває чинності з дати, встановленої в договорі страхування, як день початку строку дії договору страхування, але не раніше надходження на рахунок або в касу страховика страхової премії та моменту проходження страхувальником/ застрахованою особою державного кордону України.

Пунктом.2.4.3 частини «В» договору визначено, що дія договору страхування закінчується з моменту перетину страхувальником державного кордону України під час в'їзду в Україну, але не пізніше вказаної у договорі дати закінчення строку дії договору страхування.

Згідно з п.2.4.4 частини «В» договору в межах строку дії договору страхування може встановлюватись ліміт днів перебування застрахованою особою за кордоном. Ліміт днів перебування за кордоном не може перевищувати строку страхування.

Серед умов припинення договору страхування, що передбачені п.п. 2.6.1 - 2.6.2 частини «В» договору, відсутня така підстава як використання ліміту днів перебування за кордоном.

Суд першої інтанції дійшв вірного висновку про те, що за змістом вищевказаного договору ліміт перебування застрахованої особи за кордоном ніяким чином не впливає на термін дії договору страхування, оскільки вказаний ліміт встановлюється в межах строку дії договору страхування. Нещасний випадок стався з позивачем в період ліміту днів її перебування за кордоном, а всі вищевказані понесені нею та її родичами витрати пов'язані саме із цим нещасним випадком.

В страхових актах № МА160304.10.1 та № МА160304.10.2 від 13 липня 2016р. відповідач визнав травматичне ушкодження позивача страховим випадком. Судом також вірно встановлено, що оперативне хірургічне втручання, яке було проведено позивачу було необхідним для подальшого збереження її здоров'я, тобто було невідкладним, а провести зазначену операцію в Україні не було можливим в силу незалежних від позивача обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони погодили, що відповідачем було відшкодовано позивачу витрати на оплату огляду у лікаря 04 березня 05 березня 2016 року в сумі 177,56 євро та витрати на оплату призначених 05 березня 2016 року медикаментів в сумі 88,42 євро.

Задовольняючи позов в частині стягнення страхового відшкодування, суд керувався положеннями ст. ст. 3, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 10 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, п.3.3.2.1 частини «В» договору страхування та дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена частина страхового відшкодування у розмірі 7115,41 євро (7381,39 євро - 265,98 євро), згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ станом на 13 липня 2016 року (час прийняття рішення страховиком про відмову у виплаті страхового відшкодування), сума невідшкодованих витрат на оплату оперативного втручання та подальших витрат на лікування, складала 196060,66 грн.

Позивач рішення суду не оскаржила, погодилась із визначеною судом першої інстанції сумою, відтак відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не переглядає.

Відповідно до п. 2.7.1.3 частини «В» договору страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату у передбачений договором страхування строк та у встановленому договором порядку.

За несвоєчасне здійснення страхової виплати з вини страховика страхувальнику/застрахованій особі сплачується пеня за кожний банківський день прострочення платежу в розмірі 0,1% від суми, що належить до сплати, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період прострочення платежу.

Відповідно до п. 3.3.6 частини «В» договору, рішення про страхову виплату або відмову у страховій виплаті приймається страховиком протягом 15-ти робочих днів з моменту отримання останнім усіх необхідних та належним чином оформлених документів.

Судом встановлено, рішення про відмову у страховій виплаті відповідачем прийнято 13 липня 2016 року Термін прострочення платежу щодо здійснення відповідачем страхової виплати має відраховуватись з 14 липня 2016 року.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 цього ж Кодексу до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При здійсненні обрахунку пені у розмірі 61611,39 грн., суд першої інстанції взяв до уваги період з 26 вересня 2016 року до 28 листопада 2017 року, що є більшим річного строку позовної давності, передбаченої ч.2 ст. 258 ЦК України.

Отже, доводи апеляційної скарги в частині помилкового нарахування пені є обгрунтованими. Пеня, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 51 937,10 гривень за період з 28.11.2016 року до 28.11.2017 року.

З урахуванням положень ст. 13 ЦПК України, ст. ст. 266, 549, 625 ЦК України, судом вірно стягнуто на користь позивача 3 % річних за період з 14 липня 2016 року до 28 листопада 2017 року у розмірі 8089,0 грн., виходячи із суми страхового відшкодування у розмірі 196060,66 грн.

У задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу відмовлено, тому посилання апелянта на відсутність документів у підтвердження цих витрат не заслуговуть на увагу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір стягнений з відповідача на користь держави підлягає зменшенню з 2 657,61 грн. до 2 560,87 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - Коршака Сергія Володимировича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року змінити в частині стягнення пені та судового збору.

В цій частині ухвалити нове рішення наступного змісту.

Зменшити суму пені за прострочення виплати страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (, знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 62) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) з 61 611,39 гривень до 51 937,10 гривень.

Зменшити розмір судового збору, який підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (, знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 62) на користь держави з 2 657,61 гривень до 2 560,87 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 01 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді