Справа № 201/900/17
Провадження № 2/201/285/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Сидоренко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В:

18.01.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2, ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим (а.с. № 3-7).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 22.02.2017р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи (а.с. № 27).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 05.06.2007р. між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 90000 дол.США. Для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2, між позивачем та АКІБ "УкрСиббанк" 05.06.2007р. було укладено договір поруки №0/111, за яким поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за зобов'язаннями, що виникли з договору №0 та нести солідарну відповідальність разом з позичальником. Відповідно до умов договору №0 сторони встановили кінцевий строк повернення кредиту - 05.06.2028р., та строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів) відповідно до графіку погашення кредиту, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Пунктом 3.1 договору поруки визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та дії до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором, при цьому, відповідна умова не може вважатися строком дії поруки, оскільки умовою п.3.1 договору не визначено строк його дії в сенсі ст.559 ЦК України з урахуванням вимог ст.ст.251, 252 ЦК України. Враховуючи, що прострочена заборгованість за кредитним договором виникла з 01.08.2014р. порука за договором поруки №0/111 може бути визнана припинено відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки кредитор протягом шести місяців з моменту настання прострочення строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням не пред'явив вимоги до поручителя. На підставі викладеного, позивач просив визнати договір поруки №0/111 укладений між ОСОБА_1 та АКІБ "УкрСиббанк" припиненим.

21.03.2017р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно якого відповідач не погоджується з доводами, викладеними у позовній заяві, посилаючись на те, згідно до п.п.1.2.1, 1.2.2. договору №0 кінцевий строк повернення кредиту встановлено до 05.06.2028р. Позичальник зобов'язався повернути наданий кредит в терміни та в розмірах , що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку№1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 05.06.2028р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін. У зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань за договором, 22.03.2016р. на підставі п.6.1.2 кредитного договору на адресу позивача було направлено вимогу, згідно якої банк вимагав від поручителя погасити прострочену заборгованість та попередив про можливість визнання строку виконання зобов'язань у повному обсязі таким, що настав. Дана вимога була направлена позивачу рекомендованим листом, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Оскільки вимоги банку позивачем, після отримання повідомлення, не були виконані, кредитор визнав термін виконання зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту таким, що настав та 01.06.2016р. (в межах шестимісячного строку) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя (а.с №34-38).

28.03.2017р. до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про витребування доказів, а саме витребування у банка роздруківки щодо руху коштів за рахунком відповідно до умов договору №0 від 05.06.2007р. з зазначенням дати останнього платежу, оригінал платіжного доручення з підписом позичальника, щодо зарахування коштів на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2, відповідно до останньої дати погашення (а.с.№ 43-44).

Ухвалою суду від 28.03.2017р. заяву представника позивача про витребування доказів було задоволено (а.с. № 53).

25.05.20017р. на виконання ухвали суду від 28.03.2017р., відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» надано довідку - розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.06.2007р., яка відображає рух коштів та дату останнього платежу позичальника на погашення кредитної заборгованості (а.с.№ 58-74).

23.10.2018р. до суду надійшла заява позивача, в якій він підтримав клопотання свого представника про призначення судової почеркознавчої експертизи, судове засідання 23.10.2018р. просив проводити за його відсутністю (а.с. № 150-151).

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання по справі 07.06.2018р., 18.09.2018р. та 23.10.2018р. тричі поспіль не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації згідно відповіді наданої адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 11.02.2017р. (а.с. №26), проте конверти з судовими повістками були повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 125, 133, 148).

Представник відповідача АТ «УкрСиббанк» в судове засідання 23.10.2018р. не з'явився, про дату судового засідання був повідомленим чином (а.с.№ 146). Раніше, а саме 04.09.2018р. до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 29.12.2017р. - а.с. № 142), в якій представник відповідача просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача, проти задоволення позову заперечував в повному обсязі (а.с. № 141).

Відповідно до положень ст. 223, ч.2 ст.247 ЦПК України, та враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, заяви позивача та представника банка про розгляд справи за їх відсутності, розгляд справи 23.10.2018р. здійснювався без участі сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Підстав для винесення по справі заочного рішення відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України не вбачається, оскільки один з відповідачів висловив свої заперечення проти позову (а.с. № 34-38, 141), яким буде дана належна оцінка поряд з іншими обставинами та доказами у справі.

Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Підготовче провадження у цій справі за правилами п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України тривало з 15.12.2017р., протягом у строки передбачені ч.3 ст. 189 ЦПК України позивач (представник позивача) мав змогу ознайомитись з відзивом відповідача від 21.03.2017р. на позовну заяву та з наданими представником відповідача документами на виконання ухвали суду від 28.03.2017р. про витребування доказів, надати відповідь на відзив відповідно до ст. 179 ЦПК України та уточнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 23.10.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) було замінено назву відповідача ПАТ «УкрСиббанк» на АТ «УкрСиббанк» у зв'язку зі змінами у Статуті банківської установи.

Ухвалою суду від 23.10.2018р. (винесена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) було відмовлено представнику позивача у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з огляду на положення ст. 77 ЦПК України (а.с. № 89-91). Так, належними є докази, що стосуються предмету доказування у справі. Як вбачається з матеріалів справи позовні вимоги в редакції від 18.01.2017р. заявлено про визнання договору припиненим, а не визнання договору поруки недійсним з підстав, що договір поруки не був підписаний ОСОБА_1 (а.с. № 3-7). Протягом підготовчого провадження у строки, які передбачені ч.3 ст. 189 ЦПК України, уточненої позовної заяви позивачем (его представником) суду подано не було.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши позиції сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

05.06.2007р. між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 90000 дол.США з кінцевим терміном повернення кредиту 05.06.2028р. ( а.с. № 13-17).

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до п.1.2.2. договору, позичальник зобов'язався повернути наданий кредит в терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 05.06.2028р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Умови п.п. 6.1.1, 6.1.2 розділу 6 «Порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку» договору визначають, що сторони керуючись чинним законодавством України, зокрема ст.ст.525,611 ЦК України погодили, що банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п.1.2.2 кредитного договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

05.06.2007р. між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №0/111, відповідно до умов якого поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати як солідарний боржник за повне та своєчасне виконання позичальником ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за договором №0 від 05.06.2007р. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники (а.с. №8).

Згідно умов п.2.2. договору поруки, у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором, кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

Згідно до п. 3.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та дії до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

В позовній заяві позивачем зазначено, що прострочена заборгованість за кредитним договором виникла з 01.08.2014р., а отже, порука за договором №0/111 може бути визнана припиненою відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки кредитор протягом шести місяців з моменту настання прострочення строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням не пред'явив вимоги до поручителя.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч.2 ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

За змістом ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись порукою.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 ст.554 ЦК України визначає також, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як зазначалося судом вище, відповідно до п.3.1 договору поруки №0/111 сторони обумовили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст.252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, умови договору поруки №0/111 про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України.

Крім того, аналіз ч.4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії майнової поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Відповідні роз'яснення викладені Верховним Судом України в правовій позиції від 14.09.2016р. у справі №6-1451цс16.

Як вбачається з умов укладених договорів, боржник ОСОБА_2, а відтак і поручитель ОСОБА_1, взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами з кінцевим строком повернення до 05.06.2028р.

Проте, поряд з цим, повернення кредиту повинно здійснюватися в терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, тобто, виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число визначеного графіком погашення кредиту.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно наданої відповідачем довідки - розрахунку судом встановлено, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості в розмірі 135,59 дол.США позичальником здійснений 01.07.2014р. та з 11.08.2014р. (наступна дата щомісячного платежу згідно графіка погашення) почала обліковуватися та накопичуватися прострочена заборгованість по кредиту, а тому з часу несплати кожного з наступних платежів починається обрахування встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя, а у разі пред'явлення кредитором вимог до поручителя більше, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Визначаючи період щомісячних зобов'язань по поверненню грошових коштів, які не були виконані позичальником ОСОБА_2, обрахування встановленого шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя, за якими в силу вимог ч.4 ст.559 ЦК України, порука є припиненою суд виходив з наступного.

22.03.2016р. відповідач виходячи з положень п.6.1.2 кредитного договору, п.2.2 договору поруки звернувся до поручителя з вимогою про погашення простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 1046,75 дол.США та простроченої заборгованості по відсоткам в розмірі 7446,02 дол.США, протягом 31 календарного дня з дати отримання вимоги. Зазначивши, що у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги банк змушений вимагати виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту в повному обсязі по поверненню суми кредиту, сплаті відсотків, що разом становить 85782,05 дол.США (а.с. №39-40).

Відповідна вимога була отримана позивачем, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією поштового повідомлення про вручення (а.с. №41), та в подальшому в визначений банком строк не була виконана поручителем.

Відповідні обставини під час розгляду справи не були спростовані позивачем.

Таким чином, згідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, кредитор мав право пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення поручителем встановленого в повідомленні строку для усунення порушень.

В обґрунтування заперечень проти позову, представник банку посилався на те, що визначений ч.4 ст.559 ЦК України строк для пред'явлення позову до поручителя не був ним пропущений, оскільки 01.06.2016р. банк звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя.

Оскільки копія відповідної позовної заяви відповідачем не була надана суду разом з відзивом на позов, для надання належної оцінки вищенаведеним доводам відповідача, судом з тексту заочного рішенням суду у справі №201/8538/16ц оприлюдненого в реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua/Review/62557837 встановлено, що відповідач звернувся з відповідною заявою про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя 07.06.2016р, тобто, протягом шести місяців від дати порушення поручителем встановленого в повідомленні строку для усунення порушень (а.с. № 152-156).

При цьому, враховуючи, що прострочена заборгованість по сплаті щомісячних платежів почала накопичуватися з 11.08.2014р., з позовом до суду банк звернувся тільки 07.06.2016р., суд приходить до висновку про сплив шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя про повернення щомісячних платежів по сплаті кредиту, відсотків, комісії, пені, інших грошових зобов'язань, які не були виконані позичальником ОСОБА_2, за період з 10.08.2014р. по 10.11.2015р., а порука ОСОБА_1 в цій частині є припиненою.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту, сплаті відсотків інших грошових зобов'язань з 10.12.2015р. до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги до дати звернення банком з позовом до суду.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 17.09.2014р. у справі № 6-53цс14, від 20.04.2016р. у справі № 6-2662цс15, від 29.03.2017р. у справі № 6-3087цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду та не вбачала підстав для відступлення від нього, про що викладено в постанові від 13.06.2018р. у справі №408/8040/12, а саме: «З огляду на положення другого речення ч.4 ст.559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку».

Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову ОСОБА_1 про припинення поруки за договором №0/111 від 05.06.2007р.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 640 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. № 2-3) в рівних частинах по 320грн. з кожного (оскільки 640грн. - це мінімальна ставка судового збору у 2017р.).

На підставі викладеного, керуючись ст ст. 251, 252, 543, ч.4 ст.559, ст.ст.1050, 1054 ЦК України, Правовою позицією, яка викладена ВСУ 14.09.2016р. у справі №6-1451цс16, 17.09.2014р. у справі № 6-53цс14, 20.04.2016р. у справі № 6-2662цс15, 29.03.2017р. у справі № 6-3087цс16, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018р. у справі №408/8040/12, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 223, ч.2 ст.247, ст.ст.259, 263-265, п.9 ч.1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.), суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим - задовольнити частково.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_1 за договором поруки №0/111 від 05.06.2007р., укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 в частині виконання зобов'язань по поверненню щомісячних платежів по сплаті кредиту, відсотків, комісій, пені, інших грошових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 05.06.2007р., укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, за період з 10.08.2014р. по 10.11.2015р.

В задоволенні іншої частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 320 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 320 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.