Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 715/357/17

провадження № 61-20301св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2,

заінтересована особа - ОСОБА_3,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 березня 2017 року у складі судді Цуренка В. А. та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 08 червня 2017 року у складі колегії суддів: Перепелюк І. Б., Височанської Н. К., Литвинюк І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпунктів 4, 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою, заінтересована особа - ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Заява мотивована тим, що з 2000 року по листопад 2015 року

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали як сім'я без реєстрації шлюбу, були поєднані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився їх син - ОСОБА_4

Посилаючись на те, що 21 серпня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, заявник просила встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 з 2000 року по листопад 2015 року.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 березня 2017 року заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Роз'яснено заявнику право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що із заяви вбачається спір про право, у зв'язку з чим заява підлягає залишенню без розгляду на підставі частини четвертої статті 256 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи).

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 08 червня 2017 року ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_2 пов'язує із захистом своїх майнових прав, отже існує спір.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ, ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що існує спір про право, оскільки про даний факт в своїй заяві ОСОБА_2 не зазначала та відсутня така інформація в запереченнях ОСОБА_3, тому судові рішення не відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

ОСОБА_3 не скористався правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направив.

23 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що під час розгляду справи про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Відповідно до частини першої статті 234 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 234 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 5 частини першої статті 256 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до частини четвертої статті 256 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Згідно з частиною першою статті 258 ЦПК (у редакції, чинній на час розгляду справи) у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Заперечуючи проти розгляду справи в окремому провадженні, відповідач подав до матеріалів справи ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 18 січня 2017 року, з якої вбачається, що відкрито провадження у справі № 715/71/17 за позовом ОСОБА_3 до

ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

Крім того, відповідач зазначив, що заявниця, звертаючись із заявою про встановлення факту, всупереч вимогам частини першої статті 258 ЦПК

(у редакції, чинній на час розгляду справи) не зазначила, з якою метою хоче встановити цей факт.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 підтвердив, що встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу, ОСОБА_2 може пов'язувати із захистом в майбутньому своїх майнових прав та наміром поділити майно, набуте під час спільного проживання з ОСОБА_3

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку про залишення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу без розгляду, оскільки з даної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право. При цьому, залишення без розгляду заяви не позбавляє ОСОБА_2 права звернутися до суду для вирішення цього питання в порядку позовного провадження.

Доводи скаржника, наведені в касаційній скарзі про те, що у судовому засіданні його представник не стверджував про необхідність встановлення факту, що має юридичне значення, вирішення спору про поділ майна, набутого під час спільного проживання, спростовуються матеріалами справи, зокрема записом фіксації судового засідання суду апеляційної інстанції від 08 червня 2018 року.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Упункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (Заява N 4909/04) від10 лютого 2010 року зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, пункт 29).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм процесуального права, а тому судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 44, 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик