Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 725/4151/14-ц

провадження № 61-17398св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

особа, яка не брала участі в розгляді справи ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Лисака І. Н., Височанської Н. К., Владичана А. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 71 тис. грн, 4 703,82 грн інфляційних втрат, 4 376,71 грн 3 % річних та 28 950 грн пені.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що відповідач отримав у нього в позику 71 тис. грн на строк 14 днів, що підтверджується розпискою від 11 червня 2012 року, однак кошти в установлений строк не повернув, у результаті чого утворилася заборгованість.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2014 року в складі судді Галичанського О. І. позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в розмірі 96 915 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором позики, укладеним між сторонами.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 05 листопада 2014 року в складі колегії суддів: Бреславського О. Г., Половінкіної Н. Ю., Савчук М. В. апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2014 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року в складі колегії суддів: Кузнєцова В. О., Мостової Г. І., Наумчука М. І. касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 05 листопада 2014 року залишено без змін.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відповідно до положень статей 526, 610, 625, 1047-1049 ЦК України, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

03 листопада 2016 року ОСОБА_6, яка не брала участі в розгляді справи звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2014 року на це рішення.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 15 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Належним чином не з'ясував обставини справи, а саме, що відповідач під час укладення договору позики перебував у шлюбі, не встановив мету використання отриманої позики з урахуванням норм СК України, в результатів чого не роз'яснив позивачу наслідки використання одержаних за договором позики грошових коштів в інтересах сім'ї та необхідність залучення до участі в розгляді справи як співвідповідача іншого з подружжя ОСОБА_6

У касаційній скарзі, поданій 30 грудня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 грудня 2016 року і залишити в силі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2014 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Укладений між сторонами правочин не має відношення до інтересів сім'ї та дружини відповідача, в результаті чого відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_6, яка не надала належних доказів використання отриманих грошових коштів в інтересах сім'ї. Під час розгляду справи в трьох інстанціях ОСОБА_5 не зазначав, що отримані ним кошти використані в інтересах сім'ї.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 27 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Першотравневого районного суду м. Чернівці.

18 квітня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_6 на касаційну скаргу, мотивовані тим, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі з 25 червня 1989 року, тому, ухваливши рішення про стягнення боргу за договором позики від 11 червня 2011 року, районний суд вирішив питання про її права на майно, що перебуває у спільній сумісній власності з ОСОБА_5

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

02 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2018 року справу призначено до розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з наступних підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК Українивстановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК Українина підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суди встановили, що 11 червня 2012 року ОСОБА_7 отримав у ОСОБА_4 у борг 71 тис. грн строком на 14 днів, тобто до 25 червня 2012 року, з нарахуванням 0,1 % за кожен день відстрочки виконання зобов'язання, що підтверджується борговою розпискою.

У визначений строк ОСОБА_7 грошові кошти не повернув.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі в розгляді справи ОСОБА_6 апеляційний суд зазначав про те, що судом першої інстанції не залучено її як дружину відповідача співвідповідачем до участі в розгляді справи.

Однак з таким висновком апеляційного суд погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 65 СК Українидоговір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Частиною другою статті 73 СК України встановлено, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо суд встановить, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

У цій справі договір позики, який укладений одним із подружжя, не створює обов'язок для іншого з подружжя, оскільки відповідач та ОСОБА_6 не надали жодного належного та допустимого доказу того, що кошти, отримані за вказаним договором, використані в інтересах сім'ї.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а апеляційний суд помилково його скасував.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом скасовано законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409 413, 416 ЦПКУкраїни, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 грудня 2016 року скасувати.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2014 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. М.Коротун

В.П. Курило