Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 336/4789/17
Провадження №: 2/332/607/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 жовтня 2018 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді Безлер Л.В.,
при секретарі Жечевій А.В.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів,
Позивач ОСОБА_3звернувся 30.08.2017 року до суду із вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 04.05.2018 року, просив суд звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача у період з 24.01.2017 року по 30.03.2018 року. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що у січні 2017 року їх спільна дитина самостійно виявила бажання переїхати жити до нього, переїзд відбувся 24.01.2017 року та тривав до 30.03.2018 року, після чого дитина переїхала жити до матері. Протягом цього часу позивач здійснював усі витрати, повязані із забезпеченням, утриманням та вихованням дитини, натомість відповідач регулярно отримувала аліменти, які йшли не на потреби дитини, а на її особисті потреби.
У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив у позові відмовити.
З'ясувавши обставини справи, заслухавши сторони та їх представників, допитавши свідків і дослідивши докази суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що позивач з 10.06.2000 року перебував з відповідачему шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 року по справі № 336/879714-ц, та від якого сторони мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2015 року по справі № 336/556/15-ц з позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.01.2015 року до 01.10.2018 року з індексацією розміру аліментів відповідно до закону.

У матеріалах справи містяться два акта обстеження умов проживання дитини.

В акті обстеження умов проживання від 26.03.2018 № 11-09/284 відділу Шевченківського району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради проведеного за адресою: АДРЕСА_1, який був наданий суду позивачем, зазначено, що під час обстеження неповнолітній ОСОБА_5 був вдома та повідомив, що він з січня 2017 року постійно мешкає за даною адресою з батьком, до матері він інколи у вихідні дні приїздить в гості.

Свідок ОСОБА_6, головний спеціаліст відділу Шевченківського району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, повідомила, що обстеження проводилось двома спеціалістами, в тому числі за її участі, та акт складений у точній відповідності до дійсності.

В акті обстеження умов проживання від 10.04.2018 року відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради,проведеного за адресою: м. Запоріжжя, вул. Машинна, буд. 1, який був наданий суду відповідачем, зазначено, що проведено бесіду з неповнолітнім ОСОБА_5, який повідомив, що в 2017 році він мешкав і у батька і у матері, за його словами мати аліменти витрачала на нього, покупала одяг та все необхідне, майже місяць він постійно мешкає у матері.

Згідно витягу з протоколу № 10 від 19.04.2018 комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про розгляд заяви позивача щодо цільового використання аліментів комісією вирішено вважати, що матір ОСОБА_7 забезпечила необхідні матеріально-побутові умови проживання дитини, повноцінне харчування, лікування, створила необхідні умови для навчання та розвитку сина, останній забезпечений всім необхідним в повному обсязі, аліменти витрачаються виключно на його потреби.

Також у матеріалах справи містяться надані відповідачем докази, що підтверджують витрати на дитину та її лікування за місцем проживання матері, а саме: фіскальний чек від 07.02.2018 № 10 на суму 1270,00 грн. про оплату за навчання ОСОБА_5 у Класичному приватному університеті; фіскальні чеки на оплату одягу на загальну суму 2089,00 грн. за грудень 2017 січень 2018; довідка первинної профспілкової організації ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» від 08.02.2018 № 5 про видачу ОСОБА_7 та її сину ОСОБА_5 путівок на базу відпочинку «Берізка» з 20.08.2017 по 29.08.2017 вартістю по 2123, 00 грн. кожна з оплатою часткової вартості 849,20 грн. на двох; консультативний висновок КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня № 5», яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул.Новгородська, 28а, щодо хворого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2

Допитаний у судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є сином сторін, пояснив, що у період з 24.01.2017 року по 30.03.2018 року він не проживав у батька постійно, а проживав як у матері, так і у батька. Раніше з батьком вони були у сварці, й він взагалі до батька не приходив, а коли відносини почали налагоджуватись, він почав приходити частіше та періодично залишався у батька за адресою Молочна, 7а, так як є учнем 11 класу ЗОШ №88, в котрій навчається з 1-го класу,та яка знаходиться за адресою вул. Музикальна, 2 в 15-ти хвилинах пішки від дома батька, що є зручним. Крім того, він не завжди приходив за цією адресою саме до батька, а ще й до дідуся з бабусею, які проживають у тому ж будинку. Також у цьому ж будинку мешкають більшість його друзів. При цьому, свідок зазначив, що постійно знаходився на утриманні матері, тобто яка його забезпечувала,вона купляла йому одяг, оплачувала навчання в школі та заочне навчання в класичному приватному університеті, оплачувала участь у шкільному гуртку КВК, а також лікування у разі хвороби, оплатила літню поїздку на базу відпочинку «Берізка». 26.03.2018 батько подзвонив йому й сказав, що прийде жінка та задасть декілька питань. Проте, хто саме приходив та опитував його, ОСОБА_5 не зрозумів, на питання де він зараз проживає відповів, що то у матері, то у батька. Після чого йому було задано питання де він проживає зараз фактично, який він зрозумів як «тут та зараз», у звязку з чим відповів у батька, маючи на увазі саме той день, а не постійне перебування. Фразу в акті обстеження про те, що він з січня 2017 року постійно мешкає за даною адресою з батьком, а до матері він інколи у вихідні дні приїздить в гості, він написав на прохання батька для припинення стягнення з нього аліментів. У наступному він довідався, що батько це зробив з метою у наступному стягнути аліменти з матері, з чим ОСОБА_5 не згоден, так як вважає, що аліменти матірю витрачаються тільки на нього. Приблизно в 10-х числах березня 2018 року з батьком практично перестав бачитися.

Судом береться до уваги наданий відповідачем як доказ Акт фактичного проживання від 11.05.2018, засвідчений головою квартального комітету № 55 Заводського району м. Запоріжжя, складений про те, що ОСОБА_5 фактично проживав з січня 2017 року по квітень 2018 року разом зі своєю матірю за адресою: м. Запоріжжя, вул. Машинна, буд.1, підписаний ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ОСОБА_10, які були допитані судом як свідки та підтвердили зазначений в акті факт.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які є сусідами відповідача, пояснили, що спілкуються із сімєю ОСОБА_10, часто ходять до них у гості, бачать, що ОСОБА_5 проживає з матірю за адресою вул. Машинна, 1, яка проводить з ним час, повністю забезпечує його потреби, оформлює наразі документи для навчання за кордоном. Періодично ОСОБА_5 їздить до батька або до бабусі з дідусем та залишається в них коли це зручно у звязку з навчанням.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10, який є чоловіком відповідача, пояснив, що у зазначений позивачем період вихованням та матеріальним забезпеченням ОСОБА_5 займались він з матірю ОСОБА_5, періодично ОСОБА_5 їздив до бабусі з дідусем, де мешкає також його батько, також через дорогу мешкають батьки матері ОСОБА_5, у яких він також іноді залишався. Це було повязано із місцем навчання ОСОБА_5

Наданий позивачем як доказ Акт фактичного проживання від 02.04.2018, засвідчений головою квартального комітету № 123 Шевченківського району м. Запоріжжя, складений про те, що ОСОБА_5 з січня 2017 року по квітень 2018 року постійно фактично проживав разом зі своїм батьком за адресою: м. Запоріжжя, вул. Молочна, буд.7-а, підписаний ОСОБА_11 та ОСОБА_12, судом до уваги не береться, у звязку з тим, що зазначений у ньому факт не був підтверджений показами зазначених у ньому осіб, викликаних як свідків, які до суду не зявилися, представник позивача відмовився від свого клопотання про їх виклик та допит в якості свідків.

Таким чином суд приходить до висновку, що з 24.01.2017 року по 30.03.2018 року неповнолітній (на той час) ОСОБА_5 перебував у батька не постійно, а періодично та при вирішенні справи суд виходить саме з цього. Також суд враховує, що ОСОБА_5 знаходиться на повному утриманні матері, яка забезпечує йому необхідні матеріально-побутові умови проживання, повноцінне харчування, лікування, створює необхідні умови для навчання та розвитку сина, останній забезпечений всім необхідним в повному обсязі, аліменти витрачаються виключно на його потреби.

Оцінивши всі докази та обставини по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно до вимог ст.180 СК Українибатьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.Відповідно ч.3 ст.181 СК Україниза рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.Тобто аліменти повинен сплачувати той з батьків, який проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до положень ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

На обґрунтування своїх доводів щодо звільнення від сплати аліментів позивач посилався на те, що його син у вказаний в позові період проживав разом із ним, а відповідач регулярно отримувала аліменти, які йшли не на потреби дитини, а на її особисті потреби, проте у суді зазначені обставини позивачем не доведені.

Отже,підстави для звільнення від сплати аліментів за вказаний у позові період відсутні, тому суд у задоволені позову відмовляє.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставівикладеного,керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст. 180, 181 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.В.Безлер