АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» вересня 2018 року

м. Харків

справа № 643/3112/18-ц

провадження № 22ц/790/5260/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кружиліної О.А., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи - ОСОБА_3 акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 акціонерне товариство «Укрсоцбанк» Північно-східний комерційний макрорегіон (м. Харків)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2018 року в складі судді Поліщук Т.В.,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 акціонерне товариство «Укрсоцбанк» Північно-східний комерційний макрорегіон (м. Харків) про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 19 квітня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 805/16/21-1/6-168, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 120 000,00 грн. зі сплатою 21% річних та графіком погашення, передбаченим кредитним договором та внесеними до нього змінами.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 19 квітня 2006 року між банком та нею (майновим поручителем) укладено іпотечний договір № 805/13/26/6-639, згідно умов якого вона передала банку в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Зазначила, що 18 червня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис, за яким нотаріус звернув (запропонував звернути) стягнення на передану нею в іпотеку належну їй квартиру. За рахунок коштів, отриманих від реалізації іпотечного майна, нотаріус запропонував задовольнити вимоги банку за кредитним договором в сумі 175 488,34 грн. та витрати по вчиненню виконавчого напису в розмірі 3000,00 грн., а всього на суму 178 488,34 грн.

Вказала, що ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2016 року затверджена мирова угода, за умовами якої вона погодилась добровільно в установленому цією мировою угодою порядку та строки сплатити банку борг ОСОБА_2 в сумі 170 491,20 грн., що складається з неповернутої позичальником частини тіла кредиту та процентів за користування ним.

Зазначила, що вона вчасно та належним чином виконує свої зобовязання з виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди і не пропустила жодного поточного платежу, а саме 21 вересня 2016 року вона сплатила на реквізити банку 80000,00 грн., що відповідає першому платежу, а надалі в період з 18 жовтня 2016 року по 19 січня 2018 року вона сплатила 16 поточних платежів по 2700,00 грн. Всього станом на 02 лютого 2018 року в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перед банком нею було сплачено 123 200,00 грн.

Вважала, що вона стала новим кредитором щодо ОСОБА_2 в межах сплаченої нею, як майновим поручителем, за відповідача суми заборгованості перед банком в розмірі 123 200,00 грн.

Зазначила, що задля уникнення в майбутньому можливих непорозумінь та вирішення питання щодо повернення коштів (боргу) в позасудовому порядку, 02 лютого 2018 року вона направила на адресу відповідача письмове повідомлення (вимогу) про часткове виконання зобовязання боржника його майновим поручителем з вимогою про повернення сплачених грошових коштів та попередженням про можливість виникнення судового спору, яке повернуто їй з причин закінчення терміну їх зберігання.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму заборгованості в розмірі 123 200,00 грн. та сплачений за подання позовної заяви судовий збір.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала позовні вимоги. При цьому зазначила, що суд першої інстанції до спірних правовідносин застосував положення норм цивільного законодавства, які регулюють відносини сторін за договором поруки, а не за договором іпотеки; що її позовні вимоги за своєю правовою суттю є регресними вимогами іпотекодавця, який частково сплатив замість боржника кошти на користь банку, а тому має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої суми коштів; що вона має право вимагати від боржника відшкодувати частково сплачену іпотекодавцем суму, оскільки таке право майнового поручителя прямо передбачено іпотечним законодавством.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що у іпотекодавця (майнового поручителя) не виникло право предявляти зворотну вимогу до боржника (відповідача), оскільки повне виконання зобовязання не відбулося.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 квітня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 805/16/21-1/6-168, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 120 000,00 грн. зі сплатою 21% річних та графіком погашення, передбаченим кредитним договором та внесеними до нього змінами.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 19 квітня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 805/13/26/6-639 (з майновим поручителем), згідно умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку у якості забезпечення виконання позичальником основного зобовязання нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 44,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 20 березня 2000 року, виданого Харківською квартирно-експлуатаційною частиною району 20 березня 2000 року № 3001.

18 червня 2014 року ОСОБА_3 акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 з заявою про здійснення виконавчого напису нотаріуса для звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог банку за кредитним договором № 805/16/21-1/6-168 від 19 квітня 2006 року на суму, яка станом на 19 лютого 2014 року складала 175 488,34 грн., а також суму витрат по вчиненню виконавчого напису в розмірі 3000,00 грн.

18 червня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 44,1 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_1 За рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного майна, запропоновано задовольнити вимоги ОСОБА_5 акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на суму, яка станом на 19 лютого 2014 року склала 175 488,34 грн., а також суму витрат по вчиненню виконавчого напису в сумі 3000,00 грн., що становить 178 488,34 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2016 року по справі за № 642/5580/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа: Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання виконавчого напису недійсним та таким, що не підлягає виконанню, визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1, з одного боку, та ОСОБА_3 акціонерним товариством «Укрсоцбанк», з другого боку, за умовами якої: ОСОБА_1 погодилась добровільно в установленому цією мировою угодою порядку та строки сплатити ОСОБА_5 акціонерному товариству «Укрсоцбанк» борг ОСОБА_2 за кредитним договором № 805/16/21-1/6-186 від 19 квітня 2006 року з додатковою угодою № 1 від 31 липня 2008 року в сумі 170 491,20 грн., що складається з неповернутої позичальником ОСОБА_2 частини тіла кредиту та процентів за користування ним; сторони узгодили порядок і строки сплати ОСОБА_1 відповідачеві ОСОБА_5 акціонерному товариству «Укрсоцбанк» залишку боргу ОСОБА_2 в сумі 170 491,20 грн. наступним чином:

80000,00 грн. - протягом тижня з дня затвердження та визнання судом мирової угоди сторін;

не пізніше 25 жовтня 2016 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 листопада 2016 року - 2513, 64 грн.;

не пізніше 25 грудня 2016 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 січня 2017 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 лютого 2017 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 березня 2017 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 квітня 2017 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 травня 2017 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 червня 2017 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 липня 2017 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 серпня 2017 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 вересня 2017 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 жовтня 2017 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 листопада 2017 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 грудня 2017 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 січня 2018 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 лютого 2018 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 березня 2018 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 квітня 2018 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 травня 2018 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 червня 2018 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 липня 2018 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 серпня 2018 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 вересня 2018 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 жовтня 2018 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 листопада 2018 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 грудня 2018 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 січня 2019 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 лютого 2019 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 березня 2019 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 квітня 2019 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 травня 2019 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 червня 2019 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 липня 2019 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 серпня 2019 року - 2513,64 грн.;

не пізніше 25 вересня 2019 року - 2513,64 грн.

ОСОБА_1 зобовязується дотримуватися цих порядку і строків і не порушувати їх; ОСОБА_1 зобовязується виконати передбачені цією мировою угодою свої обовязки у передбачений цієї мировою угодою спосіб та строк шляхом внесення готівкових коштів на поточний рахунок, відкритий в ОСОБА_5 акціонерному товаристві «Укрсоцбанк», з подальшим перерахуванням коштів на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 на підставі заяви про дострокове повернення кредиту; після сплати ОСОБА_1 в повному обсязі вказаної вище заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 19 квітня 2006 року в редакції відповідно до додаткової угоди № 1 від 31 липня 2008 року в сумі 170 491,20 грн. ОСОБА_3 акціонерне товариство «Укрсоцбанк» невідкладно, але не пізніше трьох календарних робочих днів, зобовязується видати ОСОБА_1 письмове повідомлення про погашення нею частково заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором та змінами до нього та про відсутність до іпотекодавця ОСОБА_1 будь-яких претензій майнового характеру з боку банку, а також видати письмове повідомлення про припинення укладеного нею із банком іпотечного договору з відповідними внесеними до нього змінами, які згідно вимог чинного законодавства будуть підставою для зняття заборони відчуження та зняття обтяження майна іпотекою з належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки (забезпечення) за вказаним вище договором іпотеки від 19 квітня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 1452; після укладення та підписання сторонами цієї мирової угоди, в порядку частини 3 статті 12 та пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 акціонерне товариство «Укрсоцбанк» у найкоротші терміни, але не пізніше 2 тижнів з моменту затвердження судом цієї мирової угоди, зобовязуються подати спільну заяву до Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про укладення сторонами цієї мирової угоди та досягнення ними примирення на стадії виконавчого провадження, що є підставою для подання її державним виконавцем до суду на повторне затвердження задля закриття за пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчого провадження, відкритого за вчиненим 18 червня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 2163 виконавчим написом про реалізацію іпотечного майна за договором іпотеки, посвідченим 19 квітня 2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 1452 квартири АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1; після затвердження судом за поданням державного виконавця мирової угоди сторін та закриття на цій підставі виконавчого провадження вказаний вище виконавчий напис від 18 червня 2014 року за реєстровим № 2163 надсилається державним виконавцем відповідному нотаріусу, який його видав; у разі невиконання позивачем ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань за цією мировою угодою, ОСОБА_3 акціонерне товариство «Укрсоцбанк» має право повторно звернути до виконання вчинений нотаріусом виконавчий напис від 18 червня 2014 року за реєстровим № 2163, або отримати відповідного змісту нові виконавчі документи за цією мировою угодою про стягнення з іпотекодавця грошових коштів; ОСОБА_1 відмовляється від позовних вимог про визнання вчиненого 18 червня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 2163 виконавчого напису про реалізацію іпотечного майна за договором іпотеки, посвідченим 19 квітня 2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 1452 - квартири АДРЕСА_1 - таким, що не підлягає виконанню; ОСОБА_1 також відмовляється від всіх позовних вимог до відповідача приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7; провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа: Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання виконавчого напису недійсним та таким, що не підлягає виконанню закрито.

Матеріали справи містять копії квитанцій на загальну суму 123 200,00 грн., з яких вбачається, що ОСОБА_1 сплатила вказану суму на рахунок ОСОБА_5 акціонерного товариства «Укрсоцбанк», призначення платежу «внесення готівки на рахунки фізичних осіб (не карткові)».

Таким чином, борг за кредитним договором ОСОБА_2, ОСОБА_1 повністю не сплатила, мирову угоду не виконала.

Проте, 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_2 повідомлення (вимогу) про часткове виконання зобовязання боржника його майновим поручителем з вимогою про повернення сплачених грошових коштів та попередженням про можливість виникнення судового спору.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 ЦК України).

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац 3 статті 1 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Однією із ознак застави є те, що вона являє собою додаткове, акцесорне зобов'язання, що не може існувати автономно і самостійно. Воно завжди викликано наявністю іншого зобов'язання, яке потребує забезпечення свого виконання. Акцесорність застави означає, що припинення основного зобов'язання або недійсність договору, забезпеченого заставою, тягне за собою неможливість існування застави.

Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення вимог за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

При цьому в іпотечних правовідносинах майновий поручитель за іпотечним договором вступає в правовідносини безпосередньо з кредитором, але не від імені боржника, а від власного.

Також слід враховувати, що згідно з пунктом 3 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). У цій нормі закріплений окремий випадок (підстава) суброгації.

Умовами суброгації прав кредитора до майнового поручителя є такі:

1) основне зобов'язання має бути дійсним;

2) застава, якою забезпечується основне зобов'язання, має бути дійсною;

3) поручитель має виконати обов'язок боржника перед кредитором.

Щодо останньої умови - юридичного факту виконання обов'язку боржника, прийнято розрізняти виконання майновим поручителем обов'язку боржника за основним зобов'язанням і виконання ним свого обов'язку за договором застави. Так, самостійним випадком суброгації буде виконання майновим поручителем саме обов'язку боржника. Тобто наслідком виконання майновим поручителем обов'язку боржника є перехід до нього (майнового поручителя) прав кредитора за основним зобов'язанням. Інше - це виконання майновим поручителем свого забезпечувального зобов'язання. Таке виконання не є підставою для суброгації, адже заставодавець (майновий поручитель) виконує не обов'язок боржника, а свій обов'язок. Отже, юридичним наслідком виконання поручителем (майновим поручителем) обов'язку боржника є перехід до нього прав кредитора за основним зобов'язанням.

У даному контексті важливим є питання чи допускається суброгація у випадку часткового виконання майновим поручителем обов'язку боржника.

Так, виходячи з положення частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника (а не його частини) заставодавцем (майновим поручителем). Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України часткове виконання поручителем зобов'язання за кредитним договором не породжує переходу до нього прав кредитора за цим договором.

Часткове виконання поручителем, майновим поручителем зобов'язання позичальника (боржника) за кредитним договором не породжує суброгації, тобто заміни кредитора в основному зобов'язанні. Отже, у разі часткового виконання обов'язку боржника не наставатиме належного виконання основного зобов'язання за кредитним договором. Наведене не відповідає його правовій природі, згідно з якою мета забезпечувальних заходів полягає не тільки у стимулюванні належного виконання зобов'язання, а й у зменшенні негативних наслідків, що виникли у зв'язку з його порушенням, іншими словами - у захисті майнового інтересу кредитора.

Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05 квітня 2018 року у справі № 910/9256/17.

Посилання ОСОБА_1 на те, що її позовні вимоги за своєю правовою суттю є регресними вимогами іпотекодавця, який частково сплатив замість боржника кошти на користь банку, а тому має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої суми коштів є необґрунтованими, оскільки наслідком виконання майновим поручителем обов'язку боржника є перехід до нього (майнового поручителя) прав кредитора за основним зобов'язанням. Юридичним наслідком виконання поручителем (майновим поручителем) обов'язку боржника є перехід до нього прав кредитора за основним зобов'язанням, тобто суброгація, а не регрес.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що вона має право вимагати від боржника відшкодувати частково сплачену іпотекодавцем суму, оскільки таке право майнового поручителя прямо передбачено іпотечним законодавством є передчасними, оскільки часткове виконання майновим поручителем зобов'язання позичальника (боржника) за кредитним договором не породжує суброгації.

Посилання ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції до спірних правовідносин застосував положення норм цивільного законодавства, які регулюють відносини сторін за договором поруки, а не за договором іпотеки; що посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі № 6-466цс15 є помилковим, оскільки предмет спору, підстави позову та фактичні обставини у цих справах є абсолютно різними, є безпідставними, так як судом першої інстанції, виходячи з обставин справи, правильно застосовано ті норми права, які регулюють правовідносини між кредитором та майновим поручителем.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосував норми матеріального права, які їх регулюють та дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.А. Кружиліна

ОСОБА_8

Повний текст постанови складено 27 вересня 2018 року.