Справа № 161/1992/16-ц
Провадження № 4-с/161/31/18
У Х В А Л А

24 жовтня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку скаргу Приватного підприємства «Еліанс» на незаконні рішення, дії і бездіяльність начальника Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 та заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В :

16.02.2016 ПП «Еліанс» в особі директора ОСОБА_6 звернулось до суду із вищевказаною скаргою, в якій просили: визнати неправомірними дії начальника другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_4 та його заступника ОСОБА_5 у виконавчому провадженні № 32958727, повязані з залученням працівників міліції для примусових заходів, в тому числі для здійснення приводу директора ПП «Еліанс» ОСОБА_6, з проникненням до приміщення ПП «Еліанс», описом в ньому майна, складанням акту опису й арешту майна, призначенням експертизи його вартості, передачею приміщення оздоровчого комплексу стягувачу ПАТ «Креді ОСОБА_7» в управління, визнати неправомірними та скасувати: постанови від 29.03.2013 та 17.06.2013 про залучення працівників Луцького МВ УМВС для примусового приводу ОСОБА_6, постанови від 10.11.2014, 20.11.2014 та 01.12.2014 про залучення працівників органів внутрішніх справ для забезпечення правопорядку при проведенні виконавчих дій; постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 22 грудня 2014 року; зобовязати заступника начальника другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_5 повернути ПП «Еліанс» описане ним майно 22 грудня 2014 року та забезпечити вільний доступ до нього директору ОСОБА_6

Свою скаргу мотивувала тим, що 15 листопада 2014 року вона отримала повідомлення про призначені на 21 листопада 2014 року примусові заходи у справі виконавчого провадження № 32958727 по проникненню до нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Лесі Українки, 26, і належить на праві підприємства, відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду від 09 грудня 2013 року. Від заступника начальника Другого відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_8 їй стало відомо про те, що на примусовому виконанні Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції перебуває виконавче провадження про стягнення зокрема з ПП «Еліанс», яке знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Лесі Українки, 26, коштів, заведене на підставі виконавчого листа виданого на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 22 червня 2011 року у справі № 2-6511/11 за позовом ПАТ «Індустріально-експортний банк» до ОСОБА_9, ОСОБА_6, приватної фірми «Еліанс» про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 2088972,71 грн., та судових витрат. Вважає, що дії посадових осіб другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції та прийняті ними рішення у зазначеному виконавчому провадженні є незаконними та такими, що порушують права ПП «Еліанс» та його засновників на володіння та управління майном, з огляду на те, що по-перше: винесена 23.04.2012 року головним державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом відносно солідарного боржника ПП «Еліанс», яке знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Лесі Українки, 26, належним чином не була скерована підприємству; по-друге: не маючи відомостей про належне вручення підприємству постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець Пирога С.С. 20.08.2012 року виніс постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, а 16.01.2013 року постанову про арешт коштів; по третє: протягом 2013 року, а саме 29.03.2013 року та 17.05.2013 року державним виконавцем формально виносились постанови про її привід працівниками міліції, коли фактично вона як сторона виконавчого провадження не отримувала повідомлень про необхідність явки до державного виконавця; по четверте: державним виконавцем виносились постанови про залучення працівників міліції для проникнення до приміщення ПП «Еліанс» на виконання ухвали Луцького міськрайонного суду від 09 грудня 2013 року, хоча остання не набрала на той момент законної сили; по пяте, в результаті незаконного фактичного проникнення в приміщення ПП «Еліанс», яке відбулось 12 грудня 2014 року, без відома керівництва, під час якого були описані та вилучені речі з метою подальшої реалізації, були порушені права засновників, які не є учасниками виконавчого провадження, в користуванні приватним майном. Таким чином, протягом 2013-2014 років державними виконавцями Другого відділу ДВС Луцького МУЮ не було забезпечено виконання вимог закону, який регулює порядок здійснення виконавчого провадження добровільно. Приступивши до примусових заходів, державний виконавець своєчасно та належним чином не доводив до неї як сторони боржника про їх проведення, у зв'язку з чим вона була позбавлена можливості оскаржувати відповідні дії до суду.

Крім того, вона, як керівник підприємства подавала заяву до начальника Другого ВДВС Луцького міського управління юстиції ОСОБА_4, на яку не отримала відповіді. Разом з тим, начальник ВДВС не вжила управлінських заходів по недопущенню подальших незаконних дій у виконавчому провадженні з боку заступника начальника ВДВС ОСОБА_5

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.03.2016 року (суддя Ковтуненко В.С.) було відмовлено ПП «Еліанс» в поновленні процесуального строку встановленого законом для подачі скарги. Скаргу залишено без розгляду.

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 18.01.2018 року ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.03.2016 року було скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Справу було передано для розгляду судді Луцького міськрайонного суду Волинської області Ковтуненку В.В.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.03.2018 року (суддя Ковтуненко В.С.) було задоволено заяву про самовідвід судді Ковтуненка В.В.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2016 року скаргу було прийнято до розгляду суддею Плахтій І.Б. та відкрито провадження у справі.

Представник заявника ПП «Еліанс» та заінтересованих осіб ОСОБА_6, ОСОБА_10 -- ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав з викладених у ній підстав. Просив скаргу задовольнити.

Представник субєкта, дії якого оскаржуються в судове засідання не зявився.

Представник заінтересованої особи стягувача ПАТ «Креді ОСОБА_7» ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала в повному обсязі з мотивів, наведених ними у письмових поясненнях від 18.09.2018 року. Вказувала на те, що державним виконавцем направлялись ПП «Еліанс» усі постанови, в тому числі і постанова про відкриття провадження. Законом не передбачено отримання боржником постанови як передумову початку виконавчого провадження. Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка була чинною на час проведення оскаржуваних рішень і дій, одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець може накласти арешт на майно боржника, а також безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам. На кошти і майно боржника накладається арешт з моменту їх виявлення. Державним виконавцем направлялися виклики на адресу підприємства, однак ніхто не зявлявся. Державному виконавцеві не треба було ухвали суду, щоб зайти в приміщення боржника-юридичної особи. Зазначала, що в скарзі не зазначено, які права ОСОБА_6 порушено. Просила в задоволенні скарги відмовити.

Представником заявника 25.09.2018 в порушення положень ч.3 ст.49 ЦПК України подавалася уточнена скарга зі зміненими підставами і предметом скарги, яка була повернута заявнику з передбачених ч.5 ст.49 ЦПК України підстав.

Заслухавши думку представника заявника та заінтересованих осіб ОСОБА_2, представника заінтересованої особи-стягувача ОСОБА_3, дослідивши письмові матеріали скарги та матеріали виконавчого провадження ВП №32958727, суд дійшов висновку, що скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 22 червня 2011 року в справі за позовом ПАТ «Індустріально - експортний банк» до ОСОБА_9, ОСОБА_6, приватної фірми «Еліанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили 21 жовтня 2012 року, ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_9, ОСОБА_6, приватної фірми «Еліанс» в користь ПАТ «Індустріально - експортний банк» заборгованість в розмірі 2 088 972, 71 грн., а також стягнути судові витрати в розмірі 1820 грн., по 606, 67 грн. з кожного.

На виконання вказаного рішення суду в частині стягнення боргу з ПП «Еліанс» головним державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_11 23 квітня 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №32958727, а.с.13).

Зазначена постанова 23 квітня 2014 року за вих. №10439 була скерована на адресу ПП «Еліанс»: м. Луцьк, вул. Лесі Українки, 26, за допомогою послуг «Курєрської доставки», однак повернулася на адресу Другого відділу ДВС Луцького МУЮ, з відміткою про «повернення у звязку з відсутністю підприємства» (ВП №32958727, а.с.21-22).

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій) боржник вважається повідомленимпро відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриттявиконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином, законодавець не передбачив обовязковість вручення постанови про відкриттявиконавчого провадження боржнику для належного повідомлення про відкриття виконавчого провадження, а встановив лише обовязковість його надіслання.

У відповідності до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення відповідних дій) у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строківрозпочинає примусове виконання рішення.

Частиною 2 ст, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій) у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семиднів з моменту винесення постанови(у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувана державний виконавець одночасноз винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накластиарешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як передбачає ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій), державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій) на коштита інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їхвиявлення.Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

20 серпня 2012 року внаслідок невиконання боржником, у встановлений для добровільного виконання строк, виконавчого листа по даній справі, головним державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_11 винесено постанову про накладення арешту на майно боржника ПП «Еліанс» та оголошення заборони на його відчуження (ВП №32958727, а.с.19).

16 січня 2013 року цим же державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ПП «Еліанс» (ВП №32958727, а.с.39), проте остання виконана не була, оскільки, як вбачається з відповідей фінансових установ, найменування юридичної особи, зазначене в постанові про накладення арешту, не відповідає найменуванню юридичної особи, яка обслуговується в банках.

Оскільки до відділу державної виконавчої служби ніхто з представників ПП «Еліанс» впродовж квітня 2012 - березня 2013 року не зявився, головним державним виконавцем Бондаруком П.В. 29.03.2013 року була винесена постанова про привід директора ПП «Еліанс» ОСОБА_6, остання була скерована на адресу Луцького МВ УМВС (ВП №32958727, а.с.68-69).

В подальшому, 01 червня 2013 року безпосередньо на адресу ОСОБА_6: вул. Потапова, 8/1, м. Луцьк, було скеровано вимогу про обовязкову явку до державного виконавця. У зазначеній вимозі було зазначено, що у випадку її неявки до неї буде застосовано примусовий привід через органи внутрішніх справ (ВП №32958727, а.с.77).

17.06.2013 року була винесена постанова про привід директора ПП «Еліанс» ОСОБА_6, остання також була скерована на адресу Луцького МВ УМВС (ВП №32958727, а.с.78).

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій) боржник зобовязаний, в тому числі, своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця.

У відповідності до п. 11 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, в тому числі, викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ.

Таким чином, державним виконавцем було винесено постанови про привід директора ПП «Еліанс» ОСОБА_6 через правоохоронні органи в межах своїх повноважень.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у виконавчому провадженні відсутні відомості про виконання постанов про привід ОСОБА_6.

Щодо тверджень боржника про неправомірність дій державних виконавців, повязаних з проникненням до приміщення ПП «Еліанс», з метою опису й арешту майна, передачею приміщення оздоровчого комплексу стягувачу ПАТ «Креді ОСОБА_7» в управління, а також залученням працівників міліції для примусових заходів, з огляду на те, що ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2013 року не набрала законної сили, то суд вважає такі твердження безпідставними з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до договору іпотеки від 01.10.2008 року в забезпечення своїх боргових зобов'язань ПФ «Нобітекс» передало АТ «Індустріально - експортний банк» нерухоме майно, а саме: оздоровчий комплекс (приміщення з № 2-1 по № 2 -21)/літери А-2/ загальною площею 135, 6 кв. м., що знаходиться в місті Луцьку, по вулиці Лесі Українки, 26, Волинської області (ВП №32958727, а.с.36).

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи встановлено, що ПФ «Нобітекс» 12.10.2009 року змінило найменування юридичної особи на ПП «Еліанс», що підтверджується також статутом ПП «Еліанс» (ВП №32958727, а.с.27).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій) визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно з частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Отже, за змістом указаної норми підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статгі 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій) допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

У разі, якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій), першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на обєкти нерухомості.

Статтею 54 вищевказаного Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення відповідних дій) дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення відповідних дій) дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобовязань, за таких умо: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Згідно актів державного виконавця від 12.09.2013 року, 20.09.2013 року складених за результатами виїзду державного виконавця за адресою: м. Луцьк, вул. Лесі Українки, 26, боржник двері в нежитлове приміщення не відчинив (ВП №32958727, а.с.80, 85).

Вимога Другого відділу ДВС ЛМУЮ про явку ОСОБА_6 на 20.09.2013 року за адресою знаходження ПП «Еліанс» для забезпечення її права бути присутньою при складанні акту опису й арешту майна, яка їй надсилалася за адресою: вул. Потапова, 8/1, м. Луцьк, була останньою проігнорована, лист повернувся з відміткою про те, що лист відмовились отримувати (ВП №32958727, а.с.83,84).

З метою виконання рішення суду, у державного виконавця виникла необхідність у примусовому проникненні у нежитлове приміщення по вул. Лесі Українки, 26 в м. Луцьку.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2013 року державному виконавцю Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції було дозволено примусове проникнення в нежитлове приміщення по вул. Лесі Українки, 26 в м. Луцьку Волинської області, яке належить на праві власності ПП «Еліанс» з метою виконання виконавчого листа № 2-6511/11 виданого 23.03.2012 року про стягнення боргу з ПП «Еліанс».

Матеріалами виконавчого провадження №32958727 стверджено, що на момент входження в приміщення ПП «Еліанс», яке відбулося 12.12.2014 року, вказана ухвала набрала законної сили і була чинною.

Разом з тим, із матеріалів ВП №32958727 вбачається, що Апеляційний суд Волинської області під час перегляду вищезазначеної ухвали, дійшов висновку, що обовязковість отримання судового рішення про проникнення застосовується лише щодо проникнення у житло чи інше володіння, що належить боржнику - фізичній особі.

Відповідно до ч. 15 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення відповідних дій) у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент вчинення відповідних дій) питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Таким чином, суд вирішує лише питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, а не до приміщення, яке належить юридичної особі.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при виконанні рішень має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища.

Оскільки оздоровчий комплекс (приміщення з № 2-1 по № 2 -21)/літери А-2/ загальною площею 135, 6 кв. м., що знаходиться в місті Луцьку, по вулиці Лесі Українки, 26, Волинської області належить юридичній особі, а саме ПП «Еліанс», а не фізичній особі, то питання про проникнення в таке приміщення не підлягало розгляду в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, Апеляційний суд Волинської області своєю ухвалою від 20.01.2015 року у справі № 2-6511/11, скасував ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2013 року.

Вищезазначеним підтверджується те, що державний виконавець міг безперешкодно увійти до нежитлового приміщення боржника без рішення суду.

Перелік учасників виконавчого провадження та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, визначений статтею 7 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій), відповідно до якої для проведення виконавчих дій державний виконавець за необхідності залучає понятих, працівників органів внутрішніх справ, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

10.11.2014 року заступником начальника Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5 винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ для забезпечення правопорядку при проведенні виконавчих дій по примусовому проникненню в нежитлове приміщення по вул. Лесі Українки, 26 в м. Луцьку (ВП №32958727, а.с.109).

На адресу директора ПП «Еліанс» ОСОБА_6 10.11.2014 року також було скеровано відповідне повідомлення про заплановані виконавчі дії по примусовому проникненню в нежитлове приміщення по вул. Лесі Українки, 26 в м. Луцьку, проведення яких мало відбутися 21.11.2014 року (ВП №32958727, а.с.112).

Разом з тим, у звязку з надходженням 19.11.2014 року від ОСОБА_6 заяви про зупинення примусових заходів запланованих на 21.11.2014 року, оскільки їй не було відомо про відкриття виконавчого провадження, провадження виконавчих дій призначених на цю дату було відкладено на 28.11.2014 року, що доводиться постановою від 20.11.2014 року (ВП №32958727, а.с.124), а на адресу Луцького МВ УМВС скеровано лист про залишення постанови від 10.11.2014 року без виконання (ВП №32958727, а.с.123).

Винесену 20.11.2014 року заступником начальника Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5 постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ для забезпечення правопорядку при проведенні виконавчих дій по примусовому проникненню в нежитлове приміщення по вул. Лесі Українки, 26 в м. Луцьку (ВП №32958727, а.с.121) на 28.11.2014 року, було повернуто без виконання, що доводиться рапортом працівників Луцького МВ УМВС (ВП №32958727, а.с.146).

28 листопада 2014 року, враховуючи подану ОСОБА_6 заяву, останній, за адресою: вул. Потапова, 8/1, м. Луцьк, було скеровано копії прийнятих по вказаному провадженню постанов та повідомлення про те, що на 12.12.2014 року заплановані виконавчі дії по примусовому проникненню в нежитлове приміщення по вул. Лесі Українки, 26 в м. Луцьку, однак лист був проігнорований та повернутий з відміткою про те, що закінчився термін його зберігання (ВП №32958727, а.с.127-145).

Для забезпечення проведення виконавчих дій, 01.12.2014 року заступником начальника Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5 винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ для забезпечення правопорядку при проведенні виконавчих дій по примусовому проникненню в нежитлове приміщення по вул. Лесі Українки, 26 в м. Луцьку (ВП №32958727, а.с.150) на 12.12.2014 року.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 12.12.2014 року з участю працівників Луцького МВ УМВС та представника стягувача, в порядку ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення відповідних дій) відбувся опис та арешт майна за адресою: вул. Лесі Українки, 26 в м. Луцьку, про що складено відповідний акт (ВП №32958727, а.с.152-155). Останній, в цей же день було скеровано на адресу ОСОБА_6 Однак лист повернувся з відміткою про те, що закінчився термін його зберігання (ВП №32958727, а.с.127-145).

Суд відноситься критично до тверджень представника заявника ОСОБА_2, що під час вчинення виконавчих дій в порушення норм Закону державним виконавцем було описано майно, яке належить не лише боржнику ПП «Еліанс», оскільки доказів того, що будь-яке майно, яке включене до акта опису та арешту майна від 12 грудня 2014 року належить іншим особам, стороною заявника подано не було.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Волинської області від 19 червня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_10 до ПАТ «Креді ОСОБА_7», треті особи - приватна фірма «Еліанс», другий відділ державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про виключення майна з опису та арешту відмовлено, з тих підстав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів набуття ним права власності на спірне майно.

Згідно ч.1 ст. 13 Закону, для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Дослідженням постанови про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 22 грудня 2014 року встановлено, що зазначений документ відповідає встановленим вимогам Закону, та винесений у відповідності до ст. 13 Закону (ВП №32958727, а.с.127-145).

Слід вказати, що ОСОБА_6 не вказано, якими діями і які її права, як директора ПП «Еліанс», було порушено під час винесення вказаної постанови.

Не приймає суд до уваги і твердження представника заявника ОСОБА_2 в тій частині, що в ході виконавчого провадження не було здійснено заміну стягувача ПАТ «Індустріально-експортний банк» на ПАТ «Креді ОСОБА_7», оскільки сторона стягувача не вибувала із правовідносин, було здійснено лише зміну найменування, що доводиться відповідною постановою від 07.11.2014 року (ВП №32958727, а.с.131).

Що стосується поданої 19.01.2015 року ОСОБА_6 заяви на імя начальника Другого ВДВС Луцького міського управління юстиції ОСОБА_4 (ВП №32958727, а.с.188-187), то вона стосувалась відстрочення запланованих примусових заходів з виконання рішення суду до завершення апеляційного перегляду ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2013 року, якою було дозволено державному виконавцю Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції примусове проникнення в нежитлове приміщення по вул. Лесі Українки, 26 в м. Луцьку Волинської області, яке належить на праві власності ПП «Еліанс» з метою виконання виконавчого листа № 2-6511/11 виданого 23.03.2012 року про стягнення боргу з ПП «Еліанс».

Як уже зазначалось вище, наявність вказаної ухвали відповідно до вимог закону не впливала на право державного виконавця безперешкодно входити до приміщення боржника. Відтак, начальник ВДВС не зобовязаний був вчиняти жодних дій для відстрочення заходів з виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що скаржником не доведено обставин порушення субєктом оскарження вимог закону при виконанні рішення суду, в судовому засіданні встановлено, що державним виконавцем при примусовому виконанні рішення суду були вчинені всі обовязкові виконавчі дії, передбачені законом, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що директору ПП «Еліанс» ОСОБА_6 було відомо про існування рішення суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 2088972,71 грн., та судових витрат, зокрема з ПП «Еліанс», і вона зобовязана була передбачити, що у випадку добровільного невиконання рішення суду, державними виконавцями, в силу своїх повноважень, будуть вживатися заходи повязані з примусовим його виконанням. Остання не позбавлена була можливості звернутися до суду в провадженні якого перебувала справа, чи безпосередньо до відділу ДВС з заявою про надання інформації про звернення чи не звернення рішення суду від 22.06.2011 року, яке набрало законної сили 21.10.2011 року, до виконання.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює, що боржник зобовязаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 260, 450, 451 ЦПК України, на підставі ст.ст. 3, 11, 12, 24-27, 31, 52, 59, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги Приватного підприємства «Еліанс» на незаконні рішення, дії і бездіяльність начальника Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_4 та заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5 -- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня вручення повної ухвали.

Повна ухвала складена 29.10.2018.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій