Апеляційне провадження № 22-ц/824/301/2018
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 753/22923/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), ВербовоїІ.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Дячук І.М.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві,

Головне територіальне управління юстиції у м. Києві,

Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4,

на рішення Дарницького районного суду міста Києва, ухвалене 24 травня 2018 року під головуванням судді Комаревцевої Л.В. в приміщенні суду,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Дарницького районного відділу м. Київ Головного територіального управління юстиції м. Києві(далі Дарницький РВ ДВС), Головного територіального управління юстиціїї в м. Києві, Головного управління державної каначейськ служби України (далі ГУ ДКСУ у м. Києві) про відшкодування моральної шкоди і свої вимоги обґрунтовував тим, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року визнано неправомірною бездіяльність начальника Дарницького РВ ДВС Зайця А.М.,яка полягає в невиконанні ухвали суду від 17.04.2015 року про скасування постанови про накладення арешту та про оголошення заборони на відчуження його автомобіля у виконавчому провадженні ВП № 46234623.

Зазначав, що вина начальника Дарницького ДВС встановлена в рішенні суду, а тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не потребує повторного доказування.

Моральна шкода яка заподіяна бездіяльністю начальника Дарницького РВ ДВС полягає в тому, що тривале невиконання ухвали суду щодо звільнення із під арешту його майна змінило його звичайний ритм життя,він був змушений протягом значного періоду часу стояти у чергах у виконавчій службі, звертатися до адвокатів, до суду, перебувати в судових процесах. Окрім цього, він був позбавлений права щодо розпорядження та користуватися своєю власністю. Зазначене призвело до душевних і моральних страждань, нервових стресів та погіршення самопочуття. У зв'язку з протиправною бездіяльністю державного виконавця він відчуває себе ошуканим та змушений відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато свого часу та нервів.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_4 з підстав пред'явлення позовних вимог до неналежного відповідача, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись напорушеннясудом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, проситьрішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, зокрема, що висновки суду про те, що Головне управління казначейської служби України в м.Києві є неналежним відповідачем не грунтуються на законі, оскільки останнє є відповідним територіальним органом Державної казначейської служби України на підставі п.1 «Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 року, № 1280.

Згідно ж до положень пп.14 п. 4 «Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі» Головне управління Казначейства, відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників.

Посилається також на те, що Державну казначейську службу України у справах про відшкодування моральної шкоди за рахунок держави, можуть представляти безпосередньо територіальні органи йдеться також в постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 461/4137/4 та в ухвалі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13.09.17 року у справі № 200/3681/15-ц.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. З Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 переведено суддів Апеляційного суду міста Києва та суддів Апеляційного суду Київської області на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 №3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

У зв'язку із зазначеним вищевказана справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримав свою апеляційну скаргу, з підстав в ній викладених та просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоводення його позову.

Представники відповідачів Дарницького РВ ДВС та ГУ ДКС України в м Києві у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін. Підтрималим доводи викладені у письмовому відзиві поданого ГУ ДКС України в м. Києві на апеляційну скаргу ОСОБА_4

Відповідач Головне територіальне управління юстиції у місті Києві у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін,або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції встановив факти протиправних дій начальника Дарницького РВ ДВС м. Київ ГУТУЮ у м. Києві Зайця А.М.щодо невиконання ухвали суду та не зняття арешту та заборони на майно ОСОБА_4,проте виходив з того що підстави для відшкодування шкоди,завданої внаслідок прийняття неправомірних рішень,дій чи бездіяльністю органу державної влади характеризуються особливим способом заподіяння шкоди та особливостями суб'єктного складу заподіювача шкоди,серед яких законодавець виокремлює як вказані органи та і їх посадових чи службових осіб,а тому сукупність цих умов є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду на державу в особі Державної казначейської служби України, як розпорядника бюджетних коштів.

З огляду на зазначене суд вважав, що вимоги ОСОБА_4 безпідставно заявлені до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві,яке тільки здійснює обслуговування державного бюджету і яке не може уособлювати Державну казначейську службу України.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Встановлено, 29 січня 2015 року Дарницьким РВ ДВС м. Київ ГТУЮ в м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 46234623 щодо виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_4заборгованості по житлово-комунальних платежах в сумі 10 312 грн.та судових витрат, пов'язаних з розглядом справи.

13 лютого 2015 року державним виконавцем в порядку виконання рішення суду накладено арешт та оголошего заорону на відчуження належного ОСОБА_4 на праві власності автомобіля.

Ухвалою Дарницького рапайонного суду м. Києва від 17.04.2015 року постанови про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту і оголошення заборони на відчуження автомобіля ОСОБА_4 визнано незаконними та скасовано.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року визнано неправомірною бездіяльність начальника Дарницького РВ ДВС ЗайцяА.М.,яка полягає в невиконанні ухвали суду від 17.04.2015 року про скасування постанови про накладення арешту та про оголошення заборони на відчуження автомобіля.

Судом встановлено, що начальником Дарницького РВ ДВС Зайцем А.М. не було вчинено жодних дій по виконанню ухвали суду про скасування арешту та оголошення заборони на відчуження автомобіля ОСОБА_4

Ухвала суду від 30.03.17 набрала сили та є чинною.

Згідно ч. 4 ст.82 ЦПК обставини, встановлені стосовно певної особи у господарській,цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи,у якій беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлені ці обставини, якщо інакше не встановлено законом.

В судовому засіданні ОСОБА_4 повідомив, що ухвала суду про зняття арешту була виконана лише 16.11.16 року, коли йому фактично і було повернуто автомобіль.

Таким чином, встановлені обставини свідчать про те, що з часу винесення незаконної ухвали Дарницьким РВ ДВС про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно ОСОБА_4 - 13 лютого 2015 року по 16 листопада 2016 року, коли автомобіль було фактично повернуто ОСОБА_4, з вини Дарницького РВ ДВС, яка полягає в протиправній бездіяльності встановленої судовим рішенням 30 березня 2017 року, ОСОБА_4 заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в тому, що неможливість тривалий час володіти своїм майном призвело до відстоювання порушених прав у судовому порядку, витрачання на це значного часу та фізичних сил, душевних і моральних страждань, нервових стресів та погіршення самопочуття, відчуття себе ошуканим.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4 грунтуться на законі, відповідають встановленим обставинам та не потребують додаткового доказування.

Згідо роз'яснень,викладених в Пленумі ВСУ від 31.03.1995 року № 4 &quor; Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди&q?ро; зазначається, що особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкод,якщо доведе,що остання заподіяна не з її вини.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, апеляційний суд вважає вимоги останнього про стягнення моральної шкоди у розмірі 139 392 грн. неспівмірними між бездіяльністю начальника Дарницького РВ ВДС Зайця А.М. та заподіяною ОСОБА_4 моральною шкодою.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOVv. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

За змістом статей 23, 1173 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

А відтак, визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, яка заподіяна позивачу ОСОБА_4, апеляційний суд виходить з засад розумності та справедливості та вважає, що вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 4 000 грн.

Щодо посилання відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві у відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 про те, що він є неналежним відповідачем та відповідно до п.35-40 постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011року № 845 «Про затвердження порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» безспірне списання коштів Державного бюджету для відшкодування шкоди, завданої фізичним та юридичним особам здійснюється виключно Державною казначейською службою України, апеляційний суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У пункті 10-1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 роз'яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, то при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевою самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган маєбути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до положень п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року, № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», зазначено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону &q?ня;Про державну виконавчу службу&q?ь ;, частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною Казначейською службою України у відповідності до вимог Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року.

Пунктом 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно з п.п.41, 42 Порядку орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної:

фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування;

органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності.

У разі здійснення безспірного списання коштів місцевих бюджетів згідно з пунктом 41 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Здійснюючи в межах своїх повноважень контроль за дотриманням бюджетного законодавства учасниками бюджетного процесу, Казначейство України, відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів.

Функціями Казначейства, водночас, є забезпечення казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснення Казначейством безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (Положення, затверджене КМ України від 15 квітня 2015 року № 215; статей 25, 43 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов'язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади.

Такими органами у цій справі є Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, бездіяльність начальника якого призвели до завдання позивачунемайнової (моральної) шкоди та Головне територіальне управління Державно Казначейськї служби України у м. Києві, яке відповідно до закону наділене функцією щодо списання коштів з державного бюджету на відшкодування моральної шкоди завданої рішеннями,діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України , суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4- задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24травня 2018 року скасувати та ухвалити новесудове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на користь ОСОБА_4 (02068, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) моральну шкоду у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн., шляхом списання Головним управлінням Державної казначейської служби України у м.Києві коштів з державного бюджету.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.11.18.

Суддя-доповідач

Судді: