АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2018 року м. Харків

Справа № 636/816/18

Провадження № 22-ц/790/4674/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1,

Відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Маяк» в особі директора ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20 червня 2018 року, ухвалене суддею Ковригіним О.С.,

за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Маяк» в особі директора ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати договір оренди земельної ділянки №б/н від 06 липня 2015 року в новій редакції до договору оренди від 13 травня 2014 року, укладений між нею та СТОВ «Маяк» в особі директора ОСОБА_2, зареєстрований в ДРРП 20 травня 2014 за №5716963 в відношенні ? частки земельної ділянки від загальної площі 3,6791 гектарів, кадастровий №:02:000:0188, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області.

Позов мотивований тим, що позивачу на праві спільної часткової власності належить ? частки земельної ділянки, яка є предметом спірного договору, за яким її передано в оренду СТОВ «Маяк». Зазначає, що її не влаштовує обумовлений розмір орендної плати 4 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначений договором оренди та вважає, що він повинен становити не менше ніж 11 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням добутку коефіцієнтів індексації за попередні роки. З вимогою про підвищення орендної плати позивач зверталася до відповідача, однак отримала відмову. Позивачу невідомо які насадження та посіви будуть здійснені на її ділянці, їх тривалість, оскільки відповідачем не розроблений та не наданий позивачеві проект землеустрою щодо еколого-економічного обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, отже родючість землі може зменшитись, що зумовить збільшення витрат ОСОБА_1 на відновлення родючості землі. Зазначає, що відповідач не виправдав її законні сподівання на отримання достойної орендної плати, яка є єдиним додатковим доходом позивача та незрівнянно мала по відношенню до прибутку СТОВ «Маяк». Крім того, відповідачем не виплачена позивачу частина орендної плати за 2017 рік.

Відповідач у відзиві проти позову заперечував та вказував, що підстави для його задоволення відсутні, оскільки вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими та безпідставними.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що істотних порушень умов спірного договору не встановлено, використання відповідачем земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам не доведено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги щодо розірвання спірного договору оренди земельної ділянки задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно, поверхнево та однобічно зясував обставини, що мають значення для справи та ухвалив рішення, що не відповідає нормам матеріального, процесуального права та фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на ті самі обставини, якими обґрунтовувала позовні вимоги, вважає, що наявні підстави для розірвання договору оренди.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що твердження позивача про те, що відповідач отримує від користування земельною ділянкою немалий прибуток, однак не погоджується на збільшення розміру орендної плати до такого розміру, який би влаштовував позивача не ґрунтуються на Законі, оскільки орендна плата це не дивіденди і розмір орендної плати не залежить від отриманих орендарем прибутків та результатів господарської діяльності орендаря. Також вказує на те, що при розрахунку орендної плати відповідачем щорічно індексується її розмір на підставах даних та інформації Управляння Держгеокадастру у Чугуївському районі Харківської області.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка загальною площею 3,6791 гектарів, кадастровий № :02:000:0188, яка розташована на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.02.2015 року та копією Витягу з ДРРП від 06.02.2015 року серії ЕЕР № 999586. Вказана частка земельної ділянки була отримана позивачем у спадок від матері ОСОБА_3. (а.с. 16, 18).

Спочатку СТОВ «Маяк» користувалося земельною ділянкою позивача на підставі Договору оренди земельної ділянки від 13 травня 2014 року, укладеного між відповідачем та спадкодавцем ОСОБА_3 строком на 10 років з щорічною виплатою орендної плати в розмірі 4,0 % від нормативної грошової оцінки землі. Договір був зареєстрований у Чугуївському райвідділі ХРФДП ЦДЗП, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 20 травня 2014 року, індексний номер витягу №21884172 (а.с. 48).

Згодом між спадкоємцем померлої ОСОБА_3 ОСОБА_1 та СТОВ «Маяк» був укладений Договір оренди земельної ділянки в новій редакції до договору оренди від 13.05.2014 року, строком на 10 років з щорічною виплатою орендної плати в розмірі 4,0 % від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням добутку коефіцієнтів індексації за попередні роки, який був зареєстрований в ДРРП 20.05.2014 року, індексний номер витягу 40166648 (а.с. 56). Про розірвання цього договору наразі зазначає ОСОБА_1

Отже, сторонами укладено правочин, за яким позивач передала у платне користування відповідачеві належну їй на праві спільної часткової власності земельну ділянку на умовах, визначених сторонами спірним договором.

У листопаді 2017 року позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою про збільшення розміру орендної плати з 4% на 11%, шляхом оформлення додаткової угоди про внесення змін в п.8 спірного Договору оренди земельної ділянки б/н, на яку отримала відповідь у вигляді листа за № 169 від 13.12.2017 року, яким позивачеві було відмовлено у збільшенні розміру орендної плати за спірним договором. (а.с. 19,21)

Доводи ОСОБА_1 про наявність підстав для розірвання договору оренди через небажання відповідача підвищувати орендну плату не ґрунтуються на законі.

Так, згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статтею 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з пунктами 3, 4 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Матеріалами справи підтверджено, що орендна плата СТОВ «Маяк» сплачена позивачу відповідно до умов договору. Зазначене вбачається із розрахунку орендної плати від 29.03.2018 р. № 95, листа Управління Держгеокадастру у Чугуївському районі Харківської області від 14.02.2017 р. № 27-20.07-0.1-560/2-17, Довідки СТОВ «Маяк» від 29.03.2018 р. № 134, накладної № 225 за 30.10.2017 р., витягом з відомості на видачу товару (пшениця, ячмінь) в рахунок оренди земельного пая за 2017 рік, накладною № 227 за 20.11.2017 р., витягом з відомості на видачу товару (кукурудза) в рахунок оренди земельного пая за 2017 р. (а.с. 60-71).

Факту систематичної несплати орендарем орендної плати у справі не встановлено.

Частиною 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (у редакції Указу від 19 серпня 2008 року № 725/2008) забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Дійсно, позивач зверталася до відповідача з пропозицією про підвищення розміру орендної плати і їй було відмовлено. Між тим, позовних вимог про зміну умов договору щодо розміру орендної плати ОСОБА_1 не заявляла. Доказів щодо наявності або відсутності підстав для такого підвищення сторони не надавали. Відмова СТОВ «Маяк» у підвищенні орендної плати сама по собі не є підставою для розірвання договору.

Статтею 5 Земельного Кодексу України визначені основні принципи земельного законодавства, серед яких зазначено принцип раціонального використання та охорони земель.

Згідно зі статтею 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів» від 4 червня 2009 року статтю 22 Земельного кодексу України було доповнено частиною четвертою з наступним змістом: «Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель».

Між тим, згідно п. 18 Перехідних положень Земельного Кодексу України вимоги частини четвертої статті 22 цього Кодексу поширювалися лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12 лютого 2015 року № 191-VIII частину четверту статті 22 Земельного Кодексу України виключено.

Отже, ненадання проекту землеустрою, що забезпечує еколого - економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь не є самостійною підставою для розірвання договору. Доказів про те, що відповідач використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, що він допускає погіршення екологічного стану та родючості земельної ділянки позивачкою не надано.

Застосування сівозміни та внесення мінеральних добрив підтверджено відповідною довідкою СТОВ "Маяк".

Позивач звертає увагу на той факт, що на договорі оренди та на акті прийому-передачі відсутня дата його укладення, чим маніпулює СТОВ "Маяк", між тим спірний договір недійсним не визнаний, зареєстрований у встановленому законом порядку.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

ОСОБА_4

повний текст постанови

складено 28 вересня 2018 року