У Х В А Л А

30 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 706/1272/14-ц

Провадження № 14-456 цс 18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду Ситнік Олени Миколаївни

у справі за позовом прокурора Христинівського району Черкаської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до ОСОБА_4, Христинівської районної державної адміністрації (далі також - РДА) Черкаської області про визнання недійсним правочину та повернення майна

за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 17 листопада 2016 року та рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року і

в с т а н о в и л а:

у вересні 2014 року прокурор звернувся з вказаним позовом.

Мотивував тим, що 14 листопада 2006 року голова Христинівської РДА Черкаської області розпорядженням № 266 надав ОСОБА_4 дозвіл на розробку технічної документації для укладення договору оренди земельної ділянки площею 97 га у межах Зорянської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

Вказував, що 6 лютого 2007 року голова Христинівської РДА Черкаської області видав розпорядження № 22 (далі - розпорядження), пунктом 2 якого передав ОСОБА_4 у довгострокову оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 108,4114 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщену в адміністративних межах Зорянської сільської ради Христинівського району Черкаської області, з орендною платою у розмірі 18 443 грн на рік.

Стверджував, що 3 квітня 2007 року Христинівська РДА Черкаської області уклала з ОСОБА_4 договір оренди земельних ділянок в адміністративних межах Зорянської сільської ради Христинівського району Черкаської області площею 96,3195 га та 12,0919 га загальною площею 108,4114 га (далі - земельні ділянки) строком на 25 років, який посвідчений приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу Черкаської області Осикою Л. М. і 6 квітня 2007 року зареєстрований у Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за № 01 (далі - договір оренди).

Прокурор вважав, що земельні ділянки не могли бути передані в оренду фізичній особі, яка не мала статусу підприємця і не займалася сільськогосподарським виробництвом. Окрім того, прокурор вказував, що земельні ділянки передані в оренду без розроблення проекту землеустрою щодо їх відведення, без проведення державної експертизи землевпорядної документації та без урахування періоду ротації основної сівозміни, а розмір орендної плати визначений без проведення нормативної грошової оцінки.

Тому прокурор просив суд визнати договір оренди недійсним, визнати протиправним і скасувати пункт 2 розпорядження та зобов'язати орендаря повернути державі земельні ділянки.

26 лютого 2015 року Христинівський районний суд Черкаської області ухвалив рішення, яким позов задовольнив.

21 квітня 2015 року Апеляційний суд Черкаської області постановив ухвалу, якою залишив рішення суду першої інстанції без змін.

18 листопада 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою скасував рішення судів першої й апеляційної інстанцій та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

22 вересня 2016 року Христинівський районний суд Черкаської області ухвалив рішення, яким позов задовольнив: визнав договір оренди недійсним; визнав протиправним і скасував пункт 2 розпорядження; зобов'язав орендаря повернути державі земельні ділянки; визнав поважними причини пропуску позовної давності для звернення з позовом до суду.

17 листопада 2016 року Апеляційний суд Черкаської області постановив ухвалу, якою залишив рішення суду першої інстанції без змін.

18 жовтня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою залишив без змін рішення судів першої й апеляційної інстанцій.

13 грудня 2017 року відповідно до пунктів 1 і 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України в редакції, чинній на той час, ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 17 листопада 2016 року та рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року, яким ЦПК України викладений у новій редакції.

25 січня 2018 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду ухвалою відкрив провадження у справі.

27 червня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою призначив справу до розгляду без повідомлення та виклику учасників справи.

15 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 30 жовтня 2018 року суддя Великої Палати Верховного Суду Ситнік О. М. призначена до складу колегії для розгляду цієї справи.

За приписами частини першої статті 40 ЦПК України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Суддя Ситнік О. М. заявила самовідвід від участі у розгляді цієї справи, який мотивувала тим, що брала участь у вирішенні справи в суді касаційної інстанції.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта», найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості («Hauschildt Case», заява № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб'єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об'єктивного критерію, тобто з'ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта», заява № 11/1987/134/188, § 46).

Щодо суб'єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що суддя Великої Палати Верховного Суду Ситнік О. М. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з'являться докази на користь протилежного.

Згідно з об'єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об'єктивно виправдані.

Той факт, що суддя Великої Палати Верховного Суду Ситнік О. М. брала участь у постановленні 18 жовтня 2017 року колегією суддів ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якою відхилена касаційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 17 листопада 2016 року та на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року, а вказані рішення залишені без змін, з боку стороннього спостерігача може викликати сумнів у неупередженості чи об'єктивності судді Ситнік О. М. при розгляді справи Великою Палатою Верховного Суду за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 17 листопада 2016 року та рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші, ніж перелічені у пунктах 1-4 частини першої статті 36 ЦПК України, обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду доходить висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення заяви про самовідвід судді Ситнік О. М. Тому, керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

У Х В А Л И Л А :

Заяву про самовідвід судді Великої Палати Верховного Суду Ситнік Олени Миколаївни задовольнити.

Відвести суддю Ситнік Олену Миколаївну від участі у розгляді справи за позовом прокурора Христинівського району Черкаської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до ОСОБА_4, Христинівської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання недійсним правочину та повернення майна за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 17 листопада 2016 року та рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 22 вересня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:С. В. БакулінаН. П. Лященко
В. В. БританчукО. Б. Прокопенко
В. І. ДанішевськаЛ. І. Рогач
О. С. ЗолотніковІ. В. Саприкіна
О. Р. КібенкоО. М. Ситнік
В. С. КнязєвО. С. Ткачук
Л. М. ЛобойкоВ. Ю. Уркевич
О. Г. Яновська