Номер провадження 2/229/904/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Цукаревій К.А. ,

за участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок того, що тривалий час була відсутня,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

У позові вказала, що на підставі договору довічного утримання від 03 грудня 1997 року вона є власником будинку АДРЕСА_3. Разом із нею в будинку зареєстровані: її чоловік ОСОБА_5, її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, її невістка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, її онука ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та її онук ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. З січня 2015 року відповідачі разом із своїми дітьми в будинку не мешкають, виїхали за межі території України, особистих їх речей в будинку немає, за комунальні послуги не сплачують, знятися з реєстрації самостійно відповідачі не бажають. Позивачка оплачує комунальні послуги, які нараховуються по кількості осіб зареєстрованих в будинку, тобто і за відповідачів і за їх дітей. Реєстрація відповідачів та їх дітей в її будинку перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися нею на свій розсуд, отримати субсидію.

Просить визнати відповідачів та їх дітей такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

В судове засідання, з'явилися позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, підтримали позов в повному обсязі, просять його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали нотаріально засвідчені заяви, в яких просять зняти їх та їх неповнолітніх дітей з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 Донецької області, не заперечують проти позовних вимог та у зв'язку із відсутністю можливості прибути до суду просять розглядати справу у їх відсутності.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Дружківської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заперечень на позовну заяву або висновок комісії виконкому про недоцільність визнання малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, такими що втратили право користування житлом в будинку АДРЕСА_3 Донецької області, не надали..

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд розглядає справу, керуючись вказаною нормою закону, а не ст. ст. 71,72 ЖК України, оскільки житло позивача є і було на період проживання відповідача приватним.

Суд встановив, що позивачка являється власником будинку АДРЕСА_3 Донецької області, що підтверджується договором довічного утримання від 03 грудня 1997 року (серія НВ 0672858), зареєстрованим в реєстрі 03.12.1997 року в реєстрі за №161, посвідченим державним нотаріусом Дружківської державної нотаріальної контори Гнатенко В.С. , право власності на будинок зареєстровано Дружківським міським бюро технічної інвентаризації №5479, кн. 17 /а.с.17 /.

За адресою спірного будинку, крім позивачки зареєстровані: чоловік позивачки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, син позивачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, народження, невістка позивачки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, онука позивачки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та її онук ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджено: домовою книгою, довідкою про склад сім'ї, та відповідними свідоцтвами /а.с. 12-16,18,19,25-28,56-59 /.

З січня 2015 року відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 разом із дітьми не проживають в будинку АДРЕСА_3, не несуть витрат на його утримання, не сплачує комунальні платежі, виїхали на постійне мешкання за межі України до Російської Федерації. Ніхто перешкод відповідачам та їх дітям у користуванні житлом не чинив. Факт непроживання відповідачів та їх дітей підтверджується: актом від 15 липня 2018 року, складеним головою теркомітету "Перемога" в присутності сусідів; довідка надана 04 липня 2018 року паспортистом ТОВ "Управляющая компания "Лидер" за місцем проживання відповідачів та їх дітей, із якої вбачається, що ОСОБА_7, ОСОБА_4 та їх діти ОСОБА_7, ОСОБА_6 з 01 червня 2017 року зареєстровані та мешкають у родичів за адресою: АДРЕСА_1, Російська Федерація /а. с. 37/.

До того ж суду надані копії свідоцтв №418, № 419 від 12.04.2017 р., виданих відділом УФМС Росії по Тульській області в Узловському районі щодо реєстрації малолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8 за вищевказаною адресою (а.с.20,21).

Згідно довідки №165 від 02 липня 2018 року ОСОБА_6, 2008 р.н. навчається в четвертому класі МБОУ СОШ "22 м.Узлова Тульської області(а.с. 22).

06 липня 2018 року між ОСОБА_3, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7 та муніципальним дошкільним освітнім закладом центром розвитку дитини - дитячим садком №20, який знаходиться у м.Узлова Тульскої області Російської Федерації укладено договір про освіту та освітнім програмам дошкільної освіти (а.с.34-35).

Згідно засвідчених нотаріально копій паспортів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є громадянами Російської Федерації (а.с.29-32).

Що стосується прав малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, то суд вважає, що в разі визнання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7, такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_3 Донецької області їх права не будуть порушені, оскільки вони мають право на користування будинком за адресою: Російська Федерація, АДРЕСА_2.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

За матеріалами справи підтверджено, що відповідачі та їх діти не є власниками спірного нерухомого майна, відсутні в будинку понад один рік без поважних причин, що порушує права власника житла, яка на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує. До того ж відповідачі не заперечують проти позовних вимог позивачки, оскільки мають інше житло де мешкають із своїми малолітніми дітьми.

Таким чином, суд вважає, що позов про визнання відповідачів та їх малолітніх дітей такими, що втратили право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому витрати по сплаті судового збору понесені позивачем підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів в сумі 704 грн. 80 коп. з кожного по 352 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 10-13,76-80, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області провизнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок того, що тривалий час була відсутня задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_13, уродженця с.Кіндратівка Костянтинівського району Донецької області, Україна, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку м. Зугрес Донецької області, Украина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженку м.Краматорськ Донецької області, Україна, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м.Краматорськ Донецької області, Україна, такими що втратили право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_3 Донецької області.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_13, уродженця с.Кіндратівка Костянтинівського району Донецької області, Україна, РНОКПП НОМЕР_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки м. Зугрес Донецької області, Украина, на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. по 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом тридяти днів після проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 25 вересня 2018 року.

Суддя: Є. В. Петров