Справа № 199/4583/18
(2/199/2254/18)
18 жовтня 2018 року
справа №199/4583/18
провадження № 2/199/2254/18
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Подорець О.Б.
за участю секретаря Терентієвої Я.О.,
за неявки учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2004, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі під №3275, позивачу на праві приватної власності належить будинок №55 по вулиці Осипенко в м. Дніпро.
В зазначеному домоволодінні, крім позивача зареєстровані також, його мати ОСОБА_4, яка померла 14 травня 2017 року, та відчим позивача ОСОБА_5, який помер 02 квітня 2018 року.
Після смерті матері позивача, хворий відчим проживав за іншою адресою, похованням померлого ОСОБА_5 займалась його рідна донька відповідачка ОСОБА_2, місце проживання якої позивачу не відомо. Під час поховання відчима позивач попросив відповідача надати йому тимчасово оригінал свідоцтва про смерть її батька, для проведення зняття з реєстрації померлого, на що відповідачка надала категоричну відмову, пізніше, відповідачка перестала відповідати на телефонні дзвінки та взагалі змінила номер телефону.
Для проведення зняття з реєстрації померлого, позивач звернувся до ОСОБА_6 районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про видачу повторного свідоцтва про смерть ОСОБА_5, який помер 02.04.2018, проте листом № 1837/141-143 від 16.06.2018 позивач отримав відповідь про відмову, через те, що позивач не належить до близьких родичів померлого.
На теперішній час позивач має намір на власний розсуд розпорядитися належним йому будинком, утім в цьому перешкоджає реєстрацію померлої особи, а відповідач добровільно вирішити дане питання не бажає.
На підставі зазначеного, позивач просить усунути йому перешкоди в користуванні належним йому на праві власності будинком №55 по вул. Осипенко у м. Дніпро, шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 02 квітня 2018 року.
Ухвалою від 09 липня 2018 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 09 липня 2018 року за клопотанням позивача витребувано з ОСОБА_6 районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 02 квітня 2018 року, та копію актового запису про реєстрацію шлюбу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
Ухвалою суду від 20 серпня 2018 року закрито підготовче провадження і справу призначено до розгляду.
18 жовтня 2018 року справа розглянута по суті з ухваленням рішення.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надавши до суду заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідно до ч.1. ст. 280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії").
Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння від 28 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі під №3275, позивач є власником домоволодіння №55 по вулиці Осипенко у м. Дніпро (колишня назва м.Дніпропетровськ) (а.с.7).
В зазначеному домоволодінні, крім позивача зареєстровані також, його мати ОСОБА_4, яка померла 14 травня 2017 року, та відчим позивача ОСОБА_5, який помер 02 квітня 2018 року, що підтверджується копією домової книги (а.с.9).
Для проведення зняття з реєстрації померлого, позивач звернувся до ОСОБА_6 районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про видачу повторного свідоцтва про смерть ОСОБА_5, який помер 02.04.2018, оскільки його донька відповідач по справі, відмовляється надати свідоцтво про смерть ОСОБА_5 ОСОБА_6 районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану за № 1837/141-143 від 16.06.2018 позивачу було відмовлено, через те, що він не належить до близьких родичів померлого (а.с.11).
ОСОБА_5 залишається зареєстрованим в домоволодіння №55 по вулиці Осипенко у м. Дніпро (колишня назва м. Дніпропетровськ), що перешкоджає позивачу розпоряджатися своєю власністю, а тому він звернувся до суду.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_5 втратив право користування спірним житлом у звязку зі смертю, а іншого способу захисту своїх прав, окрім судового, позивач в даному випадку не має.
З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, клопотання позивача, судові витрати віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280, 281, 282, 283, 289 ЦПК України, суд, -
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції яка діє з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська.
Суддя О.Б.Подорець