Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/688/18

26 вересня 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря: Скоблей О.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника третьої особи

служби в справах дітей

Надвірнянської РДА: ОСОБА_2

розглянувши в порядку загалього позовного провадження в судовому засіданні в залі суду м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності від 02.03.2018року йому належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1

У зазначеному житлі зареєстровані він, його дружина ОСОБА_5, дочка ОСОБА_6, син ОСОБА_4 , син ОСОБА_4 та внучка ОСОБА_7.

Його син ОСОБА_4 був одружений з ОСОБА_8, в яких народилася дочка ОСОБА_7 і відповідно останню також було зареєстровано до місця реєстрації батька тобто в його будинку. Однак з часу свого народження жодного дня в його будинку не проживала.

10.09.2008 року шлюб між його сином ОСОБА_4 і ОСОБА_8 розірвано. Фактично після розірвання шлюбу неповнолітню дочку ОСОБА_7 залишено проживати з матір"ю. Ще в 2011 році ОСОБА_4 поїхав у невідомому йому напрямку. З того часу на протязі 7 років вони будь яких стосунків не підтримують і в належному йому будинку відповідач не проживає. Більше того до його домоволодіння він не має ніякого відношення, оскільки будь-якої участі в будівництві домоволодіння не приймав і коштів не надавав.

Реєстрація відповідача та його неповнолітньої дочки у вказаному домоволодінні порушує його права та законні інтереси як власника, оскільки він не може в повній мірі розпоряджатися своїм майном.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та проситьвизнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Надвірнянської РДА в судовому засіданні пояснила, що нею було здійснено перевірку умов проживання неповнолітньої ОСОБА_7, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 Однак за вказаною адресою ні ОСОБА_4 ні його дочка ОСОБА_7 не проживають. Вона не заперечила проти задоволення позовних вимог позивача (а.с. 46).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 02.03.2018 року ОСОБА_3 належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, про свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6-7).

Згідно довідки Тисменичанської сільської ради за № 313 від 26.02.2018 року в домоволодінні, що знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_5, дочка ОСОБА_6, син ОСОБА_4 , син ОСОБА_4 та внучка ОСОБА_7 (а.с. 8).

10.09.2008 року шлюб між відповідачем ОСОБА_4 і ОСОБА_8 розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Фактично після розірвання шлюбу неповнолітню дочку ОСОБА_7 залишено проживати з матір"ю. (а.с. 9 ).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від відповідач ОСОБА_4 та його дочка ОСОБА_7 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1, однак за вказаною адресою не проживає. (а.с. 10).

Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного із них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.

Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Малолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що малолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що малолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у спірному будинку не мешкає. Залишення малолітньої дитини зареєстрованою в спірному будинку суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника житла таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки відповідач та його донька не реалізовують своє право користування вказаним житлом більше одного року, між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 не існує жодних домовленостей щодо збереження за ним права користування житлом у разі його відсутності за місцем реєстрації понад один рік у належному позивачці на праві приватної власності домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1

Реєстрація відповідача у належному позивачу на праві власності житловому будинку створює позивачу перешкоду у здійсненні ним права власності, в звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ч. 4 ст. 29 ЦК України, ст.ст. 319, 346, 391, ч.2 405 ЦК України, ст. 160 СК України, ст.ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 11, 60, 74, 76, 79, 169, 197 ч. 2, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовільнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Надвірнянський районний суд.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

виготовлено 28.09.2018 року.