ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/88/18 Справа № 203/3015/17 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки "КС Володар" про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

17 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до кредитної спілки "КС Володар" про стягнення коштів, де просив стягнути з відповідача суму боргу за депозитним договором №ДВ-345 від 18.04.2013 року в розмірі 82249 грн. 77 коп., відсотки в сумі 18339 грн., а також, відповідно до ст.625 ЦК України, три відсотки річних в сумі 2467 грн. 49 коп. (а.с.1-2).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2018 року позов ОСОБА_1 до КС "КС Володар" про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з КС "КС Володар" на його користь неповернуту суму внеску за договором №ДВ-345 від 18 квітня 2013 року в розмірі 51704 грн. 54 коп., нараховані та невиплачені відсотки за договором в сумі 2070 грн. 59 коп., три відсотки річних в сумі 1613 грн. 25 коп., а всього стягнути 55388 грн. 38 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з КС "КС Володар" на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. (а.с.105-108).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволені позовних вимог та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.115-116).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18 квітня 2013 року між сторонами було укладено договір №ДВ-345 по залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до умов п.1.1 якого позивач, як член кредитної спілки, зобов'язався внести протягом трьох банківських днів, наступних за днем підписання даного договору, внесок в розмірі 13000 грн., а кредитна спілка після його використання в цілях, передбачених статутом кредитної спілки, зобов'язалась повернути позивачу внесок разом із нарахованими на нього відсотками не пізніше 18 жовтня 2016 року (а.с.3-4).

На виконання умов договору 18 квітня 2013 року позивачем було внесено кошти в сумі 13000 грн., на підтвердження чого відповідачем, у відповідності до п.2.1.1 договору ,позивачу було видано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 374 від 18 квітня 2013 року (а.с.5).

Також сторонами не заперечувалось та підтверджується наданим відповідачем розрахунком, що в подальшому, у відповідності до умов п.п.2.2.,2.3,2.6 договору, на внесок щомісячно до 18 жовтня 2016 року нараховувались відсотки в розмірі 26% річних, які зараховувались на поповнення внеску (а.с.64-66).

Пунктом 5.1 договору встановлено, що останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 18 жовтня 2016 року, якщо цим договором не встановлено інше. Дія договору припиняється належним виконанням сторонами взятих на себе за даним договором зобов'язань, а також у випадку його дострокового припинення, визначеному даним договором та чинним законодавством України (а.с.3 зворот).

В свою чергу, п.2.7 договору встановлено, що кредитна спілка зобов'язується достроково повернути члену кредитної спілки внесений останнім внесок повністю на першу вимогу протягом місяця з дати заявлення відповідної вимоги. При цьому, одночасно з достроковим поверненням члену кредитної спілки зробленого останнім внеску, йому виплачуються відсотки, нараховані кредитною спілкою на внесок за весь період використання залученого внеску на умовах внеску (вкладу) до запитання (на вимогу).

Дострокове повернення кредитною спілкою члену кредитної спілки внеску супроводжується укладанням сторонами додаткового договору до даного договору.

Згідно п.2.8 договору, якщо член кредитної спілки не вимагає повернення суми строкового внеску (вкладу) в зв'язку із закінченням строку, встановленого цим договором, то після настання визначеного в п.1.1 цього договору строку, договір вважається продовженим на умовах внеску (вкладу) до запитання (на вимогу).

З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою, в якій просив достроково повернути йому депозитний внесок за договором №ДВ-345 від 18 квітня 2013 року в зв'язку із сімейними обставинами (а.с.86-87).

Будь-яких доказів щодо реагування на вказану заяву та прийнятого рішення щодо дострокового повернення позивачу внеску та нарахованих відсотків відповідачем під час розгляду справи в суді не надано.

З листа відповідача від 18 листопада 2016 року вбачається, що з метою вирішення питання щодо розрахунків за договором №ДВ-345 від 18 квітня 2013 року позивачу рекомендовано звернутись до другої Солом'янської філії Кредитної спілки «КС Володар». При цьому зазначено, що кредитна спілка не відмовляється від виконання зобов'язань за договором, однак, з огляду на складну економічну ситуацію, нестабільність функціювання банківської системи, коливання курсу валют, значне навантаження та кількість звернень членів кредитної спілки з приводу повернення внесків, кредитна спілка вимушена здійснювати повернення внесків та виплату процентів відповідними частинами за погодженими графіками (а.с.7).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що за заявою позивача від 24.04.2015 року, останньому внесок та нараховані відсотки достроково не повернуто у строки, визначені п.п.1.1,5.1 договору. Відповідач до 18 жовтня 2016 року повинен був нараховувати відсотки на внесок відповідно до умов п.2.2., 2.3, 2.6 договору, а саме: щомісячно в розмірі 26% річних, а після 18.10.2016 року, відповідно до умов п.п.2.5, 2.8 договору, на умовах внеску (вкладу) до запитання (на вимогу).

Враховуючи, що позивачем було заявлено до стягнення суму неповернутого внеску в розмірі 51704 грн. 54 коп. та відсотки в розмірі 30545 грн. 23 коп., розглядаючи справу, у відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, в межах заявлених вимог, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача неповернутої суми внеску за договором №ДВ-345 від 18 квітня 2013 року в розмірі 51704 грн. 54 коп., а також нарахованих та невиплачених відсотків за договором в сумі 2070 грн. 59 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач вважав помилковими висновки суду першої інстанції щодо стягнення суми заборгованості у розмірі 51704 грн. 54 коп., так як в прохальній частині позову була заявлена сума щодо повернення вкладу у розмірі 82249 грн. 77 коп. з до внесенням коштів відповідно до п. 2.1, 2.6 договору.

Проте, колегія суддів не може прийняти зазначені доводи за підставу для скасування рішення, виходячи з наступного.

Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України, учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом, де зазначив, що загальна сума боргу складає 82249 грн. 77 коп., де основна сума депозитного вкладу - 51704 грн. 54 коп., сума нарахованих відсотків 30545 грн. 23 коп. По закінченню строку дії договору він звернувся до відповідача із вимогою повернути суму депозиту та відсотків за договором. Відповідач у відповіді від 18 листопада 2016 року визнав свої зобов'язання, вказавши при цьому, що не може розрахуватись з ним. З огляду на це, позивач просив стягнути з відповідача суму боргу за депозитним договором №ДВ-345 від 18 квітня 2013 року в розмірі 82249 грн. 77 коп., відсотки в сумі 18339 грн., а також відповідно до ст.625 ЦК України три відсотки річних в сумі 2467 грн. 49 коп.

Позовні вимоги протягом розгляду справи не змінювалися та не збільшувалися.

Суд першої інстанції вірно вважав безпідставними доводи позивача про те, що після закінчення строку дії договору, визначеного п.п.1.1, 5.1 та в зв'язку з неповерненням внеску, відсотки повинні розраховуватись відповідно до п.2.2 договору в розмірі 26% річних, оскільки це протирічить умовам п.п.2.5, 2.8 договору.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач у своїх запереченнях на позов надав розрахунок, в якому визнав заборгованість по сумі внеску у розмірі 63966 грн. 31 коп., колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до даної суми позовні вимоги не заявлялися.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач у запереченнях зазначив, що позивач до нього не звертався з вимогою про повернення вкладу взагалі, спростовується матеріалами справи, зокрема поданою позивачем заявою, описом вкладень та квитанцією про направлення (а.с.86-87).

Позивач та його представник приймали участь у розгляді справи, однак не скористалися своїми процесуальними правами передбаченими ст. 43 ЦПК України, не збільшили позовні вимоги та не надали доказів на спростування розрахунку відповідача, а також не надали свій розрахунок який, відповідає ст. 78-80 ЦПК України.

Таким чином, розглядаючи позов, саме в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем, колегія суддів вважає позовні вимоги, в задоволенні яких було відмовлено судом першої інстанції, такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося, тому апеляційним судом не переглядалося.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2018 року в частині, що оскаржується - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: