Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 754/9033/14-ц

провадження № 61-16239св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2017 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф.,

Мазурик О. Ф., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (далі - ТОВ «АНСУ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 05 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ») та ОСОБА_3 укладений кредитний договір на купівлю автотранспортного засобу № 6806558, відповідно до умов якого банк надав кредитні кошти у розмірі 20 315,00 доларів США терміном до 05 вересня 2015 року із сплатою 13,99 % річних. Для забезпечення виконання зобов'язань 05 вересня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 укладений договір поруки № 6806727. Банк свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідачі свої зобов'язання належним чином не виконують, кредит та відсотки не сплачують.

Між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» 16 липня 2013 року укладений договір відступлення права вимоги № 1034/44.

Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «АНСУ» просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 528,88 доларів США та заборгованість за пенею - 415,63 доларів США.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ «АНСУ» заборгованість за кредитним договором у сумі 46 269,10 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконує, тому є всі підстави для солідарного стягнення з боржника та поручителя на користь позивача заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 задоволено частково. Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_3 на користь ТОВ «АНСУ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 46 269,10 грн. У задоволенні вимог ТОВ «АНСУ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що порука ОСОБА_4 припинилась відповідно до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки позивачем протягом шести місяців з моменту настання строку виконання зобов'язання, тобто до 13 серпня 2010 року не пред'явлено вимоги до поручителя. Так, пред'явивши вимогу про дострокове повернення суми кредиту, кредитор змінив строк виконання зобов'язання, отже звернувшись із вимогою про стягнення боргу 22 травня 2014 року не врахував, що строк пред'явлення вимоги до поручителя сплинув.

У червні 2017 року ТОВ «АНСУ» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2017 року, в якій просило скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом не була досліджена належним чином направлена 10 лютого 2010 року ОСОБА_4 вимога-повідомлення про усунення порушень кредитного договору, оскільки вимога містить суттєві недоліки, а саме направлена за невірною адресою, а тому є недійсною. Крім того, з розписки про вручення вимоги взагалі не вбачається, що вона була отримана саме ОСОБА_4, а тому посилання на ці документи є безпідставними. Також ТОВ «АНСУ» зазначило, що із досудовою вимогою до відповідачів звернулося 21 лютого 2014 року, а з позовом 22 травня 2014 року, тому не пропустило шестимісячний строк для пред'явлення вимог до поручителя ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 28 листопада 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

У липні 2017 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення на касаційну скаргу ТОВ АНСУ», в яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не спростовує висновку суду апеляційної інстанції, а фактично зводиться до переоцінки доказів, яким суд надав належну оцінку.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільну справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 05 вересня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір на купівлю автотранспортного засобу № 6806558, відповідно до умов якого банк надав кредитні кошти у розмірі 20 315,00 доларів США терміном до 05 вересня 2015 року із сплатою 13,99 % річних.

05 вересня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 укладений договір поруки, за умовами якого остання взяла на себе зобов'язання відповідати за виконання боржником зобов'язань за вказаним кредитним договором у повному обсязі.

16 липня 2013 року між ТОВ «АНСУ» та ПАТ «ПУМБ» укладений договір відступлення права вимоги № 1034/44, у зв'язку із чим право вимоги кредитної заборгованості за договором відступлені ТОВ «АНСУ».

На час укладення договору відступлення права вимоги № 1034/44, заборгованість відповідачів становила 3 528,88 доларів США, яка складалася із: заборгованості за кредитом - 2 906,11 доларів США, несплачених процентів - 622,77 доларів США.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При цьому, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність для вимог до позичальника та строк пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний був пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя - протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Тобто вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12.

10 лютого 2010 року ЗАТ «ПУМБ» направило поручителю ОСОБА_4 письмову вимогу-повідомлення про усунення порушення кредитного договору та повернення всієї суми кредиту та процентів протягом 30 календарних днів. При цьому банк довів до відома, що для уникнення дострокового повернення всієї суми кредиту необхідно погасити прострочену заборгованість з повернення кредиту у розмірі 126,99 доларів США та заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 96,56 доларів США.

Цю вимогу ОСОБА_4 отримала 13 лютого 2010 року. Таким чином, позивачем протягом шести місяців із моменту настання строку виконання зобов'язання, тобто до 13 серпня 2010 року, не пред'явлено вимоги до поручителя, отже, порука

ОСОБА_4 в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України припинилась.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції належним чином дослідив наявні у матеріалах справи докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог до поручителя, оскільки кредитор змінив строк виконання зобов'язання, проте звернувся до суду з позовом до поручителя лише

22 травня 2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку чинності поруки.

Наведені у касаційні скарзі доводи про те, що вимога-повідомлення про усунення порушень кредитного договору, яка направлена 10 лютого 2010 року ОСОБА_4, містить суттєві недоліки, а саме направлена за невірною адресою, а тому є недійсною, що дає право вважати, що ТОВ «АНСУ» не пропустило шестимісячний строк пред'явлення вимог до поручителя ОСОБА_4, не заслуговує на увагу, оскільки не спростовують доводи відповідача, підтверджені матеріалами справи, про отримання цієї вимог 13 лютого 2010 року.

Інші доводи касаційної скарги висновку апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик