КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/824/766/2018 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Кулішенка Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Черниш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_4, через свого представника адвоката ОСОБА_5, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири та договору дарування машиномісця від 25 вересня 2014 року недійсними.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 11 травня 2018 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач, через свого представника адвоката ОСОБА_6, подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме правил підсудності, та прийняти постанову про направлення справи на розгляд до Соломянського районного суду м. Києва.

Вважає, що даний спір носить немайновий характер, тому підлягає розгляду відповідно до статті 27 ЦПК України судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача: АДРЕСА_1.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Згідно із частиною 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо повязані між собою позовні вимоги предявлені одночасно щодо декількох обєктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням обєкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до розяснень, викладених в пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року № 3, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Зокрема, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За положеннями статті 181 ЦК України, до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом заявленого позову є визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2 та договору дарування машиномісця НОМЕР_1, що знаходиться в підземному паркінгу за цією ж адресою.

Тобто, у даному випадку на спірні правовідносини розповсюджуються правила виключної підсудності, а вищезазначене знаходження нерухомого майна територіально підсудне Печерському районному суду м. Києва.

Таким чином, відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовна заява подана з додержанням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні підсудності необхідно було виходити із положень статті 27 ЦПК Україниє безпідставними та такими, що не узгоджуються з наведеними нормами процесуального закону.

Посилання представника відповідача на те, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру ніяким чином не впливають на підсудність справи, адже спір між сторонами виник із приводу нерухомого майна, а до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці (наприклад, якщо позовну заяву про визнання договору (правочину) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК України). За подання до суду таких заяв сплачується судовий збір згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі постановлена відповідно до вимог процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

Ю.М.

Кулішенко