Справа № 344/9281/18
Провадження № 2/344/3460/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

19 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що вона перебувала у шлюбних відносинах з ОСОБА_3 Від данного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Перебуваючи у шлюбі, відповідно до договору купівлі-продажу від 14.11.2007 року, сторони придбали квартиру № 1, яка знаходиться у будинку № 48 по вул. Молодіжна у м. Івано-Франківську. У 2010 році шлюб між сторонами розірвано. За спільною згодою відповідач 20.05.2010 року уклав договір дарування квартири, згідно якого власником квартири став малолітній син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Не дивлячись на розірвання шлюбу та укладений договір дарування, сторонни продовжували проживати разом у даній квартирі. У червні 2014 року відповідач, не давши жодних пояснень, зібравши усі свої особисті речі покинув дану квартиру, перейшовши проживати у інше помешкання, місцезнаходження якого позивачу не відоме. Однак, відповідач не знявся з реєстрації. З часу залишеня відповідачем квартири, останній в даній квартирі не появляється, його особистих речей у квартирі немає. Жодних перешкод у користуванні квартирою відповідачу ніхто ніколи не чинив. Бажання проживати у даній квартирі відповідач не проявляв та не проявляє, оскільки, з часу залишення квартири по сьогоднішній день відповідач не тільки не появляється у цій квартирі, а й не підтримує жодних звязків з сином. Позивач зазначила, що самостійно виховує двох дітей, і факт реєстрації відповідача у даній квартирі порушує права позивача, оскільки вона змушена нести додатковий тягар витрат, а саме на утримання квартири, розрахованих експлуатаційними організаціями з врахуванням наявності реєстрації в квартирі відповідача, котрий фактично вже чотири роки відсутній. Позивач не має змоги оформити субсидію, оплачувати зайві кошти на житло та комунальні послуги за відповідача, оскільки це завдає їй значних матеріальних незручностей. На підставі наведеного просила суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщеням в квартирі АДРЕСА_1.

Позивач та її пердставник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, та просили позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомленаа належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до свідоцтва про народження дитини серії І-НМ № 084400 від 05.30.2008 року сторонни по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно договору дарування квартири від 20.05.2010 року квартира за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Молодіжна, 48/1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9), що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.10).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-НМ № 041704 від 25.03.2010 року шлюб між сторонами розірванло 25.03.2010 року (а.с.4).

Згідно з копії будинкової книжки в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 (а.с.12-14).

Як вбачається з акта голови та члену правління обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Берізка» ОСОБА_5 та ОСОБА_6, 29.08.2018 року ними здійснено відвідування квартири за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Молодіжна, 48/1 та встановлено, що ОСОБА_3 у даній квартирі відсутній (не проживає).

В судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підтвердили, що ОСОБА_3 з червня 2014 року фактично не проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3, та його особистих речей в даній квартирі не має.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову ОСОБА_1 діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач, яка діє в інтересах малолітньої дитини, якій на праві власності належить дана квартира, позбавлена можливості у повній мірі використовувати свої права, у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача, який понад чотири роки не проживає за вказаною адресою. Домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власниками та відповідачем не було.

Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 1 в будинку № 48 по вул. Молодіжна в м. Івано-Франківськ.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», відповідно до ст. 71,72,150,156 ЖК України, ст. ст. 29, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 76, 259, 263, 265, 273 280-282, 289 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 1 в будинку № 48, по вул. Молодіжна, м. Івано-Франківськ.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Татарінова О.А.