Cправа № 563/615/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

31.10.2018 року

Корецький районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді - Опришка П.З.

секретар судового засідання - Литвинчук Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Корець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Корецька державна нотаріальна контора, Корецька міська рада Рівненської області про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Корецька державна нотаріальна контора, Корецька міська рада Рівненської області про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її батько ОСОБА_4, що підтверджує свідоцтво смерть НОМЕР_1, видане Корецьким відділом реєстрації актів громадянського стану 29 травня 1996 року, актовий запис № 63. Він був зареєстрований та проживав у житловому будинку АДРЕСА_1. Після його смерті батька відкрилася спадщина до складу якої, зокрема відноситься 1/2 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Ця частина будинку належала батькові на підставі договору дарування, який був укладений між мною, як дарувальником та їм, як обдарованим. Зазначає, що на час смерті батька проживала разом з ним і до цього у проживає у цьому будинку та дбає про нього. Мати позивача, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджує свідоцоцтво про смерть серії НОМЕР_2, видане Корецьким відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненської області 31 травня 2006 року. Спадкова справа після смерті матері заведена Корецькою державною нотаріальною конторою за її заявою та заявою брата ОСОБА_3 Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. 28 травня цього року, позивач звернулася до приватного нотаріуса Степанюк І.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Нотаріус зареєструвала заяву, однак повідомила, що спадкова справа після смерті батька вже відкрита за заявою ОСОБА_5 і на її ім'я видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Вказує, що у зв'язку з чим, свідоцтво видане лише на ім'я її матері, коли фактично спадкове майно прийняла вона їй невідомо. У зв'язку з наведеними обставинами звернулася до суду, так, як вважає, що при видачі свідоцтва про право на спадщину її матері після смерті батька були порушені її права, як особи, що фактично прийняла спадщину.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася. Подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, позов просить задовольнити в повному обсязі, а справу розглядати за її відсутності.

Корецька районна державна нотаріальна контора та Корецька міська рада Рівненської області явки повноважних представників в судове засідання не забезпечили, подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідачі у судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомленs належним чином. Відзиву на позов не надали.

Відповідно дост.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або, якщо зазначені ним причини визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідачів і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29 травня 1996 року.

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 26 червня 1962 року.

Факт зміни прізвища позивача з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 14 січня 1987 року.

В судовому засіданні досліджено свідоцтво про право на спадщину від 17 грудня 1996 року згідно якого спадкоємцем спадкового майна померлого ОСОБА_4, а саме ? житлового будинку в АДРЕСА_1, є його дружина ОСОБА_5.

Згідно вказаного свідоцтва про право на спадщину спадкове майно належало померлому ОСОБА_4 на підставі договору дарування посвідченого Корецькою державною нотаріальною конторою 18 вересня 1991 рок, реєстраційний №768 та зареєстрований в Рівненському обласному бюро технічної інвентаризації за реєстраційним №9-147-1552.

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 18 січня 2018 року ? житлового будинку в м. Корець рахується за ОСОБА_7, а інша ? частини за ОСОБА_8.

Відповідно до дослідженої в судовому засіданні довідки КП «Корецьжитловодоканал» №222 від 25 лютого 2018 року станом на час смерті ОСОБА_4 в будинку по АДРЕСА_1 рівненської області були зареєстровані та проживали наступні особи:

1.дочка, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1;

2.зять, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2;

3.внук, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3;

4.внучка, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно довідки Даничіської сільської ради №02-23/54 від 07.02.2018 року ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_6 була зареєстрована, але фактично не проживала у селі Даничів Корецького району, Рівненської області. Разом з нею на момент смерті був зареєстрований син, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7.

В інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видні на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №52168722 від 05 червня 2018 року та в довідці зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №52168736 від 05 червня 2018 року зазначено, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_4 заведена 09.06.1997 року за заявою ОСОБА_5, свідоцтва про право на спадщину видані 09.06.1997 року на грошові вклади, а 17.12.1996 року на ? житлового будинку, що в АДРЕСА_1, заповідальні розпорядження ОСОБА_4 відсутні.

В інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видні на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №52169824 від 05 червня 2018 року та в довідці зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №52168730 від 05 червня 2018 року зазначено, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 заведена 23.11.2006 року за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_3, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, заповіти від 17.10.1994 року та 15.08.1997 року є чинними.

Відповідно до дослідженого заповіту від 17.10.1994 року ОСОБА_5 все своє майно заповідала своїм дітям ОСОБА_3, ОСОБА_12 та ОСОБА_2 та ОСОБА_13 в рівних долях.

Згідно з заповітом від 15.08.1997 року ОСОБА_5 належну їй ? частини житлового будинку по АДРЕСА_1 заповідала своїм дітям ОСОБА_12 та ОСОБА_2 в рівних долях.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до статті 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Аналіз зазначеної норми дає суду підстави прийти до висновку, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно із ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Позивач фактично вступила у володіння і розпорядження спадковим майном, оскільки проживала на момент смерті з спадкодавцем і проживає там до сьогоднішнього дня, доглядає за будинком, земельною ділянкою, сплачує комунальні платежі.

Відповідно до п. 113 Інструкцї , "Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" Затвердженої наказом Мінюста від 14.06.1994, № 18/5, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказів вступу в управління або володіння спадковим майном ОСОБА_7 відповідачами суду не надано.

Відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»).

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою саме ефективного захисту прав особи. Ефективний захист прав спадкоємця можливий лише за умови, коли разом із поновленням його порушених прав не порушуються права інших спадкоємців. Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття дину (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майною. Водночас, відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Оскільки у зв'язку з видачею ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будинку померлого ОСОБА_4 було порушено право позивача на спадкове майно, оскільки встановлено, що ОСОБА_1 проживаючи на момент смерт із ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину, суд приходить до переконливого висновку про наявність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 17 грудня 1996 року державним нотаріусом Корецької районної державної нотаріальної контори Радецьким Л.М., зареєстрованим в реєстрі за № 2-1203, спадкова справа №265, на ім'я ОСОБА_5 на ? житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Зважаючи на наведене, суд встановивши, що при видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 були порушені права ОСОБА_1, тому позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 81, 259, 263-265, 280 ЦПК України

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом виданого 17 грудня 1996 року державним нотаріусом Корецької районної державної нотаріальної контори Радецьким Л.М., зареєстрованим в реєстрі за № 2-1203, спадкова справа №265, на ім'я ОСОБА_5 на ? житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленихЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Корецьким районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його переглядякщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.яття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Опришко П.З.