Справа №442/2982/18
Провадження №2/442/1333/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Павлів З.С.

з участю секретаря судових засідань - Михавко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Відділ - служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради та Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг, про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення, зняттям з реєстраційного обліку, -

з участь представника позивача: ОСОБА_5,

представника Відділ - служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради: Павловської О.В.

встановив:

14.05.2018 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить усунути перешкоди в користуванні квартирою №2, що знаходиться за адресою: м.Дрогобич вул.В.Чорновола 27, шляхом виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зі зняттям із реєстраційного обліку у відповідних органах.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.11.2015 ПАТ «Державний ощадний банк України» набуто право власності на квартиру АДРЕСА_5. 20.07.2017 в процесі примусового виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 25.09.2014 про виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, Дрогобицьким міськрайонним відділом ВДВС ШТУЮ проведено фактичне виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 із зазначеної квартири. Під час проведення виселення встановлено, що у період, коли квартира вже перебувала у власності Банку, у ній, без дозволу та відома Банку, всупереч «Правилам реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», які затверджені постановою КМУ від 02.03.2016 №207, зареєстровано місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Ці особи не є членами сім'ї власника, їх вселення та реєстрація відбулася без відповідної згоди банку, тобто без законних на те підстав. Оскільки на момент проведення виконавчих дій щодо виселення осіб, було відсутнє будь-яке рішення суду щодо виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_2, то їхнє фактичне виселення не проводилося, і за ними збережений доступ до усіх комунікацій у квартирі та ОСОБА_4 передано від неї ключі. 25.07.2017 Центром надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради на підставі заяви АТ «Ощадбанк» скасовано реєстрацію місця пароживання ОСОБА_4 у зв'язку із поданням останньою недостовірних документів щодо права власності на житло, в яке проводилася реєстрація місця проживання. 31.07.2017 на виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.11.2013 Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради знято із реєстраційного обліку ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8. Щодо зняття із реєстраційного обліку ОСОБА_3 та його малолітнього сина ОСОБА_2, відмовлено. 01.02.2018 рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області визнано протиправними дії Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради щодо не зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за спірно адресою і зобов'язано виконавчий комітет Дрогобицької міської ради в особі центру надання адміністративних послуг зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1. Відтак, у вказаній квартирі залишається зареєстрованим лише малолітній ОСОБА_2. Він вправі користуватися таким житловим приміщенням, а з огляду на те, що він є малолітнім, потребує догляду з боку законних представників, вони проживають разом із ним в квартирі. Дана обставина перешкоджає банку, як власнику квартири, вільно розпоряджатись нею. А тому для захисту своїх прав АТ «Ощадбанк» змушений звертатись до суду з даним позовом.

25.05.2018 суддею Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання по справі на 29.06.2018. Відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач, у визначений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

29.06.2018 підготовче судове засідання відкладено через неявку відповідача на 03.08.2018.

27.07.2018 ОСОБА_3 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням його адвоката ОСОБА_10 у відпустці. При цьому, відповідачем не представлено жодних документів на підтвердження представлення адвокатом ОСОБА_10 його інтересів та перебування останньої у відпустці.

03.08.2018 судом призначено справу до судового розгляду на 17.08.2018.

16.08.2018 ОСОБА_3 подав до суд відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого покликається на те, що спірна квартира належала їм на праві приватної власності. У даній квартирі він проживає з народження, ця квартира була житлом для його батьків та його сім'ї, в якій згодом народився його син, який зареєстрований і там проживає. Вважає, що на час реєстрації дитини в квартирі, він був власником і законно зареєстрував в ній сина. Жодного арешту та заборони на реєстрацію дитини не було. Виселення малолітнього порушує його право на житло. Позивачем не надано відомостей про наявність постійного жилого приміщення, яке має бути надане відповідачу одночасно з виселенням, а тому позов є безпідставним і в задоволенні такого слід відмовити.

17.08.2018 в судовому засіданні ОСОБА_3 заявив клопотання про відкладення розгляду справи через неявку його адвоката. Розгляд справи відкладено на 24.09.2018.

06.09.2018 позивачем подано суду відповідь на відзив.

24.09.2018 розгляд справи відкладено у зв'язку з відсутністю електропостачання в приміщенні суду на 16.10.2018. На розгляд справи з'явилися: представник позивача: ОСОБА_5, представник відповідача ОСОБА_11, представник третьої особи Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг Тішина О.М., представник третьої особи Відділу - Служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Яким І.С.

04.10.2018 представник відповідача ОСОБА_11 подав до суду заяву про надання йому можливості ознайомитись із матеріалами даної цивільної справи.

16.10.2018 представник відповідача в судовому засіданні ОСОБА_11 заявив клопотання про відкладення розгляду справи, для надання можливості сформулювати позицію щодо предмету спору. Суд клопотання задовольнив, розгляд справи відкладено на 22.10.2018.

22.10.2018 представник відповідача подав до суду заяву про відкладення розгляду справи. Заяву обґрунтовує тим, що 22.10.2018 о 12.30 братиме участь у справі в суді апеляційної інстанції. Доказів на підтвердження цього суду не представлено.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Таким чином, неодноразові клопотання сторони відповідача про відкладення розгляду справи, без надання жодних доказів поважності такого відкладення, свідчить про зловживання відповідачем та його представниками наданими йому процесуальними правами, намір затягування розгляду справи, неможливість проведення судового засідання і здійснення судочинства належним чином, та порушення строків розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та, беручи до уваги те, що жодних доказів поважності причин неможливості прибути в судове засідання не представлено, обставини наведені у клопотанні не вважає поважними.

Разом з тим, суд звертає увагу відповідача на те, що він згідно норм чинного законодавства має право брати участь в судовому засідання як особи, так і через представника. А як вбачається зі долученої до матеріалів справи довіреності на представлення інтересів ОСОБА_3 уповноважив трьох осіб: ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_11.

Відтак, суд вирішив провести розгляд справи у відсутності відповідача та його представників. При чому інтереси малолітнього в даній справі представляє Відділ - служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник Відділу - служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Павловська О.В. в судовому засіданні з приводу задоволення позову поклалась на думку суду, просила суд ухвалити рішення, яке б не суперечило інтересам малолітньої дитини, належно дослідивши і оцінивши докази по даній справі. Погодилася з тим, що малолітній не може бути зареєстрований за спірною адресою, а має бути зареєстрований та проживати разом із батьками (одним із батьків).

Представник Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг Тішин О.М. в судове засідання не з'явилася. Попередньо висловила свою позицію щодо визнання позову.

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі Свідоцтва, виданого 18.11.2015 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Легеда М.М., зареєстрованого в реєстрі №840, з 18.11.2015 за Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» було зареєстровано право власності на квартиру №2 в будинку №27 на вул.Я.Чорновола в м.Дрогобичі Львівської області, що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №47877483.

Попередніми власниками даної квартири були: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2013 року позов Публічонго акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Дрогобицького ТВБВ №10013/0242 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено частково. Вирішено за договором іпотеки від 19 березня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (після зміни найменування - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Державний ощадний банк України») та фізичними особами: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., зареєстрованим у реєстрі за №916, на іпотечне майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 50,5 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м., що на першому поверсі двоповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, в рахунок погашення 222418 (двісті двадцять дві тисячі чотириста вісімнадцять) грн. (основний борг - 137175,00 грн.; прострочений борг - 60430 грн. 14 коп., відсотки за несплату платежу за період з 01.02.2013 року по 30.04.2013 року - 8504 грн. 89 коп., пеня за невчасну сплату станом на 16.05.2013 року - 16308 грн. 08 коп.) заборгованості за кредитним договором №2203-6763 від 19.03.2008 року, укладеним між Філія - Дрогобицьке відділення №6307 ВАТ "Ощадбанк" (після реорганізації шляхом перетворення - ТВБВ /територіальне відокремлене безбалансове відділення/ з присвоєнням нового порядкового номера 10013/0242, з приєднанням до філії - Львівського облуправління АТ «Ощадбанк»), шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку", за початковою ціною 283279,00 (двісті вісімдесят три тисячі двісті сімдесят дев'ять) гривень. У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Дрогобицького ТВБВ №10013/0242 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» - відмовити. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 - відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.09.2014 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі Дрогобицького ТВБВ №10013/0242 філії Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк" про виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 - скасувано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов - задоволено. Вирішено виселити ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2. В решті рішення залишити без змін.

Під час виконання вказаних рішень судів було встановлено факт проживання та реєстрації за вищевказаною адресою малолітньої дитини ОСОБА_2.

На підставі вищевказаного рішення Апеляційного суду Львівської області 31.07.2017 знято з реєстрації ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що стверджується листом Центру надання адміністративних послуг Виконкому Дрогобицької міської ради №2786 від 31.07.2017.

Під час виконання вищевказаних рішень судів, встановлено факт проживання та реєстрації за вищевказаною адресою малолітнього ОСОБА_2.

Як вбачається з листа Центру надання адміністративних послуг Виконкому Дрогобицької міської ради №2689 від 25.07.2017 щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4, ОСОБА_2, які зареєстровані у квартирі АДРЕСА_7 реєстрацію ОСОБА_4 скасовано 20.07.2017 у зв'язку з поданням недостовірних документів щодо права власності на житло в яке проводилось реєстрація місця проживання. По це повідомлено відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС у Львівській області, ОСОБА_4 та Хирівську міську раду, звідки прибула дана особа. Реєстрація проживання малолітнього ОСОБА_2 залишається чинною так як за даною адресою зареєстрований батько дитини ОСОБА_3.

Із листа Центру надання адміністративних послуг Виконкому Дрогобицької міської ради №2786 від 31.07.2017 вбачається, що за даною адресою зареєстрована малолітня дитина ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою реєстрації батька ОСОБА_3.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01.02.2018 у справі №442/7253/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Начальника Відділу Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Тішиної Оксани Михайлівни, виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг, треті особи ОСОБА_3 особисто та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, відділу служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради щодо не зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_3. Зобов'язано виконавчий комітет Дрогобицької міської ради в особі центру надання адміністративних послуг зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_4. Стягнуто з Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради та виконавчий комітет Дрогобицької міської ради в особі центру надання адміністративних послуг в рівних частках на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» 1600,00 грн. судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

У частині 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішення суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, суд вважає доведеним той факт, що малолітній ОСОБА_2 був зареєстрований у спірному помешканні без згоди на те власника - позивача у даній справі.

Згідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

На момент переходу права власності на спірну квартиру до позивача, малолітній ОСОБА_2 не був зареєстрований у вказаній квартирі та, відповідно, його права не були обмежені чи порушені.

При цьому, суд не бере до уваги покликань відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву, про неможливість виселення неповнолітнього та обов'язкостість надання іншого житла, оскільки наведений відповідачем правовий висновок Верховного суду України стосується виселення при зверненні стягнення на предмет іпотеки. Такі правовідносини не є дотичними до предмету розгляду даної цивільної справи.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, як вбачається з положень ст.7 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення фізичної особи померлою, виселення.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог про: позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 27 Конвенції закріплено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч.2 ст.10 зазначеної «Конвенції», держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Стаття 27 вищевказаної Конвенції передбачає ч. 2 що батько /мати/, або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей.

Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.09.1991 року (набрала чинність для України 27.09.1991 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Враховуючи вищенавене, суд вважає, що малолітнього зареєстровано у спірній квартирі без будь-якої законної підстави - без згоди на те власника квартири, а тому з метою переслідування законної мети - захисту інтересів власника та не порушення його прав, передбачених чинним законодавством України щодо вільного розпорядження належним майном, позов слід задоволити.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Малолітній відповідач не залишається безпритульним. Такий, у відповідності до повинен бути зареєстрованим та проживати разом із своїми батьками, які є відповідальними за нього.

Даний висновок суду кореспондує із положеннями рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України».

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 206, 264 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задоволити.

Усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_8 шляхом виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зі зняттям з реєстраційного обліку.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 24.10.2018.

Суддя Павлів З.С.