Справа № 535/1051/18
Провадження № 2/535/412/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Якименко Т.О., при секретарі - Балала Л.В., розглянувши у підготовчому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Більської сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно та земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до Більської сільської ради Котелевського району Полтавської області в якому просить визнати за позивачкою, в порядку спадкування за заповітом, право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, яка до дня смерті належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3; визнати за позивачкою право власності на 1/6 частину зазначених вище житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка до дня смерті належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, яка була ним успадкована після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3; визнати за позивачкою право власності зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка до дня смерті належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 на праві члена колгоспного двору; визнати за позивачкою право власності на 1/3 частину зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, на яку вона має право, як член колгоспного двору. Також просить визнати за позивачкою в порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну ділянку загальною площею 0,83 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, яка на підставі Державного акту НОМЕР_1, виданого 25 липня 1997 року, до дня смерті належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3;

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначила,що після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, позивачка є її падкоємицею на підставі заповіту посвідченого секретарем Більської сільської ради Котелевського району Полтавської області від 02.02.1988 року за реєстровим № 6, відповідно до якого ОСОБА_3 все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповіла своєму синові ОСОБА_4 та онуці ОСОБА_5.

До складу спадкового майна померлої увійшли земельна ділянка площею 0,83 га призначена для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства яка їй належала на підставі державного акту НОМЕР_1 та 1/3 частина житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 та у відповідності до довідки виданою виконавчим комітетом Більської сільської ради Котелевського району Полтавської області, від 06.07.2018 року, станом на 01.07.1990 року, відносився до колгоспного двору, головою кого значиться - ОСОБА_3, членами - ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

В силу норми ч.2 ст.123 ЦК (1963 року), чинного на момент виникнення правовідносин, відповідно якої розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних, до складу спадкового майна померлої увійшла 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_3 на підставі заяв про видачу свідоцтв про право на спадщину, поданих від імені ОСОБА_4 та позивачки, нотаріусом Котелевської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу № 521/2000, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 липня 2018 року №640/02-31.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки ОСОБА_4, яким за життя, було складено заповіт від 04.12.2012 року, посвідчений секретарем Більської сільської ради Котелевського району Полтавської області, за реєстровим № 133, в якому він все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що належатиме йому на день смертіі на що він матиме право за законом, заповів повністю ОСОБА_1.

До складу спадкового майна померлого увійшла 1/3 частина частина житлового будинку і господарських споруд, що розташовані за адресою АДРЕСА_1, належна йому на праві члена колгоспного двору, та 1/6 частина вказаного нерухомого майна успадкованого після смерті матері ОСОБА_3 .

Право на 1/3 частину спірного житлового будинку позивачка має як член колгоспного двору, і яку вона не має можливості зареєструвати, в зв'язку з належністю земельної ділянки, яка надана для обслуговування спірного житлового будинку померлій ОСОБА_3 в цілому, що суперечить вимогам земельного законодавства.

Крім цього у відповідності до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданої відділом у Котелевському районі Головного управління держгеокадастру у Полтавській області від 19.07.2018 року за реєстровим №289/0/199-18, місце розташування якої є: АДРЕСА_1, площа якої становить 300 м-2, площа сільськогосподарських угідь 0,8000 га. та яка входить до категорії земель житлової та громадської забудови і землі сільськогосподарського призначення цільове призначення якої є: - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - для ведення особистого селянського господарства;

Відповідно до повідомлення ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» реєстрація права власності на житловий будинок станом на 31.12.2012 р. за адресою: АДРЕСА_1, не проводилася.

Позивачка звернулася до нотаріуса, з приводу видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби - ОСОБА_3 та батька - ОСОБА_4.

Проте, в зв'язку з тим, що спадкоємцем не надано витяг із Державного земельного кадастру на вищезазначену земельну ділянку, а також не надано оригінал правовстановлюючого документа на житловий будинок, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне нерухоме майно.

У відповідності до повідомлення відділу Держгеокадастру у Котелевському районі, спірна земельна ділянка площею 0,83 га., яка розташована на території Більської сільської ради Котелевського району Полтавської області, на підставі Державного акту НОМЕР_2, виданого Більською сільською радою 25.07.1997 року належить ОСОБА_3, однак відомості про зазначену земельну ділянку не внесені до Державного земельного кадастру, кадастровий номер не визначався, тому потрібно проводити дії з Державної реєстрації земельної ділянки.

Позивачка вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, та відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок, позбавляє її права як спадкоємця за заповітом отримати у спадщину вказане спадкове майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Представник позивачки ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримую в повному обсязі.

Відповідач - Більська сільська рада Котелевського району Полтавської області подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Положеннями ст. 200 ЦПК України визначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Визнання відповідачем пред'явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264-268, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Більської сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно та земельну ділянку, задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом, право власності на 1/6 частину житлового будинку (літ.А-1) загальною площею 51.2 кв.м., житлова площа яких становить 20,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами - сарай (літ.Б) , сарай (літ.В), гараж (літ. Г), погріб (літ.Д) , сарай (літ. Е), колодязь №1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, яка до дня смерті належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3;

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну ділянку загальною площею 0,83 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства яка на підставі Державного акту НОМЕР_1, виданого 25 липня 1997 року, до дня смерті належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3;

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом, право власності на 1/6 частину житлового будинку (літ.А-1) загальною площею 51.2 кв.м., житлова площа яких становить 20,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами - сарай (літ.Б) , сарай (літ.В), гараж (літ. Г), погріб (літ.Д) , сарай (літ. Е), колодязь №1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, яка до дня смерті належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, та була ним успадкована після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3;

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом, право власності на 1/3 частину житлового будинку (літ.А-1) загальною площею 51.2 кв.м., житлова площа яких становить 20,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами - сарай (літ.Б) , сарай (літ.В), гараж (літ. Г), погріб (літ.Д) , сарай (літ. Е), колодязь №1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, яка до дня смерті на праві члена колгоспного двору належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4;

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/3 частину житлового будинку (літ.А-1) загальною площею 51.2 кв.м., житлова площа яких становить 20,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами - сарай (літ.Б) , сарай (літ.В), гараж (літ. Г), погріб (літ.Д), сарай (літ. Е), колодязь №1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, на яку вона має право, як член колгоспного двору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-ти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя