РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року місто Чернігів

Справа №751/3864/18

Провадження№2/751/1041/18

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н.В.

секретаря судового засідання Дасюк Н.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (не прибула)

відповідач - КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради

представник позивача - ОСОБА_2

представник відповідача Дубін В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу генерального директора Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради Клишти О.І. №14-к від 07.05.2018 року про звільнення; поновлення на роботі на посаді начальника відділу лісового господарства, охорони і захисту лісу Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради; стягнення з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.05.2018 року по день постановлення рішення.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 18.10.2016 року призначена на посаду провідного інженера лісового господарства Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради. Через деякий час переведена на посаду начальника відділу лісового господарства, охорони і захисту лісу КП «Чернігівоблагроліс». У зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників наказом генерального директора КП «Чернігівоблагроліс» №14-к від 07.05.2018 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України її звільнено з роботи. Вважає, що звільнення відбулось незаконно, жодних змін організації виробництва та праці на підприємстві не відбувалось. Крім того, оскільки скорочення чисельності штату працівників було заплановано на 7 травня 2018 року, то повідомлення трудового колективу мало відбутися не пізніше 7 лютого 2018 року, але загальні збори трудового колективу відбулись 15 лютого 2018 року. У порушення ст. 49-2 КЗпП України роботодавець не запропонував іншої роботи на підприємстві, а навпаки на дану посаду було переведено іншого працівника, який є пенсіонером. Також, вважає, що відбулось порушення ст. 43 КЗпП України, так як при звільненні не було отримано згоди первинної профспілкової організації КП «Чернігівоблагроліс». Також, 20 квітня 2018 року на засіданні ради трудового колективу було надано згоду на її звільнення, але згода не має жодного обґрунтування. За таких підстав просить поновити на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, посилався на обставини зазначені в позовній заяві, а також у відповіді на відзив, який подано у порядку ст.179 ЦПК України (а.с.123-126). Зазначив, що відповідач мав письмово за 3 місяці повідомити саме раду трудового колективу щодо скорочення чисельності та штату працівників, а також отримати результат такого повідомлення, протокол засідання ради. Також у порушення ст.49-2 КЗпП України їй не було запропоновано вакантної посади на підприємстві. Вважає, що у відповідача не мали місце зміни в організації виробництва і праці, звільнено було лише чотири працівники із семи. Для інших трьох було знайдено вихід уникнути скорочення посад та звільнення. Відтак, вважає, що скорочення штату на КП «Чернігівоблагроліс» не мало на меті досягнення тих результатів, що викладені у техніко - економічному обґрунтуванні, а спрямоване на незаконне звільнення працівників.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у його задоволенні. У встановлений строк подано відзив на позовну заяву (а.с.81-84) та заперечення на відповідь на відзив (а.с.64-66). Вважає вимоги позивача необґрунтованими, безпідставними та надуманими. Зазначив, що питання скорочення чисельності та штату працівників підприємства було обговорено на зборах ради трудового колективу 15.02.2018 року. Твердження позивача про порушення відповідачем вимог статті 49-2 КЗпП України, не відповідає дійсності, так як працівника ОСОБА_6 було переведено на посаду ревізора відділу контрольно-ревізійної роботи та методичного координування КП«Чернігівоблагроліс» зважаючи на більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, стаж роботи в лісогосподарській галузі в порівнянні з позивачем ОСОБА_1 Також, що позивач не має досвіду контрольні ревізійної роботи, її трудовий стаж складає лише 5 років. Інші вакантні посади, які можливо би було запропонувати позивачеві, у штатному розписі підприємства відсутні.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Згідно копії трудової книжки, що міститься у матеріалах справи, позивач 18.10.2016 року прийнята на роботу на посаду провідного інженера лісового господарства Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради (а.с.6).

01.12.2016 року позивач переведена на посаду начальника відділу лісового господарства, охорони і захисту лісу в даному підприємстві (а.с.7).

08 лютого 2018 року генеральним директором КП «Чернігівоблагроліс» направлено лист №46 Голові ради трудового колективу щодо техніко - економічного обґрунтування скорочення чисельності та штату працівників (а.с.87-88).

15 лютого 2018 року проводились загальні збори трудового колективу КП «Чернігівоблагроліс» на яких обговорювалось питання скорочення посад та штату працівників підприємства, що підтверджується копією протоколу №1 (а.с.8).

На виконання пункту 7.3 розділу VII Статуту КП «Чернігівоблагроліс» КП «Чернігівоблагроліс» повідомило Управління комунального майна Чернігівської ради про заплановане скороченні та просило погодити штатний розпис підприємства у новій редакції, що підтверджується листом від 01.03.2018 №84/1 (а.с.86).

Згідно наказу генерального директора КП «Чернігівоблагроліс» №11 від 01 березня 2018 року проведено скорочення чисельності та штату, з 01.05.2018 року затверджено новий штатний розпис, із якого виведено посаду, зокрема: начальник відділу лісового господарства, охорони і захисту лісу КП «Чернігівоблагроліс», яку займала ОСОБА_1 (а.с.9-10,12, 150).

У зв'язку з чим, наказом №14 від 06.03.2018 року зобов'язано начальника відділу правової і кадрової роботи Дубіну В.І. попередити про заплановане звільнення з роботи з 07.05.2018 року працівників, в тому числі позивача ОСОБА_1 (а.с.89).

Отже, 06 березня 2018 генеральним директором КП «Чернігівоблагроліс» у присутності посадових осіб підприємства ОСОБА_1 оголошено зміст наказу від 06.03.2018 №14 «Про наступне вивільнення працівників». Однак, позивач від підпису відмовилась, у зв'язку з чим складено акт (а.с.92) та направлено рекомендоване повідомлення за місцем реєстрації ОСОБА_1, яке остання отримала особисто 16.03.2018 року (а.с.90,91).

22 березня 2018 року генеральним директором КП «Чернігівоблагроліс» направлено до Голови ради трудового колективу подання №116 про надання згоди на звільнення начальника відділу лісового господарства, охорони і захисту лісу КП «Чернігівоблагроліс» ОСОБА_1 у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників підприємства (а.с.93).

На засідання ради трудового колективу неодноразово запрошувалась позивач, про що свідчать листи на а.с.94,95.

Відповідно до протоколу №6 від 20 квітня 2018 року рада трудового колективу КП «Чернігівоблагроліс» ухвалила надати згоду на звільнення ОСОБА_1 з займаної посади за скороченням штату на підставі п.1 ст. 40КЗпП України (а.с.96).

Таким чином, 07 травня 2018 року ОСОБА_1, на підставі наказу №14-к, звільнена з займаної посади за скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст. 40КЗпП України (а.с.44).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Статтею 43 Конституції України закріплено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

За положеннями ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. п. 1-5, 7 ст. 40 може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач КП «Чернігівоблагроліс» є юридичною особою та веде діяльність відповідно до Статуту у редакції, затвердженій 26.12.2017 №132 (а.с.13-27).

Згідно з пунктом 7.4 Статуту безпосереднє управління господарською діяльністю підприємства КП «Чернігівоблагроліс» здійснює керівник - генеральний директор, який призначається на посаду за контрактом та звільняється з посади засновником за поданням органу управління.

Згідно пункту 7.6 Статуту КП «Чернігівоблагроліс» керівник підприємства затверджує за погодженням з органом управління, організаційну структуру та штатний розпис підприємства; призначає та звільняє з посади працівників підприємства та ін.

Суд не приймає до уваги доводи сторони позивача щодо незаконного скорочення чисельності штату, оскільки наказ генерального директора КП «Чернігівоблагроліс» №11 від 01 березня 2018 року щодо скорочення чисельності та штату є чинним та не оскаржується. Також, власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, а цивільне та трудове законодавство не передбачає право суду перевіряти доцільності скорочення.

На підприємстві між власником КП «Чернігівоблагроліс», в особі генерального директора, з однієї сторони і радою трудового колективу КП «Чернігівоблагроліс», яка представляє інтереси найманих працівників, з іншої сторони, 24 березня 2017 року укладено колективний договір на 2017 - 2020 рр (а.с.28-43).

Рада трудового колективу, відповідно до умов колективного договору від 24.03.2017 року, зобов'язується представляти права та інтереси працівників у відносинах з власником щодо управління підприємством, а також у разі зміни організації або форми власності, банкрутства.

Адміністрація підприємства зобов'язується завчасно інформувати трудовий колектив у випадках, пов'язаних з прийняттям рішень про заходи, пов'язані зі звільненням працівників.

Отже, надання радою трудового колективу КП «Чернігівоблагроліс» згоди на звільнення начальника відділу лісового господарства, охорони і захисту лісу КП «Чернігівоблагроліс» ОСОБА_7 за скороченням штату, відповідно до пункту 1 ст. 40 КЗпП України, є повністю законним і обґрунтованим.

Суд не може погодитися з посиланням позивача на те, що її звільнення відбулось без погодження із первинною профспілковою організацією КП «Чернігівоблагроліс», так як у матеріалах справи відсутні відомості щодо перебування ОСОБА_1 в жодній профспілковій організації.

Крім того, відповідно до змісту ст. 235 КЗпП суд поновлює працівника на роботі лише при його звільненні без законної підстави, порушення порядку звільнення саме по собі не визнається підставою для звільнення, а одержання згоди профспілкового органу (до звільнення чи після) є елементом порядку звільнення.

Цивільне судочинство, згідно зі ст.12 цього ж Кодексу, здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок доказування передбачений також ст.81 ЦПК України.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці (стаття 42 КЗпП України).

Судом встановлено, що одночасно з попередженням про звільнення питання переважного права залишення позивача на роботі на засіданні трудового колективу не розглядалось, оскільки посада начальника відділу лісового господарства, охорони і захисту лісу, яку займала позивач, у штатному розписі була одна.

Посилання позивача та її представника при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах на те, що позивач має переважне право на залишення на роботі, є безпідставними, оскільки переважне право залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. У даному випадку мало місце скорочення посади позивача, яка була єдиною й будь-яка перевага в цьому випадку не могла бути реалізована. Отже, відсутні підстави для застосування вимог ст.42 КЗпП України щодо умов переважного права на залишення на роботі.

Таким чином, судом не встановлено порушення відповідачем вимог статті 49-2 КЗпП України.

Отже, аналізуючи всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивача було звільнено з підприємства з 07.05.2018 року у зв'язку із скороченням штату на підставі ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України із дотриманням вимог трудового законодавства, будь-яких порушень з боку відповідача встановлено не було, а тому відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення із займаної посади ОСОБА_1, поновлення її на роботі, у зв'язку з чим позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі, тому в цій частині вимоги ОСОБА_1 також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст..ст. 40, 42, 43, 49-2, 235 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25.09.2018 року.

Суддя Н. В. Маслюк