АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1619/18Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: 30 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4

учасники справи:

позивач заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_5 в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України; Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського ОСОБА_6 Короленка»;

відповідач ОСОБА_7;

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою заступник прокурора Черкаської області Носенко В.;

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області Носенко В. на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2018 року у складі судді Марцішевської О.М., :

в с т а н о в и в :

14 грудня 2017 року заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_5 в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, Державного навчального закладу «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського ОСОБА_6 Короленка» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення коштів.

В обгрунтування позовних вказував, що наказом директора ДНЗ «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського ОСОБА_6 Короленка» від 25 вересня 2017 року № 225-к «Про звільнення ОСОБА_7І.» у звязку з зменшенням штатної чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ звільнено старшого майстра ОСОБА_7

В період з 25 вересня 2017 року по 26 вересня 2017 року комісією навчального закладу на підставі наказу директора від 18 серпня 2017 року № 306 проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей для здачі останніх відповідачем та в процесі проведення інвентаризації виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 12 049,56 грн., про що свідчать складені акти прийняття-передачі: від 25 вересня 2017 року; № 2 від 26 вересня 2017 року, затверджені директором та звіряльна відомість результатів інвентаризації записів за підписом головного бухгалтера ОСОБА_8

Згідно договору про повну матеріальну відповідальність від 1 серпня 2005 року ОСОБА_7 прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за всі товарно-матеріальні цінності, передані їй протягом всього терміну дії договору. Відповідно до акта від 25 вересня 2017 року відповідач відмовилась від дачі пояснень щодо недостачі вказаних ТМЦ. Таким чином, оскільки виявлену нестачу ТМЦ на даний час навчальному закладу не повернуто, їх вартість підлягає відшкодуванню ОСОБА_7

У звязку з вказаним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_7 кошти в сумі 12 049,56 грн. та судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що прокурор звертаючись до суду з позовом в інтересах держави фактично не довів обґрунтованість своїх позовних вимог в частині наявності вини відповідача у недостачі товарно-матеріальних цінностей. Крім того, правила приймання матеріальних цінностей, їх зберігання та видача керівником навчального закладу не були затверджені документально та доведені до відома відповідачки. Також посада відповідача не входить до переліку посад з якими укладається договір про повну матеріальну відповідальність.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, заступник прокурора Черкаської області Носенко В. подав апеляційну скаргу.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що посада старшого майстра, яку обіймала та обіймає відповідач повязана із зберіганням, обробкою, використанням в процесі виробництва (навчально-виховного процесу) матеріальних цінностей, видача цих матеріальних цінностей учням та працівникам навчального закладу, а отже відноситься до переліку посад і робіт, що виконуються працівниками, з якими дозволено укладання договору про повну матеріальну відповідальність.

Вищезазначене спростовує висновок суду першої інстанції щодо невключення посади ОСОБА_7, до затвердженого законодавством переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 договору про повну матеріальну відповідальність від 1 серпня 2005 року, укладеного між директором Черкаського вищого професійного училища ім. Г.Ф. Короленка та старшим майстром ОСОБА_9 зазначено, що у випадку виявлення нестачі товарно-матеріальних цінностей, вона зобовязується відшкодувати вартість відсутніх товарів/матеріалів за цінами, що склалися на день виявлення нестачі. В процесі проведення інвентаризації було виявлено нестачу матеріальних цінностей на загальну суму 12 049 грн. 56 коп., яку позивач і просить стягнути на користь ДНЗ «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського ОСОБА_6 Короленка». З огляду на це, скаржник просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2018 року, як незаконне та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У відзиві, що надійшов на апеляційну скаргу від Міністерства освіти і науки України, останні зазначили, що приєднуються до заявлених позовних вимог позивачем та підтримують доводи апеляційної скарги. Також, вказали, що здійснення матеріально-технічного та фінансового забезпечення підпорядкованих професійно-технічних навчальних закладів здійснюється за рахунок державного бюджету України.

Навчальні заклади та установи професійно-технічної освіти несуть відповідальність перед засновником за збереження та використання за призначенням закріпленого за ними майна. Контроль за використанням цього майна здійснюється засновником. Тому, в даному випадку, виявлення недостачі товарно-матеріальних цінностей повинне бути компенсоване та відшкодоване саме тією особою, яка мала матеріальну відповідальність за умовами договору про повну матеріальну відповідальність від 1 серпня 2005 року, а саме ОСОБА_7 Тому, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Суд установив, що ОСОБА_7 згідно з наказом № 254 від 26 серпня 1992 року була прийнята на посаду майстра виробничого навчання, 22 серпня 2005 року була переведена на посаду старшого майстра.

Згідно договору про повну матеріальну відповідальність від 1 серпня 2005 року ОСОБА_7 прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за всі товарно-матеріальні цінності навчального закладу, передані їй протягом всього терміну дії договору.

Відповідно до п.3, п.7 вказаного договору у випадку виявлення недостачі переданих ОСОБА_7 під звіт товарно-матеріальних цінностей або коштів більш, ніж встановлено нормами, зниження якості або псування з її вини товарів, вона зобовязується відшкодувати недостачу коштів та вартість відсутніх або зіпсованих з її вини товарів/матеріалів. Вартість товарів, яких не вистачає, стягується за цінами, що склалися на день виявлення недостачі або псування цінностей.

Згідно з Статутом ДНЗ «Черкаське вище професійне училище ім.Героя Радянського ОСОБА_6 Короленка», затвердженим 28 грудня 2009 року, навчальний заклад є підпорядкованим МОН. Міністерство освіти і науки здійснює контроль за дотриманням цього Статуту та приймає відповідні рішення у разі порушень. Об'єкти права власності: будівлі та споруди, обладнання, засоби навчання та інше майно є державною власністю, що закріплена МОН за навчальним закладом у перебудовані в його оперативному управлінні.

Згідно з посадовою інструкцією, затвердженою 4 січня 2016 року, до посадових обов'язків відповідачки відносилось організація роботи по забезпеченню умов проведення навчального процесу, забезпечення обліку, збереження, поповнення навчально-технічної та матеріальної бази.

Відповідно до наказу директора ДНЗ «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського ОСОБА_6 Короленка» від 31 жовтня 2016 року № 473 «Про проведення інвентаризації станом на 1 листопада 2016 року» з метою інвентаризації необоротних активів, запасів, грошових коштів створена головна інвентаризаційна комісія та згідно додатку № 1 до Наказу створено робочі підкомісії для проведення річної інвентаризації в 2016 році, до складу однієї з яких входила і ОСОБА_7

За результатами проведення інвентаризації 6 грудня 2016 року складений інвентаризаційний опис необоротних активів, матеріально-відповідальною особою за які була відповідальна ОСОБА_7

Згідно вказаного інвентаризаційного опису, усі цінності, зазначені в описі (в т.ч. і частина цінностей, недостача яких виявлена при звільненні відповідача) перевірені в присутності відповідача по справі та віддані на зберігання останній, що засвідчено її підписом.

Крім того, 31 січня 2017 року комісією у складі ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 складений акт прийняття-передачі матеріальних цінностей (затверджений директором навчального закладу), відповідно до якого ОСОБА_7 підписала акт про прийняття матеріальних цінностей навчального закладу, в т.ч. і частину цінностей, недостача яких виявлена при звільненні останньої.

Наказом директора ДН3 «Черкаське вище професійне училище ім. Героя Радянського ОСОБА_6 Короленка» від 18 серпня 2017 року № 306 «Про передачу товарно-матеріальних цінностей» у зв'язку з скороченням штату вирішено провести передачу товарно-матеріальних цінностей, в т.ч. від ОСОБА_7 до ОСОБА_13 в період часу з 21 серпня 2017 року по 25 серпня 2017 року.

В період відсутності на роботі, у зв'язку з хворобою, 29 серпня 2017 року ОСОБА_7 звернулась до директора з службовою запискою, в якій вказала, що 28 серпня 2017 року нею були передані директору ключі від майстерень, в зв'язку з чим просила зняти з неї матеріальну відповідальність. Вказана службова записка зареєстрована у ДНЗ за № 24 від 29 серпня 2017 року та містить резолюцію директора щодо дотримання встановленого порядку передачі цінностей.

Судом встановлено, що в ході проведення інвентаризації виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 12 049,56 грн.

Згідно з ч. 1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав та умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є:

1) пряма дійсна шкода;

2) протиправна поведінка працівника;

3) вина в діях чи бездіяльності працівника;

4) прямий причинний зв'язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала.

Згідно зі ст.131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно ст.135-1КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Сама по собі повна матеріальна відповідальність працівника (ст. 134 КЗпП України) і факт виявлення нестачі матеріальних цінностей, за умови неналежного врахування норм їх природного убитку, не можуть підмінювати собою підстави і умови для такої відповідальності працівника передбачені ст.ст.130, 137, 138 КЗпП України та не визначають його винних і протиправних дій.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 29 грудня 1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Під час розгляду справи та перевірці правильності висновків районного суду, колегія суддів враховує, що на момент розгляду справи сув суді першої та суді апеляційної інстанцій по факту виявлення нестачі товарно-матеріальних цінностей здійснюється досудове слідство.

Вина ОСОБА_7 у встановленому законом порядку не доведена, крім того рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 листопада 2017 року, залишеним без зміни постановою апеляційного суду Черкаської області від 18 січня 2018 року, ОСОБА_7 поновлена на роботі старшого майстра з 26 вересня 2017 року зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, районним судом було достовірно встановлено, і скаржником вказаної обставини не спростовано, що у період відсутності на робочому місці у з 23 серпня 2017 року по 8 вересня 2017 року, у звязку з необхідністю перевірки готовності закладу до початку навчального року, відповідач передала на вимогу керівника закладу ключі від майстерень, в яких зберігалось ввірене їй майно, через заступника директора, після чого звернулась до директора із заявою про зняття з неї матеріальної відповідальності. Вказана заява була належним чином зареєстрована та розглянута директором згідно резолюції.

Судом також встановлено, що фактично у період відсутності на роботі відповідача в зв'язку з передачею нею ключів директору через заступника директора доступ до ввіреного їй майна мали інші працівники підприємства, при цьому передача ключів від майстерень конкретно визначеним працівникам у період відсутності відповідача документально не проводилась та порядок їх передачі керівником у письмовому вигляді не затверджений.

Оскільки правила прийняття матеріальних цінностей, їх зберігання та видачі керівником навчального закладу не були затверджені документально та доведені до відома відповідача, районний суд дійшов правильного висновку, що відсутні підстави для висновку, що роботодавцем виконаний обовязок, передбачений ст.137, ст.131 КЗпП України щодо забезпечення повної схоронності довіреного відповідачці майна, а також щодо належної організації обліку, зберігання, видачі та використання товарно-матеріальних цінностей. Також не доведено, що на час відсутності на роботі, в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відповідач мала реальну можливість зберегти цінності, які їй були ввірені.

Висновок суду про те, що укладення з відповідачем договору про повну матеріальну відповідальность не має правового значення в межах заявлених позовних, вимог є правильним, оскільки посада відповідача не входить до Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність, затвердженого постановою Державного комітету ОСОБА_14 Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної ОСОБА_14 Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частина 3 статті 12 ЦПК України та частина 1 статті 81 ЦПК України зазначають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 2 статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням всіх вищевстановлених обставин справи, судова колегія погоджується з висновком суду, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами вмотивованість своїх позовних вимог.

Скаржником також не наведені доводи, які б давали підстави визнати судове рішення неправильним, тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає та вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області Носенко В. залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 липня 2018 року у даній справі- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України

Судді: В.Г. Бородійчук

ОСОБА_2

ОСОБА_4