Справа № 202/5519/17
Провадження № 2/202/329/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 жовтня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Герасименко В.А.,

за участю представника позивача Голоцван Д.В., відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15» в особі директора ОСОБА_5 звернулось до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків, відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТОРГ-15» матеріальну шкоду у розмірі 10 056,99 грн., завдану нею під час виконання трудових обовязків та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. Відповідач ОСОБА_2 перебувала в трудових відносинах з позивачем з 31 серпня 2016 року по 14 червня 2017 року. До 20 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_2 працювала у товаристві з обмеженою відповідальністю «ОПТОРГ-15» на посаді продавця продовольчих товарів, а з 21 грудня 2016 грудня на посаді заступника керуючого магазину «Продукти № 112» у м. Дніпро, вул. Гулі Корольової, 4. 21 грудня 2016 року між ТОВ «ОПТОРГ-15» та ОСОБА_2 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. По акту приймання-передачі товару № 32 від 20 березня 2017 року відповідач прийняла товар в маркет (склад) магазину «Продукти № 112» у м.Дніпро, вул.Гулі Корольової, 4 на загальну суму 186 233,16 грн. 15 травня 2017 року в ході проведення комісійної позапланової інвентаризації товару згідно наказу № 69 від 12 травня 2017 року, виявлено нестачу підзвітного ОСОБА_2 товару на суму 10 056,99 грн. згідно інвентаризаційного опису № 112165 від 15 травня 2017 року. 14 червня 2017 року на підставі наказу № 509-к ОСОБА_2 була звільнена з займаної посади та трудові відносини між сторонами були припинені. Причину нестачі відповідач ОСОБА_2 пояснити не змогла та в добровільному порядку відшкодовувати завдану шкоду відмовилась. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою.

07 лютого 2018 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності від 04 грудня 2017 року, на позовну заяву, відповідно до якої просить відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_2 дійсно перебувала у трудових відносинах з позивачем, які наказом № 509-к від 14 червня 2017 року були припинені. Всупереч трудовому законодавству, відповідач не підписувала наказ про своє звільнення та не була з ним ознайомлена. Під час виконання трудових обовязків на посаді заступником керуючого магазином ОСОБА_2 діяла на підставі посадової інструкції заступника керуючого магазином від 21 грудня 2016 року. Вимоги позовної заяви вважає безпідставними, оскільки пряма вина відповідача не доведена.

Крім того, разом з поданням відзиву представником відповідача подано заяву про виклик свідків для допиту їх в судовому засіданні та зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15», у прийнятті якої відмолено на підставі ухвали судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2018 року.

Представник позивача Голоцван Д.В., що діє на підставі довіреності від 04 січня 2018 року в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Суду надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог. Суду доповіла, що інвентаризації в магазині проводилась кожного місяця. Остання інвентаризація була проведена в червні 2017 року перед її звільненням. ОСОБА_2 була звільнена з займаної посади за власним бажанням. Доступ до первинної документації у неї був відсутній. За результатами інвентаризаційної перевірки нею було складено письмові пояснення з приводу недостачі. Після інвентаризації було проведено аудиторську перевірку, за результатами проведення якої вимог щодо відшкодування недостачі до неї предявлено не було. Звертає увагу суду на те, що позивачем подано позов до суду вже після спливу двох місяців з моменту її звільнення.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Звернув увагу суду на те, що ОСОБА_2 звільнилась в червні 2017 року за результатами перевірки в червні. Факт нестачі доводиться первинною документацією. Крім того, надав суду інші пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні доповіла, що вона працює в магазині «Продукти № 112» за адресою: м.Дніпро, вул.Гулі Корольової, 4 на посаді продавця. Суду пояснила, що в червні перед звільненням відповідача було проведено інвентаризацію та після якої два дні аудиту. Після аудиту ніяких даних за результатами його проведення їй надано не було. Інвентаризація проводилась один раз на місяць та повторні перевірки ніколи не проводились.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні доповіла, що вона працює продавцем в магазині «Продукти № 112» за адресою: м.Дніпро, вул.Гулі Корольової, 4 та працювала разом з ОСОБА_2 Суду пояснила, що в червні в магазині була проведена інвентаризаційна перевірка та аудит, за результатами яких жодних документів їй надано не було. Під час проведення аудиту половину товару була знайдена. Інвентаризація проводилась кожного місяця, в той час як аудит був проведений вперше.

Оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з відповідною позовною заявою.

Судом встановлено, що наказом ТОВ «ОПТТОРГ-15» № 850 від 31 серпня 2016 року ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду продавця продовольчих товарів магазину «Продукти-17» за адресою: м.Дніпро, вул.Маршала Малиновського, 12 (а.с.8). Наказом № 113 від 19 грудня 2016 року ОСОБА_2 переведена на посаду продавця продовольчих товарів в магазин Делві № 112 за адресою: м.Дніпро, вул.Гулі Корольової, 4 (а.с.9). Наказом № 220 від 21 грудня 2016 року ОСОБА_2 переведена на посаду заступника керуючого магазином за адресою: м.Дніпро, вул.Гулі Корольової, 4 (а.с.10). 21 грудня 2016 року між ТОВ «ОПТТОРГ-15» та ОСОБА_2 укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.14). Відповідно до акту приймання-передачі товару № 32 від 20 березня 2017 року, ОСОБА_8 прийняла товар в магазин «Продукти № 112» по вул.Гулі Корольової, 4 у м.Дніпрі на загальну суму 186 233,16 грн. (а.с.15-34). 14 травня 2017 року згідно наказу № 69 від 12 травня 2017 року в магазині «Делві № 112» проведено позапланову інвентаризацію товару, під час якої виявлено нестачу товару на суму 10 056,99 грн., яка зафіксована в інвентаризаційному описі № 112165 від 15 травня 2017 року та який підписано відповідачем (а.с.37-49).

Відповідно до розділу IV п.3 посадової інструкції заступник керуючого магазину за завдання матеріальної шкоди несе повну індивідуальну відповідальність в межах, визначених діючим цивільним законодавством та законодавством про працю України.

Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків

Відповідно до п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 21 грудня 2016 року було укладено типовий договір повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до умов вказаного договору, працівник, що обіймає посаду заступника керуючого магазину приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитку, заподіяної підприємству, установі, організації і його відшкодування провадяться відповідно до чинного законодавства (а.с. 14). Добровільно відшкодувати завдану ТОВ «ОПТТОРГ-15» шкоду відповідач ОСОБА_2 відмовилась.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Відповідно до роз'яснень викладених в Пленумі Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Пряма дійсна шкода є саме підставою, що зумовлює перевірку умов можливості настання матеріальної відповідальності працівника. За наявності шкоди для настання матеріальної відповідальності необхідні ще три умови: протиправна поведінка працівника, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і результатом у вигляді шкоди, що настала, і вина працівника.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками» суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, враховуючи що відповідачем внаслідок неналежного виконання нею своїх обовязків дійсно завдана шкода ТОВ «ОПТТОРГ-15», а між сторонами укладено типовий договір про повну матеріальну відповідальність, суд вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь ТОВ «ОПТТОРГ-15» підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 10056,99 гривень, завдана відповідачем під час виконання трудових обовязків.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1600,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 130, 134, 135-1, 136, 138 КЗпП України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками», ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ-15» (місцезнаходження: м.Кривий Ріг, вул.Телевізійна, 5Д, Код ) матеріальну шкоду у розмірі 10056,99 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн., всього 11 656,99 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.Г. Зосименко