АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року

м. Харків

справа № 621/273/18

провадження № 22-ц/790/4239/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Бурлака І.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04 квітня 2018 року у складі судді Бібіка О. В.,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (надалі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.08.2011 року, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позов мотивовано тим, що підписана ОСОБА_1 заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" і "Правилами користування платіжною карткою", "Тарифами банку" складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті - заяві. Згідно зазначеної заяви їй було оформлено платіжну кредитну картку «Універсальна» (а.с. 7). Банк свої зобовязання за договором виконав, в той час як відповідач своєчасно отримані в кредит грошові кошти не повернула. Станом на 31 грудня 2017 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становила 110 615,86 грн., яка складається з : 3022,50 грн. заборгованість за кредитом; 96 909,84 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 4 939,91 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5 243,61 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 5-6).

Рішенням Зміївським районним судом Харківської області від 04 квітня 2018 року у задоволенні позову Банку відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Банк звернувся до суду з пропуском загального строку позовної давності, який необхідно відраховувати із моменту настання строку погашення чергового платежу. Збільшення строку позовної давності, наведене в Умовах та правилах надання банківських послуг, не може вважатися належним узгодженням такої умови договору зі споживачем, оскільки не містить його підпису. А в анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1, умова про збільшення строків позовної давності відсутня.

У червні 2018 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах Банку, подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправильно застосував до спірних правовідносин строк позовної давності. Згідно матеріалів справи відповідач отримала кредитну картку з терміном дії до 05.2015 року. Банк звернувся до суду з позовом 06.02.2018 року, тобто у межах строку позовної давності. Крім цього, суд безпідставно не взяв до уваги, що сторони у письмовій формі домовилися про збільшення строку позовної давності за договором до 50 років.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 09.08.2011 року відповідач підписала анкету-заяву (а.с. 7) про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку (надалі Умови) та довідку про умови кредитування про використання кредитки «Універсальна» (а.с. 8). Відповідно до анкети-заяви і довідки отримавши кредитні кошти ОСОБА_1 повинна була сплачувати щомісячно (до 25 числа місяця наступного за звітним) 7 % від заборгованості, але не менш 30 грн. та не більше залишку заборгованості.

Судом встановлено, що відповідач отримала кредитний ліміті за кредитним договором № б/н від 09.08.2011 року у розмірі 3 300 грн., користувалася кредитною карткою, знімала з неї кошти, здійснювала погашення заборгованості. Останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитними коштами вона здійснила 13.06.2014 року. (а.с. 5 зворот).

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову, отже початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

Вже в липні 2014 року права позивача були порушені, а отже, почався відлік строку позовної давності щодо стягнення періодичних щомісячних платежів в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Крім цього, суд першої інстанції правильно послався на пункт 2.1.1.12.4 договору, згідно якого строки та порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт) по кредитним картам зі встановленим Мінімальним обовязковим платежом, а також Овердрафта, що виникає за такими картами,наведені у Памятці Клієнта/ Довідці про умови кредитування, що є невідємною частиною Договору, а також встановлюються вказаним пунктом. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості за Кредитом. Згідно ст.212 ЦК України в разі наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту (овердрафту) в повному обємі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості.

У цій справі сторони погодили строк дії картки до 05.2015 року (а.с. 64), а також термін щомісячного виконання зобов'язання до 25 числа місяця наступного за звітним (а.с. 8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони кредитного договору встановили як строк дії договору «до моменту повного погашення заборгованості» (п.1.1.7.42 Договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Тобто поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до постанови ОСОБА_3 Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з несення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що Банк звернувся до суду 06.02.2018 року шляхом направлення позовної заяви через відділення поштового звязку (а.с. 101). Тобто через три з половиною роки з моменту виникнення у нього права на позов (з 25.07.2014 року).

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Тому висновок суду про те, що позивач звернувся до ОСОБА_1 з пропуском строку позовної давності щодо місячних платежів та щодо повернення кредиту в повному обсязі відповідає встановленим обставинам у справі та вимогам закону.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення з відповідачки тіла кредиту, процентів, які нараховані за останні три роки до звернення Банку до суду (з 06.02.2015 року по 31.12.2017 року та пені нарахованої за останні рік (з 06.02.2017 року по 31.12.2017 року).

Також судова колегія не може погодитися з доводами апеляційної скарги щодо неврахування судом умови Договору про збільшення строку позовної давності для вимог Банку по поверненню кредиту і інших виплат до 50 років (п. 1.1.7.31 Умов). Суд правильно застосував до спірних правовідносин вимоги ч.1 ст.259 ЦК, ст.207 ЦК та обґрунтовано вважав, що письмова домовленість сторін про збільшення позовної давності відсутня.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постановах № 6-16цс15 від 11.03.2015 року та № 6-2320цс16 від 22.03.2017 року.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», - залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 25 вересня 2018 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.В. Бурлака

ОСОБА_4