ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2876/18
провадження № 2/753/3827/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Расуловою А.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з аліментів, пені за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дітей,

представники позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5

представник відповідача: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 р. ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3, відповідач) про стягнення заборгованості з аліментів в сумі 90 340 грн., пені за прострочення сплати аліментів в сумі 27 502,70 грн. та додаткових витрат на дітей в сумі 60 894,08 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилися дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2016 шлюб сторін розірвано. 01.06.2016 сторони уклали нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався сплачувати аліменти на кожну дитину в розмірі 5 000 грн., починаючи з 01.06.2016, а також витрати на відпочинок, розвиток здібностей, лікування та медичне страхування дітей. Однак незважаючи на чинний договір, аліменти та додаткові витрати на дітей відповідачем сплачуються невчасно та не в повному обсязі. Так, за період з 01.06.2016 по 28.02.2018 відповідач мав сплатити аліменти в загальному розмірі 210 000 грн., однак за вказаний період ним сплачено лише 119 660 грн. За вказаний період розмір понесених позивачем додаткових витрат на дітей становить 134 610,17 грн., що включає: вартість зимового відпочинку дітей у січні 2017 р., вартість літнього відпочинку дітей у червні 2017 р., страхові платежі за договором медичного страхування, вартість медичних консультацій та лікування, витрати на придбання ортопедичного крісла, витрати на придбання ортопедичного взуття, витрати на придбання одягу для школи танців, витрати на придбання абонементів на відвідування школи танців та гуртка акробатики, витрати на придбання шкільних та канцелярських приладь, витрати на цільові внески до школи та придбання підручників. Однак за вказаний період відповідач відшкодував лише додаткові витрати в загальному розмірі 6 575 грн. Оскільки відповідач свідомо порушував та порушує умови договору, позивач має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів.

У відзиві на позов відповідач визнав вимоги щодо стягнення заборгованості з аліментів в сумі 90 340 грн., 50% суми страхових платежів, що становить 6 411 грн., 50% вартості медичних консультацій, що становить 2 300,40 грн., та 50% вартості лікування дітей у стоматолога, що становить 877,50 грн.

Решту вимог відповідач не визнав пославшись на такі обставини. Відповідно до умов договору умови відпочинку дітей та витрати на розвиток їх здібностей повинні погоджуватись батьками. Проте позивачем не надано доказів погодження з відповідачем умов відпочинку дітей у січні і червні 2017 р. та заявлених витрат на розвиток їх здібностей. Оплата відповідачем витрат на придбання для дітей меблів, одягу, шкільних та канцелярських приладь, а також витрат на внески до школи, взагалі не передбачена умовами договору. Саме поняття «аліменти дитині» включає в себе утримання дитини, в тому числі придбання одягу, меблів, витрати на навчання. Підстави для стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів також відсутні, оскільки укладений сторонами договір не містить прямої вказівки на сплату відповідачем пені. Окрім того в частині стягнення неустойки сплинула встановлена цивільним законом спеціальна позовна давність (а.с. 142-147).

Заперечення проти аргументів відповідача позивач виклала у відповіді на відзив пославшись на те, що вона намагалась погодити з відповідачем умови відпочинку та оздоровлення дітей, але відповідач кожного разу сперечався, ігнорував її прохання і постійно блокував номер телефону, що унеможливлювало будь-яке спілкування та погодження між ними. Впродовж червня-липня 2016 вона спілкувалась з відповідачем щодо літнього відпочинку дітей, і він спочатку надав на це свою згоду в обмін на прийняття рішення по заміському будинку на його користь. Погодити відпочинок дітей у 2017 р. вона не змогла, оскільки відповідач заблокував її номер телефону і змінив свій номер телефону. Витрати на відвідування дітьми школи танців та гуртка акробатики обумовлені розвитком виявлених у них здібностей. Вимогу про відшкодування додаткових витрат позивач направила відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві про розірвання шлюбу та у відзиві на позов (а.с. 159-165).

У запереченнях відповідач зазначив, що надані позивачем роздруківки СМС-повідомлень та листування у додатку Viber не є належними та допустимими доказами у справі, оскільки вони не доводять факт погодження сторонами умов відпочинку дітей, відсутні докази, що вказані роздруківки стосуються спірного періоду, і ці дані отримані без дотримання вимог ст. 14, 100, 116 ЦПК України (а.с. 204-206).

В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач просив розглядати справу у його відсутність за обов'язкової участі його представника, проте судова повістка, яка направлялась останньому за адресою, зазначеною у договорі про надання юридичної допомоги, повернулась без вручення з відміткою про відсутність такого номеру будинку.

Зважаючи на те, що для вказаної справи пріоритетним є її швидке вирішення, а обидві сторони виклали свої пояснення і аргументи у письмових заявах по суті справи та надали усі наявні у них докази, підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає і вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторони відповідача.

Заслухавши позивача, її представників, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

12.10.2007 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб (а.с. 23).

ІНФОРМАЦІЯ_7 у подружжя народилася дочка ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_8 - дочка ОСОБА_9 (а.с. 24, 25).

01.06.2016 сторони уклали договір про сплату аліментів на дітей, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісімовим К.С., запис у реєстрі за № 405 (а.с. 28-30).

Згідно з умовами, визначеними у пункті 1.2. договору, батько зобов'язався сплачувати на утримання дітей аліменти в розмірі 5 000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 01.06.2016, до досягнення дітьми повноліття.

Вказана сума може бути змінена виключно за згодою сторін, але будь-якому випадку сума аліментів не може бути меншою за встановлений в державі прожитковий мінімум для дитини відповідного віку (пункт 1.3.).

Відповідно до пункту 1.4. договору аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 25 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування аліментів на поточний (картковий) рахунок, відкритий на ім'я матері.

Сторони домовились, що лікування, а також медичне страхування дітей сплачується батьками додатково, як додаткові витрати на дітей, в рівних пропорціях (пункт 1.4.1.).

Умови щодо відпочинку дітей (зокрема, місце відпочинку, супроводжуючі, засоби пересування, інше), всі витрати на відпочинок та витрати на розвиток здібностей дітей погоджуються між батьками та сплачуються ними додатково у рівних пропорціях (пункти 1.4.1, 1.5., 1.6.).

Згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2016 шлюб сторін розірвано (а.с. 26-27).

Відповідачем визнається факт неналежного виконання ним умов договору щодо сплати аліментів та виникнення станом на 28.02.2018 заборгованості в сумі 90 340 грн., а тому вказана обставина доказуванню не підлягає.

Ст. 180 Сімейного кодексу України покладає на батьків обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України).

Згідно ст. 189 цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Ч. 2 зазначеної норми встановлює, що у разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Однак передбачений сімейним законодавством позасудовий спосіб захисту права на одержання визначених договором аліментів не позбавляє одержувача аліментів права на судовий захист, оскільки це право є конституційною гарантією кожної особи.

За приписом 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Ст. 196 Сімейного кодексу України передбачає право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У вказаній нормі (в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017) законодавець чітко визначив, що право на стягнення неустойки (пені) виникає як у випадку стягнення аліментів за рішенням суду, так і в тому разі, коли обов'язок їх сплати виник за домовленістю батьків.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність правових підстав для стягнення пені та його посилання на роз'яснення Верховного Суду України, дані у постанові Пленуму від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Обов'язковою умовою для стягнення пені є наявність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти, у виникненні заборгованості за аліментами.

Доказів, які б свідчили про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості за аліментами, суду не надано.

За таких обставин суд вбачає підстави для покладення на відповідача відповідальності за прострочення сплати аліментів у вигляді встановленої законом неустойки (пені).

Згідно з наданим позивачем розрахунком розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2016 р. по лютий 2018 р. становить 27 502,70 грн.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, сформульованих у рішеннях за результатами розгляду цивільних справ про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, пеня нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується.

Враховуючи, що наданий позивачем розрахунок пені виконаний за вірною формулою, з урахуванням даних про несплачені суми аліментів та кількість днів прострочення кожного платежу, та не спростований відповідачем, суд покладає його в обґрунтування рішення.

За нормою ч 1 ст. 196 Сімейного кодексу України неустойка (пеня) стягується за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, а відтак ствердження відповідача про сплив позовної давності не ґрунтуються на законі і безпідставними.

Вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дітей ґрунтуються на положеннях укладеного сторонами договору, який передбачає рівну участь батьків у витратах на лікування, медичне страхування,відпочинок та розвиток здібностей.

Ці умови договору узгоджуються з положеннями сімейного законодавства.

Так, за приписом ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Судом встановлено, що протягом червня 2016 р. - лютого 2018 р. позивач понесла передбачені договором додаткові витрати на дітей, а саме: витрати на оплату зимового відпочинку дітей у січні 2017 р. в сумі 20 255 грн.; витрати на оплату літнього відпочинку дітей у червні 2017 р. в сумі 51 486 грн.; витрати на сплату страхових платежів за договором медичного страхування дітей за 2016 р. в сумі 12 822 грн.; витрати на сплату страхових платежів за договором медичного страхування дітей за 2017 р. в сумі 12 822 грн.; витрати на оплату медичної консультації в сумі 4 600 грн.; витрати на лікування дітей у стоматолога в сумі 1 755 грн.; витрати на придбання спеціального одягу для танців в сумі 1 465 грн.; витрати на придбання абонементу в школу танців в сумі 5 500 грн.; витрати на оплату гуртка акробатики в сумі 1 820 грн.

Факт понесення позивачем зазначених витрат підтверджується рахунками, чеками та банківськими квитанціями, належність та допустимість яких як доказів сторона відповідача не оспорює (а.с. 32 -60, 61-63, 64-69, 70-77, 78-79, 80-89, 97, 98, 99, 100, 101).

За вказаний період відповідач відшкодував позивачу додаткові витрати лише на суму 6 575 грн., що ним не заперечується.

З огляду на визнання відповідачем вимог щодо стягнення з нього ? частини суми страхових платежів в розмірі 6 411 грн., ? частини вартості медичних консультацій, що становить 2 300,40 грн., та ? частини вартості лікування дітей у стоматолога, що становить 877,50 грн., суд вбачає підстави для їх задоволення.

З наданих позивачем доказів вбачається, що влітку 2017 р. діти сторін разом з матір'ю відпочивали в Турецькій Республіці (а.с. 70-76, 77), а відтак діти не могли виїхати за межі України без нотаріально посвідченої згоди відповідача, у якій повинна бути зазначена держава прямування та часовий проміжок перебування у цій державі (Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995).

За таких обставин суд вважає доведенимфакт погодження сторонами умов цього відпочинку та витрат на нього, у зв'язку з чим вбачає підстави для стягнення з відповідача ? частини витрат на літній відпочинок двох дітей у 2017 р.

З загальної суми витрат на літній відпочинок у 2017 р. 1/3 частина коштів сплачена позивачем за свій відпочинок, підстави для відшкодування яких за рахунок відповідача відсутні.

Отже стягненню з відповідача підлягає ? частина витрат, сплачених лише за відпочинок дітей, що становить 17 162 грн. (51 486/3х2)/2).

Оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що вона відповідно до умов договору погоджувала з відповідачем питання щодо відпочинку дітей взимку 2017 р. та щодо зайняття дітей танцями і акробатикою, підстав для стягнення витрат на ці цілі та придбання спеціального одягу суд не вбачає.

Суду також не надано доказів, які б доводили, що ортопедичне взуття та ортопедичне крісло, витрати на які підтверджуються товарними чеками та рахунками (а.с. 90, 91, 92), обумовлені станом здоров'я дітей та придбавалися згідно з рекомендаціями лікарів, а тому вимогу про стягнення цих витрат суд вважає недоведеною.

Правових підстав для стягнення половини витрачених позивачем коштів на оплату шкільних і канцелярських приладь, підручників та сплату цільових внесків до школи (а.с. 93, 94, 95, 96, 102, 103, 104-105) суд також не вбачає, оскільки їх додаткова оплата договором не передбачена, і до того ж ці витрати не викликані жодними особливими обставинами, а відтак не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України.

Отже на підставі викладених у заявах по суті справи аргументів і оцінки наданих сторонами доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог про стягнення заборгованості за аліментами в сумі 90 340 грн., пені за прострочення сплати аліментів в сумі 27 502,70 грн. та додаткових витрат в загальному розмірі 26 750,90 грн., які складаються з витрат на сплату страхових платежів за договорами медичного страхування за 2016-2017 рр. в сумі 6 411 грн., витрат на оплату медичних консультацій в сумі 2 300,40 грн., витрат на лікування дітей у стоматолога в сумі 877,50 грн. та витрат на оплату літнього відпочинку дітей у 2017 р. в сумі 17 162 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

За аналогією закону позивачі за подання позовів про стягнення заборгованості за аліментами, пені за несплату аліментів та додаткових витрат на дитину звільнені від сплати судового збору (стаття 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому суд вбачає підстави для стягнення з відповідача судового збору в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів на двох малолітніх дітей ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка утворилась за період з 1 червня 2016 р. по 28 лютого 2018 р., в сумі 90 340 гривень, пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 27 502 гривень 70 копійок та додаткові витрати на дітей в сумі 26 750 гривень 90 копійок, а усього 144 593 гривні 60 копійок.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів в сумі 90 340 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 1 445 гривень 94 копійки.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, рнокпп НОМЕР_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

Повне рішення складене 14.09.2018.