Справа № 186/1561/18
У Х В А Л А

про задоволення заяви про самовідвід судді

05 жовтня 2018 року Суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області - Янжула С.А.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, щомісячних процентів, трьох процентів від простроченої суми позики та пені,

ВСТАНОВИЛА:

04 жовтня 2018 року до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, щомісячних процентів, трьох процентів від простроченої суми позики та пені.

Автоматизованою системою документообігу суду "Д-3" вказану справу №186/1561/18 (провадження №2/0186/523/18) розподілено в провадження судді Янжулі С.А.

Головуючою у справі - суддею Янжулою С.А. заявлено самовідвід у розгляді даної справи, з наступних підстав.

Рішенням про затвердження списку присяжних Першотравенського міського суду Дніпропетровської області десятої сесії сьомого скликання Дніпропетровської обласної ради №262-10/VII від 11 жовтня 2017 року підтверджується, що ОСОБА_2 є присяжним Першотравенського міського суду Дніпропетровської області.

Довідкою №01-09/277/2018 від 05 жовтня 2018 року підтверджується, що Янжула С.А. з 10 квітня 2017 року по теперішній час обіймає посаду голови Першотравенського міського суду Дніпропетровської області, на підставі наказу голови суду від 10 квітня 2017 року №3-К та протоколу зборів суддів Першотравенського міського суду від 10 квітня 2017 року №3.

Згідно ч.1 ст.63 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя. Присяжні виконують обов'язки, визначені пунктами 1, 2, 4-6 частини сьомої статті 56 цього Закону, передбачені для судді місцевого суду.

Голова суду вирішує питання про увільнення присяжних, з підстав, передбачених ст.66 вказаного Закону.

Відповідно до рішення Ради суддів України від 04 листопада 2016 року №75 при виникненні конфлікту інтересів під час судових проваджень у кримінальних, цивільних, адміністративних, господарських справах або під час розгляду матеріалів про адміністративні правопорушення способом врегулювання конфлікту інтересів є:

1) розкриття інформації про конфлікт інтересів (у випадку, коли за наслідками розкриття інформації відвід не заявлено - конфлікт інтересів вважається врегульованим);

2) самовідвід та відвід у порядку, передбаченому процесуальним законодавством.

Водночас, як зазначено в Методичних рекомендаціях щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29 вересня 2017 року №839, питання вирішення конфлікту інтересів у процесуальний спосіб визначається відповідним процесуальним законом і не потребує вирішення Радою суддів України. Коли питання про наявність/відсутність конфлікту інтересів у суддів виникає під час розгляду справ, слід звертатися до положень Кодексу адміністративного судочинства, Господарського процесуального, Цивільного процесуального чи Кримінального процесуального кодексів України (залежно від того, яке провадження здійснюється), в яких передбачено підстави відводу (самовідводу) судді.

Згідно зі статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з'їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов'язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об'єктивного рішення у справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства (далі - Конвенція), передбачено, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначив, що суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Занд проти Австрії» (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) комісія звернула увагу на те, що стаття 6 Конвенції передбачає: «всю організаційну систему судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції».

Окрім того, у рішеннях у справі «Посохов проти Росії» (заява № 63486/00) від 04 березня 2003 року та у справі «Федотова проти Росії» (заява № 73225/01) від 13 квітня 2006 року Європейський суд з прав людини також вказав, що суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані.

Таким чином, можна стверджувати, що «судом, встановленим законом» (пункт 1 ст. 6 Конвенції) не вважається суд, який розглядає справу, не дивлячись на наявність підстав для заявлення самовідводу.

Отже, самовідвід це обов'язок, зокрема судді, метою якого є гарантування неупередженості та об'єктивності здійснення правосуддя, який попереджає можливість скасування рішення з мотивів незаконності складу суду.

Зважаючи на складність і різноманітність цивільних справ, життєвих явищ, із ними пов'язаних, законодавець не став встановлювати вичерпний перелік для самовідводу судді, надавши можливість у кожному окремому випадку вирішувати питання про його об'єктивність і неупередженість.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, для визначення неупередженості суду належить виходити не тільки з суб'єктивного критерію, але й об'єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (Рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

На підставі ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Згідно ч.1,ч.3 ст.39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно ч.1,ч.9 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Зважаючи на те, що відповідачем по справі є ОСОБА_2, якого призначено присяжним Першотравенського міського суду Дніпропетровської області, для уникнення будь-яких сумнівів у сторін щодо зацікавленості та неупередженості головуючої по справі, з врахуванням морально-етичних міркувань, з метою дотримання та реалізації учасниками процесу їх процесуальних прав, а також з метою дотримання балансу інтересів між будь-якими несприятливими наслідками для сторін, та виконання приписів ст.36 ЦПК України, приходжу до висновку про необхідність заявити самовідвід в розгляді вказаного цивільного позову.

Стаття 41 ЦПК України передбачає, що у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.36,39,40,41 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву головуючої в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, щомісячних процентів, трьох процентів від простроченої суми позики та пені, судді Янжули Світлани Анатоліївни про самовідвід - задовільнити.

Передати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, щомісячних процентів, трьох процентів від простроченої суми позики та пені до канцелярії Першотравенського міського суду Дніпропетровської області суду для повторного розподілу в порядку, визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, згідно ст.33 ЦПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: С.А.Янжула.