Справа № 308/2138/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 жовтня 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

за участю секретаря Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04 січня 2018 року (у складі судді Бедьо В.І.) за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Альфа-Банк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом у березні 2016 р.

Просив стягнути з відповідача на свою користь 75 895,73 грн. заборгованості за кредитним договором № 500975201 від 08.04.2015 р. із яких:

-64 848,20 грн. - заборгованість за кредитом;

-3 444,06 грн. - заборгованість по відсотках;

-6 003,47 грн. - заборгованість по комісії;

-1 600 грн. - штраф, і вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що між Банком і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 500975201 від 08.04.2015 р., згідно з умовами якого відповідачем було отримано кредит у розмірі 64 848,20 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,99 % і кінцевим терміном повернення - 09.04.2020 р.

Банк виконав узяті на себе зобов'язання згідно з умовами кредитного договору та надав позичальнику грошові кошти в сумі 64 848,20 грн.

Однак, ОСОБА_2 у порушення умов кредитного договору взятих на себе зобов'язань не виконала, внаслідок чого станом на 17.02.2016 р. у неї виникла заборгованість на загальну суму 75 895,73 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04 січня 2018 р. позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 500975201 від 08.04.2015 р. у розмірі 75 895,73 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі - 64 848,20 грн.; заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі - 3444,06 грн.; заборгованості по комісії - 6003,47 грн.; штрафу в розмірі 1 600 грн. і 1378 грн. у відшкодування судових витрат.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Банку в повному обсязі. Доводить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що суд порушив вимоги норм процесуального права, відмовляючи в прийнятті зустрічного позову, а це порушило права відповідача, оскільки задоволення вимог зустрічного позову виключило б можливість задоволення позовних вимог Банку. Зазначає, що згідно з вимогами норм матеріального права Банку заборонено встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою, а Банк жодних фактичних послуг по управлінню кредиту не надав, у зв'язку з цим відповідний пункт кредитного договору є таким, що не відповідає вимогам закону. Указує, що Банк належними та допустимими доказами не довів тих обставин, на які він посилався як на обґрунтування своїх вимог, зокрема щодо факту видачі кредиту позичальнику.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Банк просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Узагальнені доводи заперечень зводяться до невідповідності доводів апеляційної скарги обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог Банку.

Установлено та не заперечується, що 08.04.2015 р. між Банком і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 500975201, згідно з умовами якого відповідачем було отримано кредит у розмірі 64 848,20 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,99 % і кінцевим терміном повернення - 09.04.2020 р. (а.с.4-6).

Також позичальник була ознайомлена додатком №1 до кредитного договору № 500975201 від 08.04.2015 р., а саме: графіком платежів і розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахування вартості всіх супутніх послуг (а.с.7, а.с.34-36). Відповідачем була заповнена анкета-заява на отримання кредиту по продукту «Рефінансування споживчих та готівкових кредитів» (а.с.8). Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом (а.с.10) та випискою по особових рахунках у період із 08.04.2015 р. по 17.02.2016 р. (а.с.11). Банк 11.02.2016 р. надсилав позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с.12-13), однак така не була виконана.

Отже, Банк виконав узяті на себе зобов'язання згідно з умовами кредитного договору та надав позичальнику грошові кошти в сумі 64 848,20 грн. Однак, позичальник у порушення умов кредитного договору взятих на себе зобов'язань не виконала, внаслідок чого станом на 17.02.2016 р. у неї виникла заборгованість на загальну суму 75 895,73 грн., із яких: 64 848,20 грн. - заборгованість по кредиту; 3 444,06 грн. - заборгованість по відсотках; 6 003,47 грн. - заборгованість по комісії; 1 600 грн. - штраф.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до положень матеріального закону щодо визнання недійсним кредитного договору та відсутністю належних доказів видачі кредиту.

Указані доводи не дають підстав для скасування оскарженого рішення як необґрунтовані, суперечні обставинам справи, письмовим доказам і нормам матеріального права.

Згідно з положеннями ст.ст. 526 ч.1, 530 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За правилами ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредиторазбитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до умов недійсності кредитного договору, не можуть братися до уваги, оскільки вони не були предметом розгляду в суді першої інстанції, так як у прийняті зустрічного позову відповідача про визнання недійсним кредитного договору було відмовлено (а.с.94), суд першої інстанції указані вимоги не розглядав, їм не була надана належна правова оцінка в оскаржуваному судовому рішенні, тому ці доводи апріорі не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції. До того ж, сам апелянт у скарзі не просить скасувати відповідну ухвалу суду першої інстанції.

Довід апеляційної скарги про те, що позивачем недоведений факт видачі кредиту, не відповідає обставинам справи та суперечить письмовим доказам.

Так, ОСОБА_2, підписуючи анкету-заяву на отримання кредиту, кредитний договір і додаток №1 до кредитного договору підтвердила свій намір на отримання кредитних коштів і була згідна з усіма умовами кредитування. Отримання відповідачем коштів у розмірі 64 848,20 грн. підтверджується випискою по особових рахунках із 08.04.2015 р. по 17.02.2016 р. (а.с.11). Крім того, сама відповідач не заперечує факту підписання кредитного договору, а заперечує факт отримання кредитних коштів, однак як уже було викладено, такі доводи суперечать матеріалам і обставинам справи.

Окрім того, сам кредитний договір № 500975201 від 08.04.2018 р. укладений із ОСОБА_2 для погашення заборгованості за кредитним договором № 500530397 від 17.12.2014 р. у сумі 64848.20 грн. (п.2.4 Договору від 08.04.2015 р. на підставі анкети-заяви на отримання кредиту по продукту «Рефінансування споживчих та готівкових кредитів (а.с.8) і письмового клопотання ОСОБА_2 (а.с.87).

Вимоги Банку підтверджені належними та допустимими доказами, а саме: анкетою-заявою на отримання кредиту, кредитним договором, графіком платежів та розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що було підписано відповідачем.

Згідно з положеннями ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Не виконуючи належним чином зобов'язання за кредитним договором, відповідач порушив норми цивільного законодавства та умови кредитного договору.

Заперечуючи проти позову Банку, відповідач не навів жодних доводів, які були б достатніми для скасування судового рішення. Доводи апеляційної скарги взагалі не стосуються суті спірних правовідносин, є необґрунтованими та безпідставними, а також стосуються питання зустрічного позову, який не був предметом судового розгляду.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку та ухвалив законне і обґрунтоване рішення. Порушень норм процесуального права, які можуть бути обов'язковою підставою для скасування або зміни рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04 січня 2018 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 30 жовтня 2018 року.

Судді: