Справа № 282/402/18
Провадження № 2/282/241/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Вальчук В. В.

при секретарі судового засідання: Грушак І. В.

за участю представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Любар за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договору недійсним та застосування реституції, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом у якому зазначає, що 22 липня 2016 року між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено договір про надання фінансових послуг адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі через систему «Авто Так».

Згідно додатку №1 до договору позивач отримує право на придбання автомобіля «Kia Ceed» за ціною 381420 грн., сплачує винагороду за послуги повязані з включенням до системи «Авто Так» та формування групи.

На виконання умов договору ОСОБА_2, як учасник системи сплачував щомісячні внески в розмірі 5077,60 грн., а також заповнював та направляв на адресу відповідача пропозицію авансових внесків для надання права на отримання автомобіля. Однак права на отримання автомобіля позивач так і не отримав. Загальна сума сплачених платежів складає 74662 грн.

06 вересня 2017 року ОСОБА_2, звернувся до ТОВ «АВТО ПРОСТО» із заявою про розірвання договору та повернення сплачених коштів.

У відповідь на свою заяву позивач отримав інформацію про те, що договір розірвано згідно ст.3 Розділу 1 та ст.12, п.12.1 Розділу 2 Договору, а також, що поверненню підлягають періодичні платежі, розраховані у відповідності до положень ст.12, п.12.1.1 Розділу 2 Договору.

Позивач зазначає, що під час підписання умов договору та додатків до нього він не був належно проінформований про правові наслідки підписання договору, вважає, що договір є несправедливим, а відтак порушує його права.

Саме тому позивач звернувся до суду з проханням ухвалити рішення про визнання недійсним договору №720498 від 22.07.2016 року про надання фінансових послуг адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі через систему «Авто Так» укладеного між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО» та стягнути із відповідача на його користь грошові кошти в сумі 74662 грн., сплачені згідно умов договору.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, однак надіслав суду заяву у якій просив суд розглядати справу у його відсутності. Крім того, від нього на адресу суду надійшов відзив на позов в якому позовні вимоги відповідач не визнає у повному обсязі, посилаючись на те, що дійсно між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2 було укладено договір №720498, який за завою останнього був розірваний з 22.09.2017 року. Втім, на думку відповідача, строк повернення періодичних платежів не може перевищувати двох років з дня отримання заяви про дострокове розірвання договору. Посилаючись на те, що строк виконання обов'язку по поверненню періодичних платежів не настав, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

22 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено договір №720498 предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. Договір укладається шляхом його підписання сторонами Договору та підписання додатку №1, який є невідємною частиною договору.

Згідно ст.4 Розділу 1 договору, учасник зобовязується сплатити винагороду за послуги, повязані з включенням до системи АвтоТак та формування групи та щомісяця не пізніше 15-го числа кожного місяця сплачувати періодичні платежі разом із щомісячною винагородою.

На виконання умов даної угоди позивач здійснював періодичні платежі за період з 16 серпня 2016 року по 13 липня 2017 року (всього 11 платежів) на загальну суму 55857,67 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с.18-28), а також здійснив оплату винагороди по договору доручення в сумі 13731,12 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 17).

Керуючись статтею 3 Розділу І Договору, пунктом 12.1 статті 12 Розділу ІІ Договору позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання угоди та вимогою про повернення сплачених коштів. Відповідач своїм листом від 22 вересня 2017 року повідомив, що Договір №720498 вважається розірваним, з роз'ясненням, що за умовами договору (ст.12, п.п.12.1.1., 12.1.2) поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за договором, максимальний строк повернення яких не може перевищувати двох років, з дня отримання ТОВ «АВТО ПРОСТО» заяви про дострокове розірвання договору.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (стаття 626 ЦК України).

Згідно зі статтею 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин третьої та п'ятої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями частини першої статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно ч.2, 3 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Судом установлено, що укладений між сторонами договір розірваний за заявою позивача 22 вересня 2017 року.

Статтею 12 Розділу ІІ Договору сторони чітко визначили порядок і наслідки його розірвання.

Відповідно до пункту 12.1.1 статті 12 Розділу ІІ Договору сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до Поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким Учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою, за вирахуванням відступного за відмову від Договору у розмірі двох періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким Учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою.

Згідно пункту 12.1.2 статті 12 Розділу ІІ Договору максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п.12.1.1 не може перевищувати двох років з дня отримання ОСОБА_3 заяви про дострокове розірвання Договору. Для здійснення повернення періодичних платежів Учасник повинен надіслати письмову заяву із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані грошові кошти.

Відповідно до пункту 19.2 статті 19 Розділу ІІ Договору підписання цього Договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та додатків до нього, та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. За умовами пункту 19.3 Розділу ІІ договору ОСОБА_2, підписуючи договір, підтвердив, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» надало йому інформацію про суть фінансової послуги, в тому числі і про правові наслідки та порядок здійснення розрахунків внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги.

Отже, з такими умовами щодо повернення періодичних платежів та їх строками позивач погодився, підписуючи договір.

Згідно з Ліцензійними умовами провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджені розпорядженням №676 від 9 жовтня 2012 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, які були чинними на час укладання між сторонами договору, було передбачено граничний дворічний строк для повернення коштів за розірваними договорами.

Отже, встановлені в судовому засіданні обставини справи, вказують на те, що сторони договору досягли згоди на повернення періодичних платежів при розірванні договору, строк, якого не може перевищувати двох років, що узгоджується з вимогами статті 907 ЦК України.

Як було встановлено судом, договір про надання фінансових послуг був розірваний 22 вересня 2017 року. Відтак у відповідності до умов визначених ст.12, п.12.1.2 Розділу ІІ Договору граничний строк повернення періодичних платежів не може перевищувати двох років. Тобто, ТОВ «АВТО ПРОСТО» має право провести розрахунок з позивачем по поверненню періодичних платежів не пізніше 22 вересня 2019 року.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що з боку ТОВ «АВТО ПРОСТО» на теперішній час не порушувались права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_2, в частині повернення періодичних платежів, пов'язаних з розірванням договору, а пред'явлені позовні вимоги, в даному випадку, є передчасними.

В зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12,13,76,80, 141, 211, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.6, 202, 203, 509, 626, 653, 901, 907 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договору недійсним та застосування реституції - відмовити у повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлено 30 жовтня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене у відповідності до п.п.15.5, п.15 ч.1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасники справи, яким рішення не було вручене у день його проголошення мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дати вручення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_4