Справа № 342/915/17
Провадження № 2/342/55/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Ничик Г.І.,

секретаря судового засідання Сьомкайло І-М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3, громадянина Російської Федерації, в якому просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки (ОСОБА_5), ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягувати щомісячні аліменти в розмірі 1 /4 частини (25%) усіх його щомісячних доходів, а у випадку, коли встановити щомісячні грошові доходи ОСОБА_2 буде ускладнено, в цей період часу стягувати з нього ті ж аліменти в твердій грошовій сумі по 5600 грн. щомісячно, що відповідає на момент пред'явлення позову приблизній сумі (з округленням) 15000 рублів РФ, причому з індексацією стягнення аліментів в твердій грошовій сумі згідно законодавства РФ щодо індексації грошових доходів населення, але не менше 1 /2 частини прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. В позовній заяві позивач зазначила такі адреси відповідача: остання відома реєстрація місця проживання - АДРЕСА_3»; останнє відоме місце фактичного проживання - «АДРЕСА_2). Позовні вимоги мотивовані тим, що в офіційно не зареєстрованому шлюбі між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (громадянин) ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася «ОСОБА_5»; згідно її свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 03 липня 2012 р. Шаховським відділом запису актів цивільного стану Головного управління ЗАЦС Московської області батьками є ОСОБА_2, громадянин Росії, та ОСОБА_1, громадянка України. На час подання позову дитина сторін проживає разом з позивачем на території України В позові ОСОБА_1 покликається на ст.ст. 51, 80, 81, 82,83 СК РФ, ст.ст. 125,126, 141,180,181, 182, 184,191 СК України, ст.ст. 6, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р., положення Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та вимагає застосовувати законодавство Договірної сторони, на території якої постійно проживає дитина. Також позивач в позові зазначає, що і позивач, і відповідач - здорові і працездатні. З наявної у позивача інформації, відповідач працює та отримує місячний дохід близько 60000 рублів РФ (це приблизно 26 370,00 гривень України), тобто має дохід у виді отримуваної заробітної плати. Інших неповнолітніх дітей та/або непрацездатних утриманців відповідач (як і позивач), - не мають. Як відомо позивачу, відповідач не має будь-яких фінансових зобов'язань та з нього не провадяться стягнення за виконавчими документами. Дочка сторін потребує матеріальної допомоги батька, який має можливість надавати дитині таку допомогу (аліменти).

Судом направлено компетентному суду Російської Федерації через Міністерство юстиції України доручення про вручення документів та доручення про виконання окремих процесуальних дій відповідачу ОСОБА_3, який зареєстрований по АДРЕСА_3, місце фактичного проживання відповідача: АДРЕСА_2.

Допит та вручення документів відповідачу було здійснено згідно Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеної 22 січня 1993 року, ратифікованої Україною 10.11.1994 р. та у відповідності до вимог ст. 415 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року), через Міністерство юстиції України компетентному суду Російської Федерації.

З протоколу судового засідання Норильського міського суду району Талнах Красноярського краю (Російська Федерація) від 15.01.2018 року встановлено, що ОСОБА_2 позовну заяву отримав. В судовому засіданні вказав, що позов визнає частково, не оспорює свого обов'язку по утриманню спільної з позивачем доньки ОСОБА_5, однак вважає завищеним розмір аліментів, заявлений позивачем. Згідний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі, еквівалентному 10000 руб. Також пояснив, що з позивачем разом проживав в м. Москва, після чого вирішив виїхати в райони крайньої півночі для заробітків. Питання про виїзд обговорив з позивачем, вона погодилась. Відповідач першим виїхав в м. Норильськ, щоб облаштуватись, очікував приїзду позивача з дочкою, для чого перед від'їздом оформив дозвіл на виїзд дитини. Однак, позивач з дочкою виїхала за межі РФ і в даний час проживає на території України. Спору щодо місця проживання і виховання дитини між сторонами немає. Відповідач добровільно надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини до лютого 2017 року. Згідно матеріалів виконання судового доручення, відповідач ОСОБА_2 не бажає приймати участь в судовому засіданні, просить розглянути справу в його відсутності.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася. 03.08.2018 р. до суду подала заяву, в якій просить без її участі в судовому засіданні позов задовольнити з моменту подачі позовної заяви до моменту виповнення дочці ОСОБА_5 (рос. ОСОБА_5), ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття, аліменти присудити по 10000 рублів Росії щомісячно, присуджений розмір аліментів також визначити за офіційним курсом рубля Росії до гривні України в гривнях України. До матеріалів справи за заявою представника позивача 24.05.2018р. подана копія нотаріально засвідченого перекладеного з російської на українську мову свідоцтва про народження дитини сторін, за яким прізвище дитини ОСОБА_5, прізвище батька - ОСОБА_2, прізвище матері - ОСОБА_1.

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 03 липня 2012 р. Шаховським відділом запису актів цивільного стану Головного управління ЗАЦС Московської області, вірність перекладу тексту документа з російської мови на українську засвідчено 25.04.2017 року Приватним нотаріусом Городенківського РНО Стефурак Н.Я. встановлено, що батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 (громадянин Росії) та ОСОБА_1 (громадянка України), актовий запис № 122 від 03.07.2012 р.

Відміткою про місце проживання в паспорті ОСОБА_1 серії НОМЕР_3, виданому Городенківським РВ УМВС 20.06.2007 р. тверджено, що позивач проживає в АДРЕСА_1. Малолітня дочка сторін ОСОБА_5 постійно проживає на території держави Україна.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої Верховною Радою України 10 листопада 1994 року, яка набула чинності для України 14 квітня 1995 року, - правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти.

Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України.

Судом встановлено, що відповідач з лютого 2017 р. коштів на утримання дитини ОСОБА_5 не надає.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 184 згаданого Кодексу передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, позицію відповідача, який згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі еквівалентному 10000 російських рублів, а також позицію позивача, викладену в заяві від 03.08.2018р., суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з урахуванням частково, стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі, що еквівалентний 10 000 російських рублів.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» - згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги те, що на день ухвалення рішення офіційний курс 10 російських рублів в гривневому еквіваленті становить 4,2216 грн., то розмір стягуваних аліментів з відповідача в користь позивачки на утримання дитини буде становити по 4221,6 грн. щомісячно.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 12.09.2017 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити негайному виконанню.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК.

На підставі ст.ст. 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 19, 258, 259, 263-265, 268, 273-279, 352, 354, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі по 4221,6 грн. (чотири тисячі двісті двадцять одній грн. 60 коп.) щомісячно.

Стягнення аліментів розпочати з 12.09.2017 р. і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 до державного бюджету України судовий збір в розмірі 704,8 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.)

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Місце проживання позивачки ОСОБА_1 - АДРЕСА_1, Україна; ідентифікаційний податковий номер - НОМЕР_1.

Місце проживання відповідача, громадянина Росії, ОСОБА_2 - АДРЕСА_2.

Місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_3.

Повне судове рішення складене 21.09.2018 р.

Суддя: Ничик Г. І.