ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року

м. Харків

Справа № 643/13858/16-ц

Провадження № 22ц/790/4850/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Бурлака І.В., Яцина В.Б.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.

імена сторін:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2

інші учасники справи:

третя особа за зустрічним позовом - Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року в складі судді Скотаря А.Ю. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1. звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що 07 серпня 2014 року уклала шлюб з ОСОБА_2, який розірваний рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 березня 2016 року.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачкою та знаходиться на утриманні останньої.

Відповідач мешкає окремо, не цікавиться життям та розвитком дитини, участі в її утриманні та вихованні не приймає.

Позивачка, посилаючись на розмір свого доходу, який складається з допомоги на утримання дитини у розмірі 860 грн. на місяць, ті факти, що відповідач є молодою, здоровою та працездатною людиною, проте відомості про його працевлаштування позивачка не має, просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини (а.с. 1-3).

ОСОБА_2 заявив зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, який прийнятий до спільного розгляду з первісним.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що з грудня 2015 року не проживає разом з позивачкою, а донька мешкає з останньою. З грудня 2015 року до розлучення він мешкав та працював на території Російської Федерації, відправляв позивачці кілька грошових переказів у розмірі близько 3000 руб. Крім того, у цей період часу його родичі при зустрічі з ОСОБА_1 передавали останній кошти на утримання дитини. Після розлучення будь-який зв'язок з позивачкою перервався, вона разом з дитиною переїхала у інше місце проживання, не сповістивши його про це. Такі дії ОСОБА_2 вважає намаганням позивачки усунути його від участі у вихованні дитини та спілкування з нею, що порушує як його права, так і інтереси дитини.

ОСОБА_2 просить зобов'язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні з донькою та визначити певні способи його участі у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Крім того, сторони подали заперечення на позов кожного, при цьому ОСОБА_2 позов про стягнення аліментів визнав частково та, враховуючи свій матеріальний стан і вимоги закону, не заперечував проти стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання їх спільної доньки в розмірі 700 грн. щомісячно.

ОСОБА_1, заперечуючи проти зустрічного позову, вказала що відомості, викладені ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві не відповідають дійсності та не підтверджуються доказами. Причиною розлучення сторін стала поведінка відповідача, який зловживав спиртними напоями, застосовував насильство до позивачки та висловлював сумніви щодо свого батьківства відносно доньки. При цьому батьки ОСОБА_2 не сприймали ОСОБА_4 як свою онуку та вселяли сумніви з приводу цього й відповідачу. Жодних дій, спрямованих на перешкоджання ОСОБА_2 спілкуватись з дитиною вона не вчиняла, номер її телефону та місця проживання відомий відповідачу, проте він навіть не намагався зустрітись та поспілкуватись з донькою.

Представник третьої особи за зустрічним позовом - Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (далі Служба) - до суду не з'явився, надіслав заяву про слухання справи у свою відсутність та надав лист про неможливість надання висновку щодо встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4 через неявку ОСОБА_2 до Служби та ненадання необхідного пакету документів для вирішення питань його участі у вихованні доньки.

В суді кожна з сторін підтримала свої позовні вимоги, заперечувала проти вимог іншої сторони та дала пояснення відповідно до викладених в позовах і запереченнях обставин.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з 10 листопада 2016 року і до повноліття дитини.

Допущено негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551,20 грн. на користь держави.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині визначення розміру аліментів ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та задовольнити позов частково, стягуючи аліменти в розмірі 779, 50 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не працевлаштований, постійне місце роботи відсутнє.

22 серпня 2018 року до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечує проти наведених в апеляційній сказі обставин та доводів, зазначає, що викладене не відповідає дійсності, в той же час рішення Московського районного суду м. Харкова є законним та обґрунтованим.

Вказує на те, що на сторони покладено обов'язок надати суду всі наявні докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, відповідачем на підтвердження свого доходу та витрат, що не дозволяють йому сплачувати заявлену суму аліментів жодних доказів до суду надано не було.

ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердив, що тимчасово мешкає на території Російської Федерації та має заробіток у розмірі, який підтвердити не зміг.

Вважає, що призначаючи такий розмір аліментів суд правильно виходив з того, що відповідач є працездатною та здоровою людиною, офіційно не працює, на утриманні інших малолітніх дітей чи батьків похилого віку не має та тимчасово мешкає на території російської Федерації.

Просить залишити судове рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року без змін; апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2018 року клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2018 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Призначено справу до розгляду судом апеляційної інстанції в судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Харківської області на 10-40 год. 11 вересня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково первісний позов ОСОБА_1, на підставі положень ст. ст. 150, 151, 153, 157, 159, 180,182,184 СК України, суд першої інстанції дійшов висновку стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з 10 листопада 2016 і до повноліття дитини.

Стосовно вимог ОСОБА_2 та їх обґрунтування суд дійшов висновку про те, що жодного доказу, крім особистих пояснень, який би вказував на створення ОСОБА_1 перешкод для спілкуватися з донькою та участі у її вихованні, а отже і для зобов'язання позивачки усунути такі перешкоди, відповідачем не надано.

Таким чином, зустрічний позов не підлягає задоволенню як безпідставний та необґрунтований.

Суд апеляційної інстанції з висновками суду першої інстанції погоджується.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги в частині визначення розміру аліментів, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що сторони є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с. 6).

На теперішній час дитина зареєстрована та мешкає разом позивачкою, на що вказує довідка з місця проживання про склад сім'ї та прописку. (а.с. 7).

Доказів офіційного працевлаштування сторін суду не надано, разом з тим позивачка вказує, що отримує щомісячно допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. на місяць, а відповідач - зарплату близько 4000 грн. на місяць.

Вказані обставини сторонами в судовому засіданні першої інстанції не заперечуються, отже фактично визнані сторонами.

На підтвердження факту участі в утриманні дитини ОСОБА_2 наданий касовий ордер від 06 травня 2016 на переведення позивачці 3150 руб. (а.с. 32).

Враховуючи викладені обставини справи, той факт, що ОСОБА_2 офіційно не працює, разом з тим є працездатною особою, дані про наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків відсутні, як і дані про погіршений стан здоров'я, суд вважав за можливе первісний позов задовольнити, проте частково, а саме в межах стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання доньки в розмірі 1500 грн. щомісячно.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно вимог ст. 181 ЦПК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина 1 ст. 182 СК України встановлює обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а в другій даної статті вказано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частини 1 статті 184 СК України).

Статтею 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 8 1 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд першої інстанції правильно застосував положення СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, та, беручи до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів ОСОБА_2, враховуючи, що він є працездатною особою, однак, офіційно не працевлаштований, відсутність на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі 1500 грн. щомісячно, такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

ОСОБА_2 суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, зокрема щодо матеріального становища платника аліментів та того, що дохід ОСОБА_2 є таким, що не дозволяє йому сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі; неможливості відповідача сплачувати аліменти у встановленому рішенням суду розмірі не доведено.

Висновок суду першої інстанції відповідає встановленим фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, які є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовано обставини справи, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України і доводами скарги не спростовується, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального праві, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку тільки у випадках, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий -

Судді :