Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4096/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

11 жовтня 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси із позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28 січня 2018 року громадянин ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1 (власником якого є громадянин ОСОБА_2), на ділянці дороги поблизу будинку № 1 по вул. Гагаріна у м. Черкаси, не впевнившись в безпечності руху, скоїв зіткнення з належним йому на праві приватної власності автомобілем НОМЕР_2, чим порушив вимоги п.п. 11.3, 11.4 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль НОМЕР_2, зазнав значних механічних пошкоджень, які не дають можливості керувати ним до здійснення повного ремонту.

Провина ОСОБА_3 у вчиненні вказаної ДТП підтверджується постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 березня 2018 року та постановою Апеляційного суду Черкаської області від 04 квітня 2018 року.

Таким чином, позивач вважає, що неправомірними діями (скоєнням ДТП) йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях (негативних емоціях та переживаннях) з приводу пошкодження належного йому майна - автомобіля НОМЕР_2 та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя протягом більш, ніж трьох місяців (оскільки, на сьогоднішній день належний йому автомобіль знаходиться в ремонті), неможливості здійснення належним чином своєї службової діяльності.

Крім того, зазначає, що оскільки він є працівником державного правоохоронного органу, то його робота невідривно повязана із відвідуванням різноманітних підприємств, установ та організацій м. Черкаси. У звязку із відсутністю автомобіля, для відвідування перелічених закладів він вимушений користуватися громадським транспортом, що значно збільшує час виконання покладених на нього завдань, внаслідок чого йому доводиться часто залишатися на робочому місці понаднормово, що порушує його ритм життя та негативно відображається на самопочутті й настрої. Внаслідок відсутності автомобіля, у ході виникнення питань як службового, так і особистого характеру, які потребують термінового вирішення, за період з 28 січня 2018 року по сьогоднішній день він був вимушений неодноразово користуватися послугами таксі, що викликало значну затримку у часі вирішення вказаних питань, а також призвело до додаткових витрат.

Позивач вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні та фізичні переживання, що довелося перенести йому в результаті пошкодження його автомобіля та ті, які він переніс, ставши потерпілою стороною при участі в дорожньо-транспортній пригоді. Моральну шкоду оцінює в 10000грн.

Також вказує, що автомобіль марки «Mersedes Benz S 400 CDi», д.н.з. НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_3 при скоєнні ДТП 28.01.2018 на момент пригоди, належав на праві приватної власності громадянину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_3 керував вказаним автомобілем без належної правової підстави, тому саме ОСОБА_2 є належним відповідачем по справі.

Таким чином, посилаючись на ст.ст. 11, 15, 16, 23, 1167, 1187 ЦК України, позивач просить суд, - стягнути з ОСОБА_2, як власника джерела підвищеної небезпеки, а саме: автомобіля марки «Mersedes Benz S 400 CDi», д.н.з. НОМЕР_3, моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 22 червня 2018 року по справі відкрито провадження та призначене судове засідання. Дана цивільна справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити у повному обсязі. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Крім того, пояснив, що 28 січня 2018 року сталася ДТП, в ході якої ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Mersedes Benz S 400 CDi», д.н.з. СА 5557, скоїв зіткнення з належним йому на праві приватної власності автомобілем НОМЕР_2. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль НОМЕР_2, зазнав значних механічних пошкоджень, які не дають можливості керувати ним до здійснення повного ремонту. Провина ОСОБА_3 у вчиненні вказаної ДТП підтверджуються постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 березня 2018 року та постановою Апеляційного суду Черкаської області від 04 квітня 2018 року. При цьому, зазначив, що він керував ТЗ без правової підстави. Також зазначив, що за час, коли його автомобіль перебував на ремонті (05 місяців), він був змушений користуватися громадським транспортом і послугами таксі, що потягло за собою додаткові фінансові навантаження, порушення звичного способу життя та значні незручності, а тому вважає, що вищевказані обставини завдали йому моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., які він і просить стягнути з відповідача.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином неодноразово повідомлений про дату, час та місце розгляду справи рекомендованими листами. Разом з тим, адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» через відсутність адресату за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового звязку для отримання кореспонденції за поштовим повідомленням, що в контексті положень ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128, ст. 131 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Крім того, виклик відповідача в судові засідання здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та через направлення SMS-повідомлення, яке отримано відповідачем, про що свідчать наяні в матеріалах справи довідки про доставку SMS. Відзив на позовну заяву не подано.

В судове засідання третя особа ОСОБА_3 повторно не зявився, хоча був належним чином неодноразово повідомлений про дату, час та місце розгляду справи рекомендованими листами, про причини неявки суду не повідомив. Письмові пояснення по суті позову подано не було.

Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши доводи позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та обєктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків:

встановлено, що 28 січня 2018 року громадянин ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, керуючи транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_1, на ділянці дороги поблизу будинку № 1 по вул. Гагаріна у м. Черкаси, не впевнившись в безпечності руху, скоїв зіткнення з належним ОСОБА_1, на праві приватної власності, автомобілем НОМЕР_2, чим порушив вимоги п.п. 11.3, 11.4 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_2, зазнав значних механічних пошкоджень.

Автомобіль марки «Mersedes Benz S 400 CDi», д.н.з. НОМЕР_3, на момент вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди належав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується даними, які містяться у матеріалах справи.

Постановою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 березня 2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340грн. 00коп.

Під час розгляду даної справи не встановлено підтверджуючих даних про те, що ОСОБА_3 експлуатував транспортний засіб на законній правовій підставі. Як вбачається з додатку до протоколу про адміністративне правопорушення (схема місця ДТП від 28.01.2018р.) щодо даних володільців транспортних засобів, що потрапили в ДТП, зокрема, водія ОСОБА_3 - мається постанова БР №031282, складена відповідно до ст. 126 ч.1 КУпАП.

Зокрема, частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка")

Крім того, постановою Апеляційного суду Черкаської області від 04 квітня 2018 року, постанову судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 березня 2018 року залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоди визначені статтею 1167 ЦК України. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як передбачено ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За загальним правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом четвертим постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Отже, обов»язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Тобто правила ч.2 ст. 1187ЦК вказують на дві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки юридичну та матеріальну. Так, за юридичною ознакою володільцем визнається тільки та особа, яка володіє певним правом по відношенню до джерела підвищеної небезпеки (право власності, інше речове право, договір оренди тощо). Згідно з матеріальною ознакою володільцем визнається той власник або інший титульний володілець джерела підвищеної небезпеки, який одночасно фактично його використовує, зберігає або утримує.

Якщо особа технічно управляє транспортним засобом без належного правового оформлення, то суб»єктом відповідальності є власник транспортного засобу.

Таким чином, правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Стаття 1187 ЦК України відноситься до спеціальних деліктів, які передбачають особливості субєктного складу відповідальних осіб (коли обовязок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Таким чином, положення ст. 1187 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст. 1167 ЦК України, у звязку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом без правової підстави, а тому відповідальність за завдану позивачеві моральну шкоду повинен нести власник транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки відповідач по справі ОСОБА_2

Враховуючи вимоги ст. 23 ЦК України, роз?яснення п. 3, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо).

Отже, за вказаних обставин та з урахуванням положень діючого законодавства, суд вважає, що від протиправних дій ОСОБА_3, який без правових підстав керував автомобілем НОМЕР_1 (власником якого є громадянин ОСОБА_2Ю.), позивач зазнав моральних страждань, переніс психологічні переживання, змушений був прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, не міг користуватися тривалий час транспортним засобом, як засобом пересування, був обмежений у реалізації своїх звичок та потреб з використанням транспортного засобу. Також суд враховує глибину, характер, обсяги та тривалість душевних страждань, яких зазнав позивач.

Визначаючи розмір стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що розмір у 10000 грн.00 коп., що вказаний позивачем, - є завищеним, а тому слід стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн. 00 коп. При цьому, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, за результатами розгляду справи суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, а саме, - стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 3 000 грн. 00 коп. В іншій частині позову слід відмовити.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. (сплачений за квитанцією № 6 від 22 травня 2018 року).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76-89, 141, 258, 259, 263- 265, 268, 280, 281, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (вул. Нарбутівська (Петровського), 20 кв.63 м. Черкаси, паспорт серія НЕ №396855, дані про код відсутні) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, паспорт серія НЕ №338023, дані про код відсутні) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 3000грн. 00коп. (три тисячі гривень), а також судовий збір в розмірі 704грн.80коп., а всього 3704 грн. (три тисячі сімсот чотири грн.) 80коп.

В іншій частині позову відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 18 жовтня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_4