Справа № 749/365/18 Провадження № 22-ц/795/1047/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Висоцька Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

із секретарями Шкарупою Ю.В., Зіньковець О.О.

сторони: позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 21 червня 2018 року (місце ухвалення м. Сновськ) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від подружнього життя сторони мають дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з матір»ю. За рішенням суду з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1/3 частини доходу щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.09.2016 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, та стягнуто аліменти на утримання позивача як дружини, з якою проживає дитина, в розмірі 1/6 частини доходу щомісячно, починаючи з 15.09.2016 і до досягнення ОСОБА_5 трьох років.

В позові зазначає, що відповідач сплачував аліменти не в повному обсязі, внаслідок чого на початок березня 2018 року заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей склала 6011,74 грн і станом на даний час не погашена, та заборгованість зі сплати аліментів на утримання дружини станом на початок квітня 2018 року складає 3068,20 грн.

Посилається на ч. 1 ст. 196 СК України, та розрахувала суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей з листопада 2016 року по березень 2018 року, яка склала 1865,96 грн, та 1030,81 грн сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дружини.

ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 2896,77 грн, та витрати на правову допомогу в сумі 500,00 грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 просить відмовити в задоволенні позову обгрунтовуючи тим, що з моменту пред»явлення рішень до виконання неухильно та своєчасно кожного місяця сплачував аліменти як на дітей так і на дружину до досягнення дитиною трьохрічного віку згідно розрахунку наданого державним виконавцем. Про заборгованість в розмірі 6011,74 грн ОСОБА_3 дізнався після звернення до державного виконавця 05.03.2018, яку 19.03.2018 повністю погасив. Вважає, що заборгованість по аліментах виникла з вини виконавчої служби, оскільки ОСОБА_3 щомісячно регулярно сплачував аліменти про розмір яких йому повідомляли у виконавчій службі.

Рішенням Щорського районного суду від 21.06.2018 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 2896,77 грн, та витрати за професійну правничу допомогу в сумі 500,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Щорського районного суду від 21.06.2018, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на неухильність та своєчасність сплати кожного місяця аліментів згідно розрахунку наданого державним виконавцем. Судом не взято до уваги, що заборгованість по аліментам на дітей була погашена до моменту звернення до суду, частково не погашеною є заборгованість на утримання дружини.

У скарзі заявник зазначає, що заборгованість виникла в той період коли ОСОБА_3 не був працевлаштований, але кожного місяця сплачував аліменти. На даний час працевлаштувався, та з його заробітної плати утримуються аліменти на дітей та на колишню дружину, а також здійснюються відрахування на погашення залишку заборгованості. Судом не були взяті до уваги покази свідка ОСОБА_6

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 09.08.2008, який рішенням Щорського районного суду від 13.09.2016 розірвано. Від подружнього життя у сторін народилися діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

На підставі рішення Щорського районного суду видано виконавчий лист № 749/942/16 про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 10.09.2001 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В подальшому рішенням Щорського районного суду з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини доходу щомісячно, починаючи з 15.09.2016 та досягненням дитиною ОСОБА_5 трьох років.

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості по аліментам по виконавчому листу № 749/942/16-ц з якого вбачається, що з вересня 2016 по березень 2017 сума боргу становить 3068,20 грн (а.с. 5), та розрахунок заборгованості по аліментам по судовому наказу № 749/942/16-ц з вересня 2016 року по лютий 2017 року, в якому зазначено, що у березні 2017 року підтверджено сплату аліментів у сумі 6011,74 грн (а.с. 6).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції погодився з розрахунком пені посилаючись при цьому на правовий висновок Верховного Суду України № 6-300цс16 та в обгрунтування наявності підстав для задоволення позову послався на наявність вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментах.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися колегія суддів апеляційного суду, оскільки висновки суду викладені у рішеннні першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 196 цього Кодексу при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, правова природа пені - це стимул належного виконання обов'язку.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Відповідно до статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З роз»яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки /пені/ настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до даних листа від 03.05.2018 № 25-40/1475-28/3318 Сновського районного відділу ДВС адресований ОСОБА_3, за період з жовтня по грудень 2016 року на підставі відповіді на запит Щорської автомобільної школи центру ТСО України про заробітну плату боржника за цей період, шляхом поділу розміру доходу за цей період на частку, визначену у рішенні суду. Оскільки 1/3 частина доходу боржника за грудень 2016 менша ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожної дитини, заборгованість за виконавчим провадженням 52676912 була нарахована виходячи із прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Заборгованість за період з 15.09.2016 по 30.09.2016, та з 01.01.2017 за виконавчим провадженням 52676912 до моменту завершення (22.03.2018) і виконавчим провадженням 52677903 по 30.04.2018 нараховувалася виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості за формулою: середньомісячна заробітна плата за вирахуванням податків розділена на частину доходів, яка підлягає стягненню згідно рішення суду.

Оскільки виконавець має розраховувати заборгованість зі сплати аліментів щомісяця, а органи статистики подають інформацію про середньомісячну заробітну плату через значний час після завершення звітного періоду відповідного кварталу, при щомісячному розрахунку виконавець не володіє інформацію про розмір середньомісячної заробітної плати і відповідно не знає розмір аліментів, який підлягає сплаті у відповідний місяць.

Розрахунок сум, які підлягають сплаті, у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів проводився виходячи із середньомісячної заробітної плати (а.с. 26-27).

На вимогу суду апеляційної інстанції Сновський районний ВДВС надіслав електронною адресою копію матеріалів виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів, з якого вбачається, що розрахунки зі сплати аліментів державним виконавцем проводились виходячи із середньомісячної заробітної плати за період жовтень 2016 - грудень 2016, які сплачувались ОСОБА_3М.(89-128).

Як вбачається, на запити державного виконавця Щорська автомобільна школа центру ТСО України про заробітну плату та доходи за жовтень грудень 2016 року було надано вих. 26 лише 10.04.2017 та 10.06.2017, проте відповідно до даних довідки розрахунку, які приєднані до матеріалів справи ОСОБА_7 сплачував щомісячно аліменти, як на утримання дружини, так і на утримання дітей, проте матеріали справи виконавчого провадження не містять даних, яким саме чином визначався розмір аліментів державним виконавцем за цей період, за відсутності відповідних даних про заробітну плату, коли було здійснено перерахунок та визначено остаточно суму, яку повинен був сплачувати відповідач (92-93).

Також, заборгованість за період з 15.09.2016 по 30.09.2016, та з 01.01.2017 за виконавчим провадженням 52676912 до моменту завершення (22.03.2018) і виконавчим провадженням 52677903 по 30.04.2018 нараховувалася виходячи із середньомісячної заробітної плати для місцевості за формулою: середньомісячна заробітна плата за вирахуванням податків розділена на частину доходів, яка підлягає стягненню згідно рішення суду.

Оскільки виконавець має розрахувати заборгованість зі сплати аліментів щомісяця, а органи статистики подають інформацію про середньомісячну заробітну плату через значний час після завершення звітного періоду відповідного кварталу, при щомісячному розрахунку виконавець не володіє інформацією про розмір середньомісячної заробітної плати і відповідно не знає розмір аліментів, який підлягає сплаті у відповідний місяць.

Таким чином, розрахунок сум, які підлягають сплаті, у розрахунку заборгованості зі сплати проводився виходячи із середньомісячної заробітної плати:

за вересень 2016 року на підставі експрес випуску Головного управління статистики у Чернігівській області від 29.11.2016 вих. 863 про середню заробітну плату у січні-вересні 2016 року;

за січень, лютий, березень 2017 року на підставі експрес випуску Головного управління статистики у Чернігівській області від 29.11.2016 вих. 863 про середню заробітну плату у січні-вересні 2016 року, перераховувався на підставі експрес Головного управління статистики у Чернігівській області від 28.02.2017 вих. 89 про середню заробітну плату у 2016 році, перераховувався на підставі експрес випуску Головного управління статистики у Чернігівській області від 30.05.2017 вих. 312 про середню заробітну плату за перший квартал 2017 року;

за квітень 2017 року на підставі експрес випуску Головного управління статистики у Чернігівській області від 28.02.2017 вих. 89 про середню заробітну плату у 2016 році, перераховувався на підставі експрес випуску Головного управління статистики у Чернігівській області від 30.05.2017 вих. 312 про середню заробітну плату за перший квартал 2017 року, перераховувався на підставі експрес випуску Головного управління статистики у Чернігівській області від 28.09.2017 вих. 486 про середню заробітну плату за другий квартал2017 року;

за травень, червень 2017 року на підставі експрес випуску Головного управління статистики у Чернігівській області від 30.05.2017 вих. 312 про середню заробітну плату за перший квартал 2017 року, перераховувався на підставі експрес випуску Головного управління статистики у Чернігівській області від 28.09.2017 вих. 486 про середню заробітну плату за другий квартал 2017 року;

за липень, серпень 2017 року на підставі експрес випуску Головного управління статистики у Чернігівській області від 30.05.2017 вих. 312 про середню заробітну плату за перший квартал 2017 року, перераховувався на підставі експрес випуску Головного управління статистики у Чернігівській області від 28.09.2017 вих. 486 про середню заробітну плату за другий квартал 2017 року, перераховувався на підставі експрес випуску Головного управління статистики у Чернігівській області від 29.11.2017 вих. 676 про середню заробітну плату за третій квартал 2017 року;

за вересень 2017 року на підставі експрес випуску Головного управління статистики у Чернігівській області від 28.09.2017 вих. 486 про середню заробітну плату за другий квартал 2017 року, перераховувався на підставі експрес випуску Головного управління статистики у Чернігівській області від 29.11.2017 вих. 676 про середню заробітну плату за третій квартал 2017 року;

за жовтень 2017 року на підставі експрес випуску Головного управління статистики у Чернігівській області від 28.09.2017 вих. 486 про середню заробітну плату за другий квартал 2017 року, перераховувався на підставі експрес випуску Головного управління статистики у Чернігівській області від 29.11.2017 вих. 676 про середню заробітну плату за третій квартал 2017 року, перераховувався на підставі відповіді на запит Головного управління статистики у Чернігівській області від 05.03.2018 року № 09.2-10/495-18;

за листопад, грудень 2017 року на підставі експрес випуску Головного управління статистики у Чернігівській області від 29.11.2017 вих. 676 про середню заробітну плату за третій квартал 2017 року, перераховувався на підставі відповіді на запит Головного управління статистики у Чернігівській області від 05.03.2018 року № 09.2-10/495-18;

за січень, лютий, березень, квітень 2018 року на підставі відповіді на запит Головного управління статистики у Чернігівській області від 05.03.2018 року № 09.2-10/495-18;

за січень, лютий, березень, квітень 2018 по виконавчому провадженню 52677903 буде перераховуватися при надходженні оновлених даних про середньомісячну заробітну плату(а.с. 26-27).

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, внаслідок здійснення перерахунку за відсутності належно встановленого розміру аліментів державним виконавцем, який повинен був сплачувати боржник щомісячно, слід дійти висновку про відсутність вини у виникненні заборгованості, яка тягне відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки /пені/.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що з розрахунку заборгованості по аліментам (а.с. 6) по судовому наказу № 749/942/16-ц вбачається, що у період з вересня 2016 року по лютий 2017 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість в сумі 6011,74 грн, а станом на березень 2017 року вказана заборгованість була погашена.

Відповідно до пояснень сторін у справі, як позивача, так і відповідача про наявність заборгованості зі сплати аліментів їм обом стало відомо у березні 2018 року, до того часу сторони вважали, що розмір аліментів сплачених за рішенням суду є правильним.

Враховуючи викладене, не погашення заборгованності зі сплати аліментів на утримання позивача на момент пред"явлення позову, не може бути підставою для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, обгрунтування судом першої інстанції у рішенні наявність підстав для задоволення позову, лише відсутністю бездіяльності державного виконавця, не відповідає завданням цивільного судочинства.

З огляду на зазначені обставини, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 3, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 21 червня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення у повному обсязі складено 24.09.2018.

Головуючий:Судді: