Справа №: 671/1380/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2018 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області в особі судді Павлової А.С. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 серпня 2017 року ОСОБА_2 спричинив дорожньо-транспортну пригоду в результаті якої ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження. Вироком Волочиського районного суду від 02.03.2018 по вказаному факту ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами, однак на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено від відбування покарання.

У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_3 з 12 по 14 серпня 2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Волочиській ЦРЛ, з 14 серпня по 08 вересня 2017 року - в ортопедичному відділенні Хмельницької обласної лікарні, а з 12 вересня 2017 року по 30 березня 2018 року - на амбулаторному лікуванні. В зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями йому призначена 2 група інвалідності.

Позивач стверджував, що в результаті ДТП йому спричинені моральні та фізичні страждання, які призвели до негативних змін у його житті - він був змушений проводити значну частину часу у лікувальному закладі. Щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання, відірваність від активного життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, дратівливість, завдали йому значних незручностей та вплинули на реалізацію його планів і намірів. Наслідки ДТП, вчиненого по вині ОСОБА_2 досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто спричинили йому моральні страждання.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 100000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою від 14.08.2018 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд проводиться в спрощеному позовному провадженні без виклику осіб.

Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримав 20.08.2018. Направив до суду і позивача відзив, де вказує, що ОСОБА_1 та його представник 02.03.2018 підписали заяву, відповідно до якої потерпілий у кримінальному провадженні не має жодних претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_2 та не буде мати таких претензій в майбутньому, а також не буде подавати цивільного позову до суду, оскільки усі заподіяні збитки підлягають відшкодуванню ПрАТ "Просто-страхування".

Крім того, ОСОБА_2 вказує на відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності та розміру заявленої моральної шкоди.

Відповідь на відзив позивач до суду не направив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 02 березня 2018 року вироком Волочиського районного суду Хмельницької області ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання. Вирок набрав законної сили 03 квітня 2018 року (а.с. 20-21).

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_2 12.08.2017 близько 05:50 год., перебуваючи за кермом автомобіля марки «HYUNDAI MATRIX», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався автодорогою Р-48 «Кам'янець-Подільський - Білогір'я», у напрямку від смт Сатанів Городоцького району до смт Війтівці Волочиського району. ОСОБА_2 під час руху, діючи легковажно і самовпевнено, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 «б», «д», 10.1, 11.1, 11.3, 12.3 Правил дорожнього руху, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, втратив здатність постійно та безпечно контролювати рух транспортного засобу, поблизу церкви у с. Соломна Волочиського району, допустив неуважність та не переконався у безпечності власних дій під час зміни напрямку руху, не врахував ширини проїзної частини, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними, не давши дорогу зустрічному транспорту, на заокругленій вправо ділянці автодороги, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ-21101», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ-21101» ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів 1-2-го ребер по біляхребетній лінії зліва та 3-8-го ребер попідпахвиній лінії зліва, після травматичної підшкірної емфіземи зліва та лівобічного гемотораксу, переломів кісток тазу в ділянці лобкової та сідничної кістки, які згідно висновку експерта № 160 від 02.10.2017, за своїм характером являються тяжкими тілесними ушкодженнями, як такі, що є небезпечними для життя в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу могли спричинити загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, суд вважає встановленим, що відповідач як особа, яка керувала транспортним засобом, 12 серпня 2017 року порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило ОСОБА_3 тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, завдання моральної шкоди є підставою для виникнення цивільних правовідносин.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України).

Згідно з ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до положень ст.ст. 1187-1188 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до переконання, що винними діями відповідача, через вчинений злочин, позивачу дійсно спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Так, згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст. 21 Конституції України).

Суд вважає доведеним, що внаслідок дорожньо-траспортної пригоди спричиненої 12.08.2017 ОСОБА_2, ОСОБА_1 з 07:20 год. 12.08.2017 по 14:40 год. 14.08.2017 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії Волочиської ЦРЛ (а.с. 9).

З 14.08.2017 по 08.09.2017 ОСОБА_1 перебував у відділенні «Ортопедичне» Хмельницької обласної лікарні, де провів 25 ліжкоднів (а.с. 11).

З 12.09.2017 по 30.03.2018 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні в лікаря-травматолога Волочиської ЦРЛ (а.с. 8).

Згідно з даних томографії, станом на 04.11.2017 у позивача встановлено КТ-прояви осумкованого лівобічного нижньодольового гідро-(гемо-)тораксу, як наслідок перенесеної ЗТГК, лівобічного гемотораксу (за даними мед. док.). Консолідовані переломи 3, 4, 5, 6 ребер зліва зі зміщеннями. Консолідовані переломи 7, 8, 11 ребер зліва та 10, 11 ребер справа, без зміщень (а.с. 10).

ОСОБА_1 починаючи з 01.12.2017 на строк до 01.01.2019 встановлено другу групу інвалідності (а.с. 7).

Отже, виходячи із наведеного, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної поведінки відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року).

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом з'ясовано, що за своїм характером кримінальне правопорушення, скоєне стосовно позивача, було спрямоване в тому числі проти здоров'я особи (додатковий обов'язковий об'єкт кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України), що є однією із важливіших цінностей та свобод людини охоронюваних державою.

Суд вважає доведеним, що безперечно позивач страждав внаслідок незаконних дій відповідача, протиправні дії відносно нього стали перешкодою для активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних переживань.

Судом також встановлено погіршення здібностей потерпілого, подія злочину досі перешкоджає можливостям його активної та повноцінної життєдіяльності, адже позивачу до 01.01.2019 встановлено другу групу інвалідності.

Визначаючи ступінь вини заподіювача, суд враховує, що вчинене ним порушення є необережним. При цьому, судом жодним чином не встановлено, що спричинена позивачу шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ОСОБА_1, а також не встановлено вини останнього у її завданні.

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини скоєного злочину, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди відповідачем повинен бути встановлений судом на рівні 84000 грн.

Суд не погоджується із позицією відповідача, наведеною у його відзиві про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, так як останній підписав заяву про відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, оскільки заподіяні йому збитки підлягають відшкодуванню ПрАТ "Просто-страхування" і в майбутньому також він не матиме претензій і не буде подавати цивільного позову до суду про відшкодування матеріальних та моральних збитків, заподіяних ДТП.

В силу положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Отже, вказівка на те, що в майбутньому ОСОБА_1 не матиме претензій і не буде звертатись до суду із цивільним позовом через відсутність претензій до ОСОБА_2 02.03.2018. є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Суд звертає увагу на те, що позивач, посилаючись на ст. 23 ЦК України просить стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду, вказуючи у позові, що матеріальну шкоду, заподіяну йому пошкодженням автомобіля та витратами на лікування страховою установою відшкодовано.

Сторонами не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що заподіяна ОСОБА_1 моральна шкода відшкодована ПрАТ "Просто-страхування".

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність чи відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частини 1. 6 статті 81 ЦПК України).

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості і пропорційності суд дійшов висновку про необхідність задоволити позов частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути пропорційного задоволених вимогам 592 гривні судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 23, 1167-1168, 1187-1188 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 84000 (вісімдесят чотири тисячі) завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 592 гривні судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Хмельницької області через Волочиський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3, адреса проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_4, адреса проживання: АДРЕСА_2

Рішення складено 24.09.2018.

Суддя: