КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/615/18
Провадження №2/319/277/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року смт.Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі головуючого суді ОСОБА_1,

секретар судового засідання Фінько Ю.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом,

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2018 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області звернулося публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №45д. Проте умови цього договору відповідачем не виконані, станом на 08.02.2018 року заборгованість за кредитом становить 100 000 грн., за відсотками 133 537,63 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом 12 900,00 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 16 198,58 грн. На 08.02.2018 розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту становить 26 997 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків становить 34 097,76 грн. Зазначені суми в розмірі 372 769,78 грн. складають розмір позовних вимог.

Відповідач позовні вимоги не визнав, представником відповідача надано суду відзив. У відзиві зазначено, що на час звернення позивача до суду сплив строк позовної давності. Ну думку представника позивача черговий платіж відповідач повинен був здійснити у період до 5 грудня 2009 року. Перебіг позовної давності починається з 06.12.2009. Позивач звернувся з позовом до суду лише 23.05.2018.

Також представником відповідача надано заперечення на позовну заяву, у яких зазначено, що відповідач заперечує проти того, що ним здійснювалося погашення нарахованих відсотків 21.12.2011 у сумі 0,20 грн., 21.03.2012 у сумі 0,20 грн., 27.07.2017 у сумі 5,00 грн. Відповідач ці кошти не вносив. Останній платіж за кредитом було зроблено ним 10.11.2009 у сумі 1 000 грн. Тому позовна давність не переривалася. Та на дату звернення до суду сплила.

В судових засіданнях представник позивача на задоволенні позовних вимог в повному обсязі наполягала. Зазначила, що строк позовної давності був перерваний шляхом часткової оплати процентів з боку відповідача, тому не пропущений.

В судовому засіданні відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували. Відповідач пояснив суду, що відповідач дійсно отримав кредит в сумі 100 000 грн. Проте внаслідок негативних фінансових обставин не зміг його погасити. Останній платіж по кредиту ним був здійснений 10.11.2009 у сумі 1 000 грн. Кошти позивач вносив безпосередньо у відділенні банку у м. Запоріжжя. Інших платежів пізніше він не здійснював. Тому строк позовної давності вже пройшов. З відповідачем звязувався працівник банку в 2009 році, була досягнута усна домовленість про реструктуризацію кредиту. Проте жодних пропозицій з боку банку не надходило. До 2018 року жодних вимог з боку банку не надходило.

Під час розгляду справи судом встановлено наступні обставини.

22 грудня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор) та ОСОБА_4 (Позичальник) укладено договір відновлювальної кредитної лінії №45а (а.с. 5-13).

Згідно п. 1.1. договору кредитор зобовязується надавати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

За п.п. 1.1.1. договору надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами зі сплатою 14,5 процентів річних за кредитом та комісій в розмірі та в порядку, визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів що містяться в Додатку №2 до цього Договору, який є невідємною складовою частиною цього договору, в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 100 000 грн. з наступним графіком зниження максимального ліміту заборгованості:

-з 20 грудня 2008 року максимальний ліміт заборгованості становить 80 000 грн.;

-з 20 грудня 2009 року максимальний ліміт заборгованості становить 60 000 грн.;

-з 20 грудня 2010 року максимальний ліміт заборгованості становить 40 000 грн.;

-з 20 грудня 2011 року максимальний ліміт заборгованості становить 20 000 грн.

та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 18 грудня 2012 року.

Тобто до 20 грудня 2008 року позичальник повинен погасити 20 000 грн.; до 20 грудня 2009 року 40 000 гривень; до 20 грудня 2010 року 60 000 грн., до 20 грудня 2010 року 80 000 грн.; до 18 грудня 2012 року 100 000 грн.

За п. 2.3. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту, щомісячно, в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі, за методом «факт/360», де фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, а «360» - кількість днів у році.

Сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті надання кредиту щомісячно не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі на рахунок №0201, відкритий в БВ ЗОФ АКБ «Укрсоцбанк».

Згідно п. 4.1. договору у разі прострочення позичальником строків погашення кредиту та/або сплати процентів, комісій, позичальник сплачує кредитору пеню в національній валюті в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період невиконання зобовязань за цим договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення.

За наданим позивачем розрахунком вимог банку (а.с. 17-19) заборгованість з процентів станом на 08.02.2018 становить 133 537,63 грн.

Загальна сума нарахованих процентів по 07.02.2018 включно становить 149 108,31 грн.

Відповідачем здійснювалося погашення процентів, загальна сума погашення становила 15 570,68 грн. Зокрема 21.12.2011 відповідачем погашено 0,20 грн., 21.02.2012 0,20 грн., 27.07.2017 5,00 грн.

За розрахунком позивача розмір пені за період з 08.02.2017 по 07.02.2018 включно за несплату кредиту становить 26 997,23 грн. Розмір пені за період з 08.02.2017 по 07.02.2018 включно за несплату процентів становить 34 097,76 грн. Розмір інфляційних витрат за неповернутим кредитом і відсотками з лютого 2017 року по січень 2018 року становить 29 098,58 грн.

Відповідач не заперечував тих обставин, що йому дійсно було видано кредит відповідно до договору відновлювальної кредитної лінії №45д від 20.12.2007 року.

Відповідач та його представник не заперечували проти розміру нарахованих процентів, інфляційних втрат, пені, зазначених у розрахунку позивача.

Вирішуючи питання щодо заборгованості за кредитом суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Оскільки відповідач, отримавши кредит в розмірі 100 000 грн., свої зобовязання щодо його повернення відповідно до договору кредитної лінії не виконав, зазначена вимога є правомірною.

Вирішуючи питання про проценти в розмірі 133 537,63 грн., суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто зобовязання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобовязання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач свої обовязки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобовязався за договором повертати кредит з процентами. Проценти нараховуються та сплачуються щомісячно.

Отже для належного виконання зобовязання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобовязання є його порушенням.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу кінцевого терміну погашення заборгованості строку кредитування зобовязання простроченого боржника за договором не припиняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на пять років до 18 грудня 2012 року.

Отже припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (терміну погашення заборгованості) чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Аналогічного висновку дійшла ОСОБА_5 Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення комісії в розмірі 49 038,58 грн. Розрахунок комісії позивачем не надано.

Відповідно до п. 1.1.1. договору відновлювальної кредитної лінії №45д від 20.12.2007 надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами зі сплатою 14,5 процентів річних за Кредитом та комісій, в розмірі та порідку, визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, що містяться в Додатку №2 до цього договору, який є невідємною частиною цього Договору.

Додатком 2 до кредитного договору №45д від 20.12.2007 «Кредитні тарифи за Порядками кредитування клієнтів СМБ» (в редакції додаткової угоди від 01.07.2008) встановлено тарифи за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку тариф становить 0,99 % від суми кредиту (990 грн.); оформлення додаткової угоди до кредитного договору та/або договору забезпечення за ініціативою клієнта тариф становить 0,2% (max 500 грн.); за використаний ліміт кредитної лінії тариф становить 5,5% (умови нарахування наступні: нараховується щомісячно, в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі на залишок заборгованості за формулою: фактична заборгованість х 5,5 х кількість днів у періоді / 360 / 100).

Інших комісій договором не передбачено.

За розрахунком суду, виходячи із заборгованості за кредитом 100 000 грн., комісія 5,5% в розмірі 49 038,58 грн. розрахована за період 107 місяців, тобто за період з 01.01.2008 по 30.11.2016.

Зазначена комісія є по суті додатковими процентами. Тому суд відповідно до наведених вище положень законодавства дійшов аналогічного висновку про припинення права нараховувати комісію після спливу визначеного договором строку кредитування (кінцевого терміну погашення заборгованості).

У відзиві на позовну заяву від 16.07.2018 представник відповідача просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та у звязку з цим відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Аналогічна заява міститься у запереченнях на позовну заяву представника відповідача від 01 серпня 2018 року.

При цьому представник відповідача зазначає, що останній платіж за договором з боку відповідача в сумі 1 000 грн. відбувся 10.11.2009, позивачу стало відомо про порушення умов виконання договору відповідачем саме 06 грудня 2009 року.

Надаючи оцінку зазначеній заяві про застосування позовної давності суд виходить з наступного.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом, процентів, комісій, інфляційних втрат) встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Оскільки договір встановлює окремі зобовязання, які деталізують обовязок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначення у договорі строку погашення кредиту право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу (за процентами, комісією) та щорічного платежу (за тілом кредиту) починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) відповідачем обовязку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Оскільки відповідач не здійснював погашення заборгованості за кредитом, строк позовної давності почав перебіг з 20 грудня 2008 року стосовно вимоги про сплату 20 000 грн., з 20 грудня 2009 року стосовно вимоги про сплату чергових 20 000 грн., з 20 грудня 2010 року стосовно вимоги про сплату чергових 20 000 грн., з 20 грудня 2011 року стосовно вимоги про сплату чергових 20 000 грн., з 18 грудня 2012 року стосовно вимоги про сплату останньої частини кредиту в розмірі 20 000 грн.

Сплата відсотків за умовами договору здійснюється щомісячно не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти. Перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Останнє погашення процентів відбулося 10.11.2009 на суму 1 000 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом 23 травня 2018 року. Тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу. Відповідно строк позовної давності за вимогами позивача про стягнення заборгованості за кредитом, процентами та комісією, нарахованими до кінцевої дати погашення кредиту 18.12.2012, сплив.

Враховуючи те, що після спливу строку кредитування (кінцевий термін погашення заборгованості) у позивача було відсутнє право на нарахування процентів, комісій, позовна давність до цих вимог після 18 грудня 2012 року, не може бути застосована.

За ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку та досліджених судом банківських виписок 21.12.2011 відповідачем здійснена сплата відсотків в розмірі 0,20 грн., 21.03.2012 в розмірі 0,20 грн., 27.07.2014 в розмірі 5 грн.

В судовому засіданні відповідач стверджував, що платежі за процентами він здійснював особисто в приміщенні банку у м. Запоріжжя. При цьому платежів на суми 0,20 грн. та 5 грн. він не здійснював. Пояснити їх походження він не може.

Представник позивача також пояснити яким чином здійснено зазначені платежі, хто їх виконував, не зміг.

Тому здійснення зазначених платежів в такому мінімальному розмірі не може свідчити про визнання відповідачем свого боргу. Відповідно перебіг строку позовної давності не переривався.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеному в постанові №6-2891цс16 від 08.11.2017: «До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення».

Вирішуючи питання щодо стягнення пені за період з 08.02.2017 по 07.02.2018 за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 26 997,23 грн., пені за період з 08.02.2017 по 07.02.2018 включно за несплату процентів в розмірі 34 097,76 грн., інфляційних витрат за неповернутим кредитом і відсотками з лютого 2017 року по січень 2018 року в розмірі 29 098,58 грн., суд зазначає наступне.

За статтею 539 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак не може бути стягнута неустойка та інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за один рік до його звернення до суду.

Враховуючи:

-сплив позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів та комісії, нарахованих до 18.12.2012;

-неправомірність вимог про стягнення заборгованості за процентами та комісією з 18.12.2012 по 07.02.2018;

-сплив позовної давності за вимогами про стягнення пені та інфляційних втрат,

позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи незадоволення позову, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 1048, 1050, 1054, 253, 261, 266, 267 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд шляхом направлення апеляційної скарги через Куйбишевський районний суд Запорізької області в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Ковпака, 29, ідентифікаційний код юридичної особи 00039019.

Відповідач: ОСОБА_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Повне рішення складене 31 жовтня 2018 року.

Суддя: Т.Р.Хамзін