Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 755/7805/13ц

провадження № 61-16585св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М. Крата В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

заінтересовані особи: ОСОБА_4, публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року у складі судді Антипової Л. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Шахової О. В., Вербової І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 755/7805/2013-ц, виданий Дніпровським районним судом міста Києва 28 травня 2013 року.

Вимоги заяви мотивовані тим, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») з ОСОБА_4 та з нього (ОСОБА_3), як поручителя, стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 1 002 190,01 грн.

На виконання рішення третейського суду 28 травня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва виданий виконавчий лист.

Рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 15 травня 2014 року визнано припиненими правовідносини, що випливають із договору поруки, укладеного між ним та ПАТ «Укрсоцбанк», із 07 липня 2008 року.

Вважає, що у нього відсутній обов'язок за виконавчим листом із погашення кредитної заборгованості за позичальника ОСОБА_4, у зв'язку з чим просив задовольнити заяву на підставі частини четвертої статті 369 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Визнано виконавчий лист №755/7805/2013-ц, виданий Дніпровським районним судом міста Києва 28 травня 2013 року на підставі рішення третейського суду, в частині стягнення з ОСОБА_3, як солідарного боржника, на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 775 812,17 грн заборгованості та 158,13 грн сплачених витрат, пов'язаних із вирішенням спору третейським судом, таким, що не підлягає виконанню.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що дія договору поруки припинилася з 07 липня 2008 року, тобто до ухвалення Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків рішення від 04 квітня 2012 року, тому у ОСОБА_3 відсутній обов'язок за виконавчим листом із погашення за рішенням третейського суду кредитної заборгованості за позичальника ОСОБА_4

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_3 з моменту набрання законної сили рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 15 травня 2014 року (з 29 вересня 2014 року) відсутній обов'язок з погашення заборгованості за виконавчим листом, виданим судом на підставі рішенням третейського суду, оскільки його порука є припиненою з 07 липня 2008 року, тобто є припиненою ще до ухвалення Постійно діючим третейським судом при асоціації українських банків рішення від 04 квітня 2012 року.

У жовтні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нову про відмову у задоволенні заяви.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим дійшли помилкових висновків про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_3

Задоволення заяви ОСОБА_3 та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, призводить до порушення прав та законних інтересів банку, фактично позбавляє його можливості примусово виконати рішення суду, яке набрало законної сили.

ОСОБА_3 подав заперечення, в яких просить залишити без задоволення касаційну скаргу та залишити без змін оскаржувані судові рішення як такі, що ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суди попередніх інстанцій всебічно, повно, об'єктивно дослідили обставини справи та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 755/7805/13ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлено, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 квітня 2012 року, ухваленим у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 775 812,77 грн та третейський збір у сумі 8 158,13 грн.

На підставі зазначеного рішення третейського суду 13 квітня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 755/7805/2013-ц.

У подальшому, рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 15 квітня 2014 року, яке набрало законної сили, визнано припиненими з 07 липня 2008 року правовідносини, що випливають із договору поруки, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвали судів попередніх інстанцій зазначеним вимогам закону не відповідають з огляду на таке.

Частиною другою статті 369 ЦПК України, чинного на час постановлення ухвал судами попередніх інстанцій, передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Підстави для цього зазначені у частині четвертій статті 369 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково; б) якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Оскільки рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 квітня 2012 року, ухвалене у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, не було скасовано в порядку, передбаченому статтею 389-5 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), обставин для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не вбачається.

Крім того, згідно із частиною п'ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-172цс15.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшовши висновку про припинення зобов'язання поручителя ОСОБА_3, як боржника за виконавчим документом, зазначену вище правову позицію Верховного Суду України не врахував та не звернув уваги на те, що право на стягнення з поручителя заборгованості реалізовано кредитором шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя й це рішення у встановленому законом порядку не скасовано.

Відповідно до частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки судами попередніх інстанцій застосовано закон, який не підлягав застосуванню, колегія суддів вважає за необхідне ухвали судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням наведеної норми, судові витрати за касаційний розгляд справи слід віднести за рахунок ОСОБА_3

Керуючись статтями 400, 409, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 жовтня 2015 року скасувати, прийняти нову постанову.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа № 755/7805/2013-ц, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 28 травня 2013 року на підставі рішення третейського суду, в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 775 812,17 грн заборгованості та 158,13 грн сплачених витрат, пов'язаних із вирішенням спору третейським судом, таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 121,80 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, та 1 218,00 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат