Справа № 647/2568/18
№ провадження 2/647/833/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
26.10.2018 року Бериславський районний суд Херсонської області
в складі: головуючого - судді В.С.Миргород
при секретарі І.В.Татаровській
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області в порядку заочного розгляду цивільну справу № 647/2568/18 за позовом ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користуваня жилим приміщенням , суд -
за участі представників сторін :
від позивача - представник, не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи без її участі,
ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з цивільним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користуваня жилим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним:
Позивачу на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 який він успадкував від після смерті своїх батьків.
У вказаному будинку зареєстровані відпровідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які фактично у будинку не проживають з 2011 року та 2014 року відповідно, не користуються ним та участі в його утриманні не приймають.
Реєстрація відповідачів в даному будинку перешкоджає позивачу в повній мірі розпоряджатися належним йому майном.
Просить суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користуваня жилим приміщенням а саме будинком АДРЕСА_1
Ухвалою суду від 24.09.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач в судове засідання не прибув, до суду від його представника - адвоката ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки до суду не повідомили.
Даний позов позивачем направлений до розгляду до Бериславського районного суду Херсонської області, оскільки відповідно до відомостей, які містяться в домовій книзі зазначено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 Саме за цією адресою відповідачу судом направлялись виклики до суду.
З повідомлення про вручення поштових відправлень вбачається, що виклики до суду не були вручені, оскільки конверти з судовими повістками повернуто до суду з відміткою «за зазначеною адресою не проживає». Тому виклик відповідачів в судове засідання було здійснено через офіційний веб-портал судової влади, шляхом розмішення оголошення про виклик до суду.
Зі згоди позивача у відповідності до ст.ст.223, 280 ЦПК України суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Положення ст.ст. 5, 10 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.
У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.
Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.
З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом НВІ 957077 посвідченого приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області належить 5/12 частки у праві власності на житловий будинок з господарчимии та побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 (а.с.18). Дане право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом № 77868570(а.с.17).
Також позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом НВІ 957145 посвідченого приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області належить 1/6 частки у праві власності на житловий будинок з господарчимии та побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 (а.с.20). Дане право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом № 80116773(а.с.19).
Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї та інших осіб.
Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України та ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п.34 Постанови ПВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Принципи здійснення права власності закріплені у статті 319 ЦК, де, зокрема, зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, дотримуючись при цьому моральних засад суспільства, а держава не втручається у здійснення власником своїх правомочностей щодо належного йому майна і забезпечує власникам рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ч.1 ст. 321 право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Приписами ст 379 ЦК Ураїни передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
З копії домової книги вбачається, що разом з позивачем в данійій квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13-14).
Згідно довідки Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 17.09.2018 року № 2170, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно зареєстрована, але не проживає за адресою : АДРЕСА_1 з 08.07.2014 року(а.с.15).
Згідно довідки Веселівської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 17.09.2018 року № 2171, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно зареєстрована, але не проживає за адресою : АДРЕСА_1 з 08.12.2011 року(а.с.160).
Відповідно до ст. 29 ЦК України (в поточній редакції від 02.09.2014 р.) «місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово».
Згідно до абзацу 5 статті 3 Закону № 1382-IV термін «місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово».
Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Позивачем в обрунтуванні позовної заяви зазначено, що відповідачі не проживають в будинку , про що складено акти депутатом Веселівської сільської ради ОСОБА_5 у присутності сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 11).
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у спірному домоволодінні не проживають досить тривалий період часу, причини їх відсутності суду не відомі.
Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не користуються спірним домоволодінням, а лише зареєстрований у ньому.
За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Положення статтей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, кварттиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членгами його сім'ї, а положення статтей 405 ЦК України, статтей 64,150,156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника житлового приміщення та членів його сім'ї (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду україни від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що сторони по справі не перебувають в договірних відносинах, договору найму жилого приміщення між ними не укладалося, в належному позивачу будинку відповідачі не проживає більше трьох років, витрат на утримання будинку не здійснюють, за таких обставин суд дійшов висновку що вимоги позивача є правомірними, його порушене право підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення відповідачів права користування чужим майном (спірним будинком).
Позивач при подачі позову до суду поніс витрати у розмірі сплаченого судового збору 1408,80 гривень.
Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Постанови ПВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» на підставі ст.319, 321, 405 ЦК України, керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268, 280-283 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користуваня жилим приміщенням - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 права користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1
Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 права користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 704,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 704,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на оплату судового збору у розмірі 0,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на оплату судового збору у розмірі 0,40 грн..
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1, АДРЕСА_1 РНКОПП НОМЕР_1.
Представник позивача ОСОБА_2, АДРЕСА_2
Відповідач ОСОБА_3, АДРЕСА_1
Відповідач ОСОБА_4, АДРЕСА_1
Повне рішення складено 26.10.2018 року.
Суддя В. С. Миргород