АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 211/3780/17

22-ц/774/1342/К/18

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання-Гладиш К.І.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідачі Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат им. Ілліча»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 березня 2018 року, ухваленого суддею Ніколенко Д.М. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складений 26 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат им. Ілліча» (далі ОСОБА_3«ММК им. Ілліча») про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків в розмірі 320 000 грн. без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що працювала на підприємстві відповідача на умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища більше 10 років.

У лютому 2012 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол №278 промислової медицини їй було встановлено професійне захворювання. По вказаному факту було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання № 01/12 від 14.02.2012 р. де встановлено, що відповідачі протягом тривалого часу грубо порушували ст.13 Закону України «Про охорону праці» та ст.153 КЗпПУ, що саме призвело до виникнення у неї професійного захворювання.

За висновками МСЕК від 14.03.2012 р. серії 10ААА №073428 їй була первинно встановлена втрата працездатності в розмірі 30% та 3 група інвалідності. Вказала, що в звязку з професійним захворюванням змінився її спосіб та якість життя, що завдає їй моральних страждань, в тому числі при виконанні домашньої роботи, вона потребує сторонньої допомоги, що змінило звичний уклад її життя. При захворюванні її повне одужання неможливе і перспектива в майбутньому переносити білі, постійно лікуватись, спричиняє їй моральні страждання, в звязку з чим вважає, що відповідач зобовязаний їй відшкодувати моральну шкоду в заявленому розмірі.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 березня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволені позову.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість судового рішення ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що суд, відмовивши у задоволені позову не врахував конкретні обставини справи, а саме те, що в позивач в період своєї роботи на підприємстві відповідача з 01.02.1998 по 09.03.1998, 11.04.2001 01.2012 стала хворіти та відчувати фізичні страждання, які згодом призвели до встановлення професійного захворювання, що право на відшкодування моральної шкоди виникло у неї з моменту встановлення відсотків стійкої втрати професійної працездатності вперше, 14.03.2012. Вказує, що виплачені 12 березня 2012 року позивачу грошові кошти в розмірі 1000 грн. не можуть вважатися компенсацією відшкодування моральної шкоди, оскільки були сплачені до становлення втрати професійної працездатності МСЕК.

Також звертає увагу на те, що з 22.03.2018 третя група інвалідності встановлена позивачу безстроково, вказує, що постійне погіршення стану здоровя позивача підтверджується виписками з амбулаторної карти. На думку апелянта суд не врахував тяжкості наслідків, які настали у позивача, її потреба у постійній підтримці стану свого здоровя. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3«ММК им. Ілліча», просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки воно є законним і обґрунтованим, а також просив провести судовий розгляд без участі представника відповідача.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки позивача, ОСОБА_1 з 01.02.1998 по 09.03.1998, працювала машиністом конвеєра 2 розряду, з 11.04.2001 по 21.03.2012 сепараторником 4 розряду карєру «Північний», дробильно-сортувальної фабрики структурного підрозділу гірничозбагачувального комплексу «Укрмеханобр», Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (а.с. 27-32).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 02 лютого 2012 року №278, ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання: «Радикулопатія С5-С7, і L4, L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і мязові-тонічним синдромами, артрозом колінних суглобів ПФ другого ступеню (а.с. 9).

Згідно висновків МСЕК серії 10 ААГ №034429 від 23.02.2016 р. ОСОБА_1 повторно встановлено 30 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності (а.с.5).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14 лютого 2012 року встановлено, що позивач працюючи на підприємстві ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» виконувала роботи, які з причин конструктивних недосконалостей технологічного обладнання дробально-сортувальної фабрики та несистематичного використання засобів малої механізації характеризувались важкою фізичною працею в параметрах, що перевищували гранично допустимі. Причина виникнення професійного захворювання: робота на протязі 17 років в умовах важкої фізичної праці, параметри якої перевищували гранично допустимі. (а.с. 4).

Також, судом встановлено, що між сторонами досягнуто домовленості щодо розміру і порядку відшкодування моральної шкоди, про що свідчить заява ОСОБА_1 від 14 лютого 2012 року, надана відповідачем в якості обґрунтування відзиву на позов, відповідно до якої позивач отримала грошове відшкодування завданої їй моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, 173 ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, ч.1, ч.5 ст.23 ЦК, п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»й виходив з того, що подвійне стягнення моральної шкоди діючим законодавством не передбачено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України ).

Разом з тим, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

За змістом частин 1, 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 р. № 392/584/16ц.

Як видно із заяви ОСОБА_1 від 14 лютого 2012 року вона просила у звязку з отриманням нею професійного захворювання в ході виконання роботи на посаді сепараторника, сплатити їй моральну шкоду, посилаючись на положення ст.ст.173, 237-1 КЗпП України, яку вона оцінила в 1000 грн. ( а.с.71).

Видатковим касовим ордером від 12 березня 2012 року підтверджено отримання ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди в розмірі одна тисяча гривень (а.с.72).

Отже, наведене свідчить про те, що моральна шкода завдана позивачу ушкодженням здоров'я на виробництві вже була їй відшкодована відповідачем одноразово 14 лютого 2012 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині посилання позивача на лист ВССУ від 01.09.2011 р. та наведену практику ВСУ, оскільки вказані посилання стосуються виключно здійснення виплат Фондом соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України та жодним чином не позбавляють права відповідача здійснити виплату моральної шкоди в добровільному порядку в будь-який час після настання професійного захворювання.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Отже, на підставі викладеного, та з урахуванням положень ст.375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 25 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: