Постанова

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 796/105/2018

провадження № 61-42043ав18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), АнтоненкоН. О., Коротуна В. М.,

секретар судового засідання Субін М. О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп»,

сторони третейського спору:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Верховного Суду (місто Київ, проспект Повітрофлотський, 28) апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 липня 2018 року у складі судді Немировської О. В. у справі за заявою ОСОБА_4 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 28 лютого 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 28 лютого 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (далі - ТОВ «ФК «Фангарант Груп») про стягнення з нього заборгованості.

Вимоги обґрунтовував тим, що вказаним рішенням третейського суду з нього на користь ТОВ «ФК «Фангарант» було стягнуто заборгованість за договорами від 01 квітня 2016 року № 122583153 та від 14 червня 2016 року № 120843011 про отримання товарів в системі «Плати ПізнішеТМ» у сумі 79 421 грн 68 коп.

Посилаючись на те, що третейський суд вийшов за межі своїх повноважень, а саме: розглянув спір, що виник із договорів, у яких він є споживачем послуг, просив заяву задовольнити.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 липня 2018 року заяву ОСОБА_4 задоволено.

Скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 28 лютого 2018 року у справі № 2018/0129-002 за позовом ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд зробив висновок про те, що третейський суд усупереч вимогам статті 6 Закону України «Про третейські суди» розглянув непідвідомчий йому спір, у якому стороною справи є споживач.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ТОВ «ФК «Фангарант Груп» подало до Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заявник зазначає, що в цьому випадку спір про стягнення боргу виник з приводу невиконання ОСОБА_4 умов указаних договорів, а не в зв'язку з порушенням прав споживача. Тому, вважає, що даний позов підвідомчий третейському суду.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦПК України справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

У частині другій статті 24, частині другій статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Належним чином повідомлені про судовий розгляд справи заявник і заінтересована особа в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши умови договорів про отримання товарів в системі «Плати ПізнішеТМ» від 01 квітня 2016 року та від 14 червня 2016 року, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У частині першій статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин другої та п'ятої статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 01 квітня 2016 року між ОСОБА_4 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 був укладений договір про отримання товарів в системі «Плати ПізнішеТМ» № 122583153, відповідно до умов якого клієнт - ОСОБА_4 отримав від постачальника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, яка є учасником системи «Плати ПізнішеТМ», оптичний прилад Bresser підзорну трубу Pirsch 25-75x100 WP на умовах, визначених Правилами отримання товарів (послуг) в системі «Плати ПізнішеТМ», які є невід'ємною частиною договору.

14 червня 2016 року ОСОБА_4 і фізична особа-підприємець ОСОБА_6 уклали договір про отримання товарів в системі «Плати ПізнішеТМ» № 120843011, відповідно до умов якого клієнт - ОСОБА_4 отримав від постачальника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, який є учасником системи «Плати ПізнішеТМ», нівелір лазерний Bosh GLL 3-80 P+BM1 на умовах, визначених Правилами отримання товарів (послуг) в системі «Плати ПізнішеТМ», які є невід'ємною частиною договору.

Оплата вартості товарів відповідно до обраного Пакету фінансування за цими договорами мала бути здійснена поетапно десятьма платежами.

Пунктом 1.1 укладених договорів передбачено, що в момент їх підписання всі існуючі та майбутні права постачальника за договорами відступаються на користь Процесинг-центра, яким відповідно до Правил отримання товарів (послуг) в системі «Плати ПізнішеТМ» є ТОВ «ФК «Фангарант Груп».

Відповідно до пунктів 8.6 договорів будь-який спір, що виникає щодо них або у зв'язку з ними, окрім спорів щодо захисту прав споживачів, підлягає передачі до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» із застосуванням його Регламенту.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов цих договорів ТОВ «ФК «Фангарант Груп» звернулося до третейського суду з позовом про стягнення заборгованості та неустойки, передбачених пунктами 8.2 договорів.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 28 лютого 2018 року вказаний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» заборгованість в розмірі 79 421 грн 68 коп., яка складається з 32 573 грн 72 коп. заборгованості за основним зобов'язанням та 46 847 грн 96 коп. неустойки.

Із зазначеним рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» не погодився ОСОБА_4, оскільки, на його переконання, суд вийшов за межі своїх повноважень та розглянув спір, де відповідачем є споживач, що суперечить положенням статті 6 Закону України «Про третейські суди».

Задовольняючи заяву ОСОБА_4, апеляційний суд, застосувавши норми статті 458 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та статті 6 Закону України «Про третейські суди», зробив висновок про те, що третейський суд розглянув справу, яка йому не підвідомча відповідно до закону (спір, де стороною є споживач), тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з цих підстав.

Колегія погоджується з таким висновком.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до пункту 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Статтею 6 зазначеного Закону визначено категорії справ, що виникають з цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонено третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судом» частина перша статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пункт 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Наведені висновки щодо застосування приведених норм права містяться в постановах Верховного Суду України від 20 травня 2015 року (6-64цс15), від 11 листопада 2015 року (справа № 6-1716цс15) та від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2630цс15).

Предметом спору, який розглядався третейським судом, є стягнення заборгованості зі споживача за договорами про придбання ним товарів у лізинг. Тобто спір виник з приводу виконання договорів, за якими відповідач є споживачем послуг.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, спори за такими договорами, як під час їх укладення, так і під час їх виконання, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим законом виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів.

Та обставина, що за договорами про отримання товарів в системі «Плати ПізнішеТМ» ОСОБА_4 зобов'язаний був сплачувати кошти ТОВ «ФК «Фангарант Груп», до якого перейшло право вимоги, не змінює його статусу споживача.

Апеляційний суд міста Києва, як суд першої інстанції, виходячи із суб'єктного складу сторін та характеру спірних правовідносин, що були предметом розгляду у третейському суді, а також із того, що відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду у третейському суді, пов'язані з виконанням зобов'язань за споживчими договорами та на момент ухвалення рішення третейського суду від 28 лютого 2018 року діяла редакція Закону України «Про третейські суди», в якій передбачена заборона розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 28 лютого 2018 року є такою, що підлягає задоволенню, оскільки цей спір не підвідомчий третейському суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення норм матеріального чи процесуального права Апеляційним судом міста Києва.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскарженої ухвали - без змін.

Керуючись статтями 23, 24, 263, 351, 367 - 369, 374, 375, 381-384, 459 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. М. Коротун