Провадження № 2/127/2462/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Дернової В.В., при секретарі Тронт М.О., за участі представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення недоотриманої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення недоотриманої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. Позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ ДП «45 експериментальний механічний завод» від 04.06.2018 року № 100к про його звільнення з роботи та поновити його на роботі на посаді інженера з нормування праці 2-ї категорії ДП «45 експериментальний механічний завод», стягнути з ДП «45 експериментальний механічний завод» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з ДП «45 експериментальний механічний завод» на його користь 10 000 гривень у відшкодування моральної шкоди; стягнути з ДП «45 експериментальний механічний завод» на його користь недоотриманий заробіток за весь період роботи внаслідок заниження заробітної плати в розмірі 18 689,80 грн., з яких 15 845,66 грн. невиплачена заробітна плата, 2 402,87 грн. невиплачених відпускних, 441,27 грн. неоплачених днів невикористаної відпустки при звільненні; розподілити судові витрати між сторонами; допустити негайне виконання в частині поновлення на роботі і присудження виплати заробітної плати мотивуючи свої вимоги тим, що його незаконно, всупереч його волі, було звільнено із займаної посади, а також впродовж року йому недоплачувалася заробітна плата, чим було порушено його трудові права та норми КЗпП України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2018 року було витребувано у ДП «45 експериментальний механічний завод» інформацію (довідку) про роботу на підприємстві ОСОБА_2 із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, періоду роботи і розміру заробітної плати, дати вручення наказу про звільнення та трудової книжки, а також зазначенням усіх виплат з їх розшифровкою, які були проведені з ним в день звільнення відповідно до ст.116 КЗпП України, включаючи виплату компенсації за невикористану відпустку, утриманих обов'язкових платежів та зборів, оплати тимчасової непрацездатності (в разі наявності таких виплат) та інших виплат, що йому належать, а також окремо довідку про обчислення його середньої заробітної плати, з якою пов'язана відповідна виплата - розрахунок при звільненні, з її розшифровкою; інформацію щодо прийняття ДП «45 експериментальний механічний завод» на посаду, яку займав ОСОБА_2, іншої особи та підстави такого прийняття (заява, наказ тощо).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2018 року було витребувано від Управління Держпраці у Вінницькій області інформацію щодо перевірки заяви ОСОБА_2 щодо правильності обчислення днів відпустки та нарахування йому заробітної плати за час роботи в ДП «45 експериментальний механічний завод».

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали у обсязі та з підстав, викладених у позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог від 12.07.2018 року (а.с.28) та відповіді на відзив (а.с.85-87), та просили їх задовольнити.

Представник відповідача - ДП «45 експериментальний механічний завод» - у судове засідання, призначене на 14.30 год. 19.09.2018 року, не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою (а.с. 102). При цьому о 14.45 год. 19.09.2018 року на електронну пошту суду було надіслано клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням у відрядженні (а.с. 103-104, без ЕЦП), яке не могло бути взято судом до уваги. Разом з тим, матеріали справи містять відзив на позов від 24.07.2018 року (а.с.36-37) та заперечення на відповідь на відзив (а.с.50-52), а тому позиція відповідача врахована судом про винесенні рішення у справі.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, суд прийшов до висновку, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що, як вбачається з наказу ДП «45 експериментальний механічний завод» від 31 травня 2017 року № 85/1к «По особовому складу про прийняття на роботу», з 01.06.2017 року ОСОБА_2 прийнято на посаду інженера з нормування праці 2 категорії відділу економіки і нормування праці; встановлено посадовий оклад 5903 грн. на місяць.

27.03.2018 року ОСОБА_2 подав заяву про надання йому основної щорічної відпустки з 02.04.2018 року тривалістю 68 календарних днів за період з 11.06.2015 року до 10.06.2018 року з подальшим звільненням його з роботи у останній день відпустки.

Як вбачається з наказу ДП «45 експериментальний механічний завод» від 30 березня 2018 року № 55/1к «По особовому складу про надання відпустки» ОСОБА_2 надано щорічну відпустку: 22 календарних дні з 02.04.2018 року до 24.04.2018 року (за період роботи з 11.06.15-11.06.16); 26 календарних днів з 25.04.2018 року до 22.05.2018 року (за період роботи з 11.06.16-11.06.17); 11 календарних днів з 23.05.2018 року до 03.06.2018 року (за період роботи з 11.06.17-11.06.18).

Наказом ДП «45 експериментальний механічний завод» від 04.06.2018 року № 100к «Про звільнення ОСОБА_2» ОСОБА_2, інженера з нормування праці другої категорії, 04.06.2018 року звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі заяви від 27.03.2018 року у зв'язку із недотриманням строку на відкликання заяви про відпустку з подальшим звільненням від 27.03.2018 року.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням; датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Останній день відпустки ОСОБА_2 - 03.06.2018 року був вихідним днем, тому наказ про його звільнення було видано у перший робочий день - 04.06.2018 року.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні; якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, як вбачається з правової позиції, викладеної в ухвалі Верховного Суду України від 14 березня 2008 року у справі № 6-28416сво07, якщо протягом двотижневого строку попередження про розірвання трудового договору позивач не відкликав заяву про звільнення, то при звільненні позивача на підставі ст. 38 КЗпП України відповідачем не було порушено встановленого законом порядку звільнення.

Отже, ДП «45 експериментальний механічний завод» правомірно не взято до уваги заяви ОСОБА_2 від 15.05.2018 року та від 25.05.2018 року, оскільки вони були подані після спливу двотижневого строку попередження про розірвання трудового договору.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення недоотриманого заробітку за весь період роботи внаслідок заниження заробітної плати в розмірі 18 689,80 грн., з яких 15 845,66 грн. невиплачена заробітна плата, 2 402,87 грн. невиплачених відпускних, 441,27 грн. неоплачених днів невикористаної відпустки при звільненні суд зазначає наступне.

Так, суд критично оцінює та не бере до уваги наданий відповідачем наказ ДП «45 експериментальний механічний завод» від 01 червня 2017 року № 50/1к «Про виправлення описки шляхом внесення змін та доповнення змістом до наказу № 85/1к від 31.05.2017 року», яким змінено зміст пункту 21 наказу ДП «45 експериментальний механічний завод» № 85/1к від 31.05.2017 року про прийняття ОСОБА_2, та ОСОБА_2 прийнято на посаду інженера з нормування праці 2 категорії відділу економіки і нормування праці з неповним робочим днем (6 годин на день) з оплатою у розмірі 0,75 від посадового окладу 5903 грн. на місяць на час декретної відпустки ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_2 не був ознайомлений зі змістом даного наказу, який містить зміни істотних умов праці (режим робочого часу та оплата праці).

Отже, суд приходить до висновку, що заробітна плата ОСОБА_2 за період з червня 2017 року до березня 2018 року повинна була нараховуватися, виходячи з посадового окладу у розмірі 5903 грн. на місяць, а не у розмірі 0,75 від посадового окладу у розмірі 5903 грн. на місяць.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, розмір невиплаченої ОСОБА_2 заробітної плати, яка підлягає стягненню, складає: (5903 грн./міс.*10 міс.) - 44055,82 грн. (виплачена заробітна плата) = 14 974,18 грн.

При цьому, суд звертає увагу, що сума 14 974,18 грн. визначена без урахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів, оскільки здійснення відповідних нарахувань та відрахувань є обов'язком роботодавця.

Щодо позовних вимог про стягнення 2 402,87 грн. невиплачених відпускних та 441,27 грн. неоплачених днів невикористаної відпустки при звільненні, то суд погоджується з сумою компенсації за невикористану відпустку - 441,27 грн., проте сума 2 402,87 грн. невиплачених відпускних, на переконання суду, є невірно розрахованою з огляду на наступне.

Оскільки посадовий оклад у розмірі 5903 грн./міс. був встановлений ОСОБА_2 наказом ДП «45 експериментальний механічний завод» від 31 травня 2017 року № 85/1к «По особовому складу про прийняття на роботу» з 01.06.2017 року, то такий оклад може бути використаний лише для обрахунку відпускних за відпустку, надану ОСОБА_2 за період роботи з 11.06.2017 року до 11.06.2018 року (11 календарних днів). При цьому, з метою розрахунку оплати за один календарний день відпустки береться до уваги заробітна плата ОСОБА_2 за період з 01.06.2017 року до 31.03.2018 року (59 030 грн.), яка підлягає діленню на 296 днів (календарні дні за вказаний період, за виключенням святкових та неробочих днів, передбачених ст. 73 КЗпП України), що дорівнює 199,43 грн. за однин день відпустки. Отже, відпускні, які підлягали виплаті ОСОБА_2 за вищезазначені 11 днів відпустки, становлять 2193,73 грн. (199,43 грн./день*11 днів). Відповідачем же відпускні за вказаний період були нараховані позивачеві, виходячи з денної заробітної плати - 150,26 грн. (а.с.59), тобто у розмірі 1652,86 грн. (150,26 грн./день*11 днів). Таким чином, різниця між належними ОСОБА_2 та виплаченими йому відпускними складає 540,87 грн. (2193,73 грн. - 1652,86 грн.), яка підлягає стягненню з відповідача.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. суд зазначає наступне.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне відшкодувати позивачеві ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1000 гривень, що є обґрунтованою компенсацією за недоплату йому заробітної плати, відпускних та компенсації за невикористану відпустку.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом було задоволено позовні вимоги у частині, що складає близько 20% усіх заявлених позовних вимог (як майнового, так і немайнового характеру), а позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору), то необхідно стягнути з Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» на користь держави 300,52 грн. судового збору.

Що стосується понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу (як вбачається з квитанцій до прибуткового касового ордеру № 3 від 08.06.2018 року та № 7 від 09.08.2018 року, їх загальний розмір становить 6000 грн.), то 1/5 частина (20%) цих витрат становить 1200 грн., які підлягають стягненню з Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» на користь ОСОБА_2.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 13, 81, 141, 263-265, 259, 268, 273 ЦПК України, на підставі ст. ст. 38, 73, 2371 КзпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» на користь ОСОБА_2 14974,18 грн. невиплаченої заробітної плати з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" (сума визначена без урахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів).

Стягнути з Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» на користь ОСОБА_2 540,87 грн. відпускних та 441,27 грн. компенсації за невикористану відпустку (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів).

Стягнути з Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» на користь ОСОБА_2 1000 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» на користь ОСОБА_2 1200 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод» на користь держави 300,52 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1)

Державне підприємство «45 експериментальний механічний завод» (м. Вінниця, вул. Стрілецька, буд. 57; )

Повне рішення суду складене 24.09.2018 року.

Суддя: