Головуючий у І інстанції Тиханський О.Б.
Провадження № 22-ц/824/1802/2018 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Шуляку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенніКиївського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дубік Вероніки Самвелівни,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Обухівського районного суду Київської області із скаргою, в якій просив визнатинеправомірними дії старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Дубік Вероніки Самвелівни щодо складання довідки-розрахунку від 25 липня 2018 року №1403/7 та зобов'язати державного виконавця усунути порушення шляхом складання довідки-розрахунку з врахуванням відрахування від середнього розміру заробітної плати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, посилаючись на те, що державний виконавець при складанні 25 липня 2018 року довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_2 по аліментам у розмірі 30% від середньої заробітної плати по місту Обухів повинен був відняти від розміру середньої заробітної плати обов'язкові відрахування, а саме: єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, після чого визначати 30% від середньої заробітної плати. Вищенаведена помилка державного виконавця у визначенні розміру заборгованості по аліментам призвела до значного завищення цього розміру, що порушує права заявника та є підставою до задоволення його скарги.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нове рішення про задоволення його скарги в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених в ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення її без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 2-497/04 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів в розмірі 30% заробітку (доходу) на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, починаючи з 16.07.2004 року і до досягнення дитиною повноліття.

25.07.2018 року державним виконавцем Дубік В.С. складено довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по аліментах за період з 19.11.2012 року по 01.07.2018 року та визначено загальну суму заборгованості в розмірі 27 518 грн. 91 коп. (а.с.5-7).

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості та недоведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України &q?об;Про виконавче провадження&q?і,; виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення); виконання рішень, як передбачає ст.2 згаданого Закону, покладено на державну виконавчу службу.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов»язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України, відповідно до ст. 195 якого передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

З матеріалів справи вбачається, що головний державний виконавець при складанні довідки-розрахунку заборгованості заявника по аліментам керувався ч. 2 ст. 195 СК України, в зв'язку з чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом, а заявник фактично не погоджується з розміром заборгованості, визначеним державним виконавцем, що свідчить про те, що між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні, який згідно ч. 4 ст.195 СК України має вирішуватися судом за правилами позовного провадження або у порядку, передбаченому розділом УІІ ЦПК.

Вищенаведене, зокрема, випливає і з п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 7 лютого 2014 року № 6 &quщо;Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах&q? п;, відповідно до якого судам роз'яснено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи.

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов»язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання. Спір про право розглядається виключно у позовному провадженні. Позовне провадження - це вид провадження у цивільному процесі, у якому розглядається спір про право цивільне, тобто спір, який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Отже, лише позовне провадження спрямоване на вирішення спору про право. Таким чином, при наявності такого спору заборгованість стягується на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, а не державним виконавцем відповідно до положень Закону України &qu я;Про виконавче провадження&q?ов;.

Предметом скарги ОСОБА_2 є оцінка законності дій державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій, передбачених Законом України &qun:;Про виконавче провадження&q? в;.

Неправомірні дії - дії, що порушують вимоги закону або інших нормативних актів, здійснюються всупереч праву. Вони являють собою заборонені нормами права форми поведінки суб'єктів права та порушують приписи юридичних норм. Отже, суть протиправності зводиться до об»єктивного порушення закону.

Згідно положень ст.71 Закону України &q?ор;Про виконавче провадження&q?ді; виконавець зобов»язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов»язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець, дії якого оскаржуються, склав розрахунок у межах повноважень та повідомив зацікавлених осіб про вчинену виконавчу дію, що свідчить про дотримання ним вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки при складанні 25 липня 2018 року довідки-розрахунку заборгованості по аліментам державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та відповідно до закону, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність в справі підстав до задоволення скарги ОСОБА_2

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 14серпня 2018 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: