КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 760/21523/18

провадження № 22-ц/824/1609/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне підприємство «Сучасні Будівельні Технології»

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року у складі судді Українця В.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Сучасні Будівельні Технології» про розірвання договору, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання договору, стягнення коштів.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року цивільну справу передано на розгляд Обухівському районному суду Київської області.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 06 вересня 2018 року позивач подав до суду апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою.

Указує на те, що звернувся з позовною заявою до відповідача з вимогою розірвати договір, який за своєю правовою природою відноситься до договору підряду та стягнути кошти за цим договором.

Посилаючись на частину першу статті 19 ЦПК України та частину другу статті 27 ЦПК України, зазначає, що даний спір виник з цивільних правовідносин, а отже має розглядатись загальним судом у порядку цивільного судочинства за правилами загальної підсудності, тобто за місцезнаходженням юридичної особи.

Вказує на те, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а також відповідно до договору № 30/12/14/01, укладеного між позивачем та відповідачем, місцезнаходженням останнього, на момент звернення до суду з позовною заявою, була адреса: 03186, м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 5, що територіально відноситься до Солом'янського району міста Києва.

Окрім того, апелянт зазначає, що спір, з яким він звернувся до суду, не є спором з приводу нерухомого майна.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про передачу справи на розгляд до Обухівського районного суду Київської області, місцевий суд виходив з того, що спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, місцезнаходження якого територіально не віднесено до Солом'янського району міста Києва, а справа підлягає розгляду за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням нерухомого майна.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, ухвала суду не відповідає указаним нормам, що, відповідно до статті 379 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV &q?о ;Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини&q?ен; застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Згідно інформації з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням юридичної особи Приватного підприємства «Сучасні Будівельні Технології» є: 03186, м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 5.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, у відповідності до частини другої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, статтею 30 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено виключну підсудність.

За правилом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» надав судам роз'яснення, де зазначив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Виходячи з аналізу правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об'єктом якого є нерухоме майно.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Проте, зі змісту позовної заяви не вбачається спору про нерухоме майно, оскільки предметом позову є вимога щодо розірвання договору, відповідно до умов якого відповідач бере на себе зобов'язання виконати своїми силами та/або залученими силами роботи по виготовленню, монтажу вікон з ПВХ та алюмінієвого фасаду зі склопакетами у передбаченому договором обсязі на об'єкті - житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Озерна, 17, смт. Козин, а позивачем не порушується питання щодо вирішення спору з приводу самої нерухомості, зокрема, щодо права власності або користування нею, у зв'язку з чим колегія суддів уважає, що підсудність даної справи підлягає вирішенню за загальними правилами, встановленими статтею 27 ЦПК України.

Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці &q?но;право на суд&quпр; передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.

У своєму рішенні в справі &qusi;Голдер проти Сполученого Королівства&qu",;, 1975 р. суд відзначив: &quрі;Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики &q? к;справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження&q?і ;. Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.

Отже, колегія доходить висновку, що місцевий суд належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв'язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок щодо непідсудності даної справи Солом'янському районному суду м. Києва, що призвело до неправильного вирішення питання щодо підсудності справи, що відповідно до статті 379 ЦПК України, є підставою для скасування такої ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 27 серпня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Мазурик

Л.Д.Махлай