РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 листопада 2018

м.Харків

Справа № 639/3125/16-ц

провадження 2/639/54/18

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Тущенко Т.В.

учасники справи:

позивач-ОСОБА_2

представник позивача- ОСОБА_11.

представник відповідача- ОСОБА_17., ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу , витребуванні з незаконного володіння житлового будинку, визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , відділу реєстрації Харківської міської ради та , з урахуванням уточнень, просила визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3 від 17.12.2015 р., укладені між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луніною Т.А., за реєстровими № 2046, № 2048, витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 1/10 частку жилого будинку, з незаконного володіння ОСОБА_5-9/10 частини житлового будинку, визнати право власності за ОСОБА_2 на зазначений житловий будинок .

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначала, що перебувала з гр.ОСОБА_7 з 1993 р. по 2008 р. в зареєстрованому шлюбі. 29.07.1996 р. чоловік подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_3, з правом довічного проживання ОСОБА_7 у житловому будинку, після чого переоформила на своє ім'я особові рахунки, пов'язані з платежами, у тому числі комунальними, земельним податком) та продовжувала постійно проживати в будинку, в якому дотепер мешкає та зареєстрована.

29.03.2016 р., їй на роботу зателефонувала сусідка та повідомила, що незнайомі особи намагаються проникнути у житловий будинок. Приїхавши за місцем проживання та викликавши поліцію, які оглянули документи цих осіб , з'ясувалося, що вони є власниками будинку, в якому проживає позивач ОСОБА_2. Того ж дня, за зверненням позивача про злочин до районного управління поліції, були внесені відповідні відомості до ЄРДР, позивач визнана потерпілою у кримінальному провадженні.

ОСОБА_2 посилається також на те, що в ході розслідування було встановлено, що 17.12.2015 р. колишній чоловік ОСОБА_7 уклав два договори купівлі-продажу житлового будинку по ? частині з ОСОБА_3 У п. 1.3 цих договорів зазначено, що продавцю належить на праві особистою приватної власності спірний будинок на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, хоча, як зазначає позивач, власником будинку з 1996 р. є вона Право власності відповідача ОСОБА_3 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

09.02.2016 р. ОСОБА_2 була знята з реєстрації місця проживання, у зв'язку зі зміною власника на підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Вважає , що укладений її колишнім чоловіком ОСОБА_7 договір купівлі-продажу недійсним, був спрямований на незаконне заволодіння належним позивачу майном, оскільки ОСОБА_3 достеменно знала про укладений раніше договір дарування, жодного разу не була у будинку, його не оглядала, не спілкувалась з особами, що в ньому мешкають, у тому числі з ОСОБА_2

Позивач указує, що в подальшому, ОСОБА_3 що спірний будинок перепродала своїм родичам ОСОБА_4, ОСОБА_5 ( а.с. ( а.с. 48-52).

У позові ОСОБА_9 просила також зобов'язати відділ реєстрації Харківської міської ради поновити реєстрацію її місця проживання в будинку та стягнути з відповідачів судові витрати.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістили, відзиву на позов не подали.

Представник ОСОБА_3 -ОСОБА_1, представник ОСОБА_5- ОСОБА_10 проти позову заперечували, посилаючись на те, що право власності на будинок за ОСОБА_2 не було зареєстровано, а тому ОСОБА_7 мав право укласти договір купівлі-продажу.

Представник Департаменту реєстрації Харківської міської ради надіслав заперечення по справі, вказуючи, що Жовтневим РВ у м.Харкові ГУДМС України в Харківській області 09.02.2016 р., у звязку зі зміною власника домоволодіння, було знято з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4. До розгляду судових спорів, предметом яких є питання реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання /перебування, та які виникли до моменту передачі повноважень з реєстрації органам місцевого самоврядування, залучення Департаменту реєстрації Харківської міської ради можливо лише в якості третьої особи.

Представник також у письмових запереченнях наголошує на тому, що однією з підстав проведення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання осіб є відповідне судове рішення, яке набрало законної сили.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2016 р. частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 09.02.2016 р. про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та зобов'язано поновити реєстрації місця проживання АДРЕСА_3. ( а.с. 112-115)

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.02.2017 р. , за заявою позивача, позов ОСОБА_2 в частині вимог до Департаменту ( відділу) реєстрації Харківської міської ради про зобов'язання поновити реєстрацію місця проживання залишено без розгляду.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_7, що настала 01.12.2016 р., його, за заявою позивача, виключено зі складу відповідачів по справі ( а.с. 124-125, 134).

За клопотанням позивача, ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.02.2017 р. забезпечено позов шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_3 та заборонено ПАТ «Харківміськгаз», КП «Харківводоканал», АК «Харківобленерго» здійснювати відключення житлового будинку від газопостачання, водопостачання, електропостачання до вирішення справи по суті ( а.с. 136-137).

Ухвалою суду від 06.09.2018 р., за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 витребувана з КП «Харківське міськБТІ» інформація щодо звернення ОСОБА_2 із заявами про реєстрацію житлового будинку та з Жовтневого відділення полції Київського відділу поліції ГУНП в Харківській області дані з приводу проведення почеркознавчої експертизи ( т. 2 а.с. 30).

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши як свідка ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного.

ОСОБА_2 і ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.04.1993 р. , проживали та були зареєстровані в АДРЕСА_3, який на праві власності належав ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого П'ятою Харківською державною нотаріальною конторою 02.10.1992 року за реєстром №4-4712, зареєстрованого у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 31.01.1996 р. під №26800 ( а.с.23,24).

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 29.07.1996 року, ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар жилий будинок з надвірними будівлями , що находиться по АДРЕСА_3 на земельній ділянці пл.503 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу. Згідно примітки договір посвідчено з тим, що гр.ОСОБА_7 залишається довічно проживати у жилому будинку ( а.с. 12-13).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 243 ЦК України ( в редакції на час укладення договору) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст. 227 і цього Кодексу ( ч.3 ст. 244 ЦК України), які передбачають, що договір повинен бути нотраіально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Матеріали справи свідчать про те, що договір дарування від 29.07.1996 р. посвідчений державним нотаріусом 5-ї Харківської державної нотаріальної контори Одринською О.В. Договором передбачено, що він підлягає реєстрації у Харківському міському бюро технічної інвентаризації.

Факт прийняття дарунку від дарувальника обдарованому підтверджується фактичними обставинами справи та не оспорюється відповідачами.

Суд відхиляє доводи представників відповідачів щодо того, що позивач ОСОБА_2 не набула права власності на спірне нерухоме майно, оскільки після укладення договору дарування у встановленому законом порядку не зареєструвала своє право власності в Харківському міському бюро технічної інвентаризації не грунтуються на законі.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. Заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1996 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. №56, Правилами державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затв.наказом Держкомітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.95 р. № 56, якими державна реєстрація здійснювалась бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів.

З аналізу нормативних актів вбачається, що виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За інформацією КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 03.10.2018 р. № 10962/04-13, при здійсненні КП власних повноважень з реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна до 01.01.2013 р. тобто до зміни порядку реєстрації права власності, ОСОБА_2 не зверталась із заявою про реєстрацію нерухомого майна. В матеріалах інвентаризаційної справи мається заява позивача від 01.04.2016 р. щодо реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями згідно договору дарування, посвідченого 29.07.1996 р. 5-ю Харківською державної нотаріальною конторою № 2-3338. ( т. 2 а.с. 42).

Відповідно до ч.1 ст. 128 ЦК України право власності ( право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Цією спеціальною нормою закону визначений момент набуття обдарованим права власності на дарунок з моменту його прийняття. Отже, в день укладення договору дарування 29.07.1996 р. у ОСОБА_2, яка прийняла дарунок, набула право власності на спірний житловий будинок по АДРЕСА_3.

За таких обставин, право власності на будинок АДРЕСА_3 набуто правомірно на підставі договору дарування , а відсутність реєстрації нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації не позбавляє позивача права власності на цей будинок.

За договорами купівлі продажу від 17.12.2015 р., посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т.А. за № 2046 , №2048 ОСОБА_7 продав ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_3 ОСОБА_3 на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, посвідченого ОСОБА_13 -державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори від 02.10.1992 р. № 4-4712, спадкова справа № 480, дублікат видано ОСОБА_14 26.10.2015 р. реєстровий № 7-530. Право власності на житловий будинок за ОСОБА_7 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за індексним номером НОМЕР_8 від 23.11.2015 р., номер запису про право власності НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_7.

Пунктом 1.4 договорів купівлі-продажу встановлено: продавець свідчить, що ? частина житлового будинку, яка є предметом договору до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під забороною ( арештом), заставою, не перебуває, унаслідок укладення договору не порушуються права та законні інтереси інших осіб.

Продавець свідчить, що частина житлового будинку, що відчужується є його особистою приватною власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на цю частину житлового будинку, у тому числі й відповідно до ст.ст. 65,74 та 97 Сімейного кодексу України, відсутні, про що нотаріусу подано відповідну заяву ( п. 1.8 договору). Вартість житлового будинку, що відчужується, становить 423 085 грн. ( а.с. 15-21).

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що за даними договорами ОСОБА_7 відчужив майно, яке він не мав права відчужувати, оскільки на 17.12.2015 р. не був його власником.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 3 ЦК України є неприпустимим позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності.

За вимогами частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З наданих суду матеріалів, висновку судово-почеркознавчої експертизи, пояснень ОСОБА_7, що дані у кримінальному провадженні вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 08.10.2008 р. шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_7 розірвано. Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.08.2016 р. ОСОБА_7 визнано винним за ч.2 ст. 125 КК України у нанесенні ОСОБА_2 двох колото-різаних поранень грудної клітини.( а.с. 119, 120).

Згідно з характеристикою дільничного інспектора СП ПП Новобаварського ОП ГУ Національної поліції у Харківській області, за життя ОСОБА_7 зловживав спиртними напоями, вів антисоціальний спосіб життя ( а.с. 122). Зазначені обставини підтвердила також свідок ОСОБА_2

Як випливає з пояснень ОСОБА_7 , він з листопада 2014 р. в будинку не проживав через конфлікти з дружиною, познайомився з особами, що обіцяли допомогти йому з офтальмологічною операцією, забрали паспорт, потім супроводжували до деяких організацій, де він ставив підпис, а взамін лікування треба було переоформити будинок, проте житло не мав намірів продавати, ніяких грошей не отримував, документи, що підписував , не читав через вади зору. У січні 2016 р. на нього напали, розбили битами голову, після чого його доставлено до лікарні ( а.с. 192-193 196).

З довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна випливає, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 зареєстровано 08.04.2016 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_15 за договором дарування від 08.04.2016 р. за ОСОБА_4-1/10 частина, інші 9/10 за ОСОБА_5 ( а.с. 53). В судовому засіданні представник ОСОБА_3 підтвердив, що вона подарувала житловий будинок своїй доньці , а частину-ОСОБА_4

Позивач вважає, що належний їй житловий будинок по АДРЕСА_3 вибув з її володіння поза її волею, що є підставою для визнання недійсними угоди, укладеної між ОСОБА_7 і ОСОБА_3, витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на спірний житловий будинок.

Унаслідок укладання договорів купівлі-продажу нерухомого майна порушені права власника будинку ОСОБА_2, оскільки фактично майно, яке є предметом відчуження за цими договорами, перебуває у її власності, вона проживає постійно в будинку дотепер, зареєстрована в ньому .

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

В пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до положень частини 1 статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Судом встановлено, що спірний будинок вибув із володіння власниці ОСОБА_2 поза її волею, тому наявні правові підстави для витребування житлового будинку.

Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, від 16 вересня 2015 року у справі №6-1203цс15.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

В силу статті 17 Загальної декларації прав людини кожна людина має право володіти майном як одноосібно, так і спільно з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особамає право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За приписами статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України).

За наведених обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обгрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

За правилами ст.ст. 133,141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, підлягають стягненню з відповідача в сумі 4230,90 грн. Оскільки ОСОБА_2 не доплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру, такі витрати необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 133, 141, 264, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений 17 грудня 2015 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т.А. за реєстровим №2046.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений 17 грудня 2015 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т.А. за реєстровим №2048.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 29 липня 1996 р. державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Одрінською О.В. під реєстровим № 2-3338.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1/10 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 9/10 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 4230 грн. 90 коп., а також судовий збір в дохід держави у розмірі 1102 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. ( НОМЕР_1, виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській обл.. 10.12.2001 р., прож.АДРЕСА_5).

Відповідачі

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н. ( ІПН НОМЕР_3, НОМЕР_4, виданий Червонозаводським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській обл.. 19.07.2006 р., прож.АДРЕСА_2).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н. ( НОМЕР_5, виданий Київським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській обл.. 15.10.2009 р., прож.АДРЕСА_1).

Повний текст рішення виготовлено 13.11.2018.

СУДДЯ -