Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 761/28460/15-ц

провадження № 61-18462св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересована особа: Перша Київська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2017 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Поливач Л. Д., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою, заінтересована особа: Перша Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем.

Заява мотивована тим, що у зв'язку із сімейними обставинами, ОСОБА_4 прийняла пропозицію ОСОБА_6 про спільне проживання та допомогу одна одній, оскільки ОСОБА_6 була одинокою жінкою, виховувалася у дитячому будинку, родичів не мала і за станом здоров`я потребувала стороннього догляду. Вказує, що, починаючи з 2005 року, вона проживала із ОСОБА_6 однією сім`єю, що можуть підтвердити сусіди.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з квартири АДРЕСА_1

17 квітня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки їй необхідно встановити факт спільного проживання із ОСОБА_6 однією сім`єю.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_4 просила встановити факт, що вона проживала разом з ОСОБА_6 однією сім'єю з 2005 року в квартирі АДРЕСА_1, до часу відкриття спадщини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року (у складі судді Гуменюк А. І.) заяву задоволено.

Встановлено, що ОСОБА_4 з 2005 року і до часу відкриття спадщини проживала однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що встановлення факту проживання із ОСОБА_6 однією сім'єю не менше як п'ять років має для ОСОБА_4 юридичне значення, оскільки безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, дозволить їй отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Встановлення факту проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю не менше як п'ять років в позасудовому порядку неможливе, отже наявні правові підстави для задоволення заяви.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано.

Заяву ОСОБА_4, заінтересована особа: Перша Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем залишено без розгляду.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини щодо наявності складеного ОСОБА_6 за життя заповіту, згідно з яким: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в рівних долях. Залишив поза увагою, існування інших судових справ, наявності спору про право, що є підставою для залишення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення без розгляду.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 - прізвище після реєстрації шлюбу, не є спадкоємцями, тому що вони не прийняли спадщину і є відповідні постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

07 травня 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Це підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у місті Києві Головного управління юстиції у місті Києві Міністерства юстиції України 10 лютого 2014 року.

За змістом довідки, виданої за місцем вимоги товариством з обмеженою відповідальністю «Кийградсервіс» від 16 квітня 2014 року, ОСОБА_6 з 30 жовтня 1979 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала у квартирі АДРЕСА_1

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з цієї квартири.

17 квітня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, з якою вона проживала однією сім'єю не менше як п'ять років.

Листом Першої київської державної нотаріальної контори від 31 жовтня 2014 року, ОСОБА_4 повідомлено про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті померлої ОСОБА_6, оскільки відсутні документи, які підтверджують факт проживання однією сім`єю з померлою не менше, як 5 років.

Відповідно до статті 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов'язане з наступним вирішенням спору про право.

Установлено, що ОСОБА_6 за життя склала заповіт на випадок своєї смерті та зробила таке заповітне розпорядження: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в рівних долях.

Постановою від 12 березня 2015 року державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко А.О. відмовлено ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спірної квартири, після померлої ОСОБА_6, у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та у зв'язку з розбіжністю прізвища спадкоємиці ОСОБА_7: в паспорті «ОСОБА_7», в заповіті «ОСОБА_7».

Постановою від 12 березня 2015 року державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко А.О. відмовлено ОСОБА_8 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спірної квартири, після померлої ОСОБА_6, у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Частиною четвертою статті 256 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами, передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Під час розгляду заяви встановлено, що у ОСОБА_4 виник спір про право на спадкове майно після смерті ОСОБА_6

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем без розгляду, оскільки з даної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право. При цьому, залишення без розгляду заяви не позбавляє ОСОБА_4 права звернутися до суду для вирішення цього питання в порядку позовного провадження.

Доводи касаційної скарги про наявність відповідних постанов нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо спадкоємців ОСОБА_7 і ОСОБА_8, не впливає на висновок суду апеляційної інстанції про існування спору про право, оскільки вищевказані особи оспорюють право ОСОБА_4 на спадкове майно і такий спір повинен розглядатися в позовному провадженні.

Отже, виявивши спір про право, апеляційний суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для залишення заяви без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк