Справа № 495/6151/18
№ провадження 2-о/495/166/2018
р і ш е н н я
ІМЕНЕМ УКрАЇНи

21 вересня 2018 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Бучка І.В.,
справа №495/6151/18,
від заявника особисто ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Білгород Дністровському Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення,
представник заявника ОСОБА_2 на підставі довіреності,
ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_1 , звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, просить суд: встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби у серпні-вересні 2014 року на території Луганської, Донецької областей України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є членом Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права».
Зазначає, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Молога Білгород-Дністровського району Одеської області.
Зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Від шлюбу з ОСОБА_4 народився ОСОБА_3 .
Вказує, що з кінця лютого-початку березня 2014 року перекинуті з Росії війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів і з цього моменту фактично розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України.
Вважає, що на військову агресію Російської Федерації проти України вказують Постанова Верховної Ради України «Про заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. №1207-VІІ, Закон України «Про санкції» від 14.08.2014 р. №1644-VІІ, постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року №254-VІІ, постанова Верховної Ради України «Про заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ДНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 року №145-VІІІ, постанова Верховної Ради України від 27.01.2015 року №129-VІІІ, якою затверджено звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.
Вказує, що військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій, при цьому посилається на Резолюцію ПАРЄ від 09.04.2014 року, Резолюцію Європарламенту (2014/2965 (RSP) від 15.01.2015 р., Резолюцію ПАРЄ від 25.06.2015 року.
Також на підтвердження тієї обставини, що відносно України відбувається збройна агресія Російської Федерації, вказує на дані прес-центру СБУ від 27 серпня 2014 року, від 05 вересня 2014 року, оперативну інформацію Інформаційно-аналітичного центру РНБОУ від 22.08.2014 року, Звіт «Звідки відкрили вогонь? Розслідування транскордонних атак на сході України», представлений незалежною неурядовою правозахисною організацією Міжнародне партнерство за права людини разом із Норвезьким Гельсінським Комітетом та Українською Гельсінською Спілкою, а також на повідомлення з різних засобів масової інформації.
Вважає, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, яка засуджена як на національному рівні, так і міжнародними інстанціями.
Зазначає, що 17.04.2006 року через Білгород-Дністровський ОМВК Одеської області її сина, ОСОБА_3 , було призвано на військову службу, яку він проходив у складі військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 у званні сержанта, за посаді молодшого інспектора прикордонної служби 1-ї категорії - водій 3-го відділення інспекторів прикордонної служби мобільної прикордонної застави «Білгород-Дністровський» 25-го прикордонного загону (І категорії) Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України .
В період з 26.06.2014 року по 06.08.2014 року ОСОБА_3 безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей .
Як зазначено в Акті про нещасний випадок від 30.10.2015 року №107, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24.06.2014 року №205- вв сержант ОСОБА_3 з метою нарощування зусиль був відряджений до 8-го прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління з подальшим підпорядкуванням керівнику тактичного угрупування «Кордон» .
06.08.2014 року близько 17 год. 30 хв. колона в складі 5-ї мото-маневреної групи та зведеного резерву Південного регіонального управління у складі загальної колони військовослужбовців Держприкордонслужби України висунулась за маршрутом: с. Дякове Антрацитівського району Луганської області - с. Степанівка Шахтарського району Донецької області. В ході руху, в районі смт. Нижній Нагольчик Антрацитівського району Луганської області колона була обстріляна з мінометів, БМ-21 «Град» та стрілецької зброї з боку окупантів. В ході бойового зіткнення колоні вдалося прорватися та відійти на безпечну відстань. Під час перевірки особового складу було встановлено, що відсутній сержант ОСОБА_3 .
Відповідно до постанови про встановлення особи трупу Головного управління МВС України в Одеській області Слідчого Управління м. Одеси від 16.10.2015 року встановлено, ще труп особи чоловічої генетичної статі №765, доставлений до Ленінського відділення моргу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз» ДОР, є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
В той же час, як свідчать засоби масової інформації та офіційні джерела, зокрема офіційний сайт Державної прикордонної служби України від 06.07.2016 року, молодший інспектор прикордонної служби 1 категорії - водій 3 відділення інспекторів прикордонної служби мобільної прикордонної застави «Білгород-Дністровський» 25 прикордонного загону ( категорії) Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної службі України - Кислицький О.В. - з перших днів загострення ситуації на Сході України не міг залишатись осторонь від подій в Україні. Так, 24.06.2014 року він разом з своїми товаришами мобільної прикордонної застави «Білгород - Дністровський» вирушили на ділянку Східного регіонального Управління аби відстоювати кордони та честь своєї держави. З 07.08.2014 року під час прориву з оточення південного котла в складі колони, яка зазнала артилерійського обстрілу в зоні проведення бойових дій на сході України ОСОБА_3 вважався безвісті зниклим. ОСОБА_3 було посмертно нагороджено орденом «За мужність III ступеня
Згідно оперативної інформації Інформаційно-аналітичного центру РНБО України , з території Російської Федерації через село Дякове Антрацитівського району Луганської області на територію України зайшла колона російської військової техніки у складі 3-х систем реактивного залпового вогню «ГРАД» та направилася у напрямку смт. Нижн Нагольчик Луганської області.
Згідно інформації, що міститься на сайті «Книга пам`яті полеглих за Україну» ОСОБА_3 , молодший інспектор прикордонної служби - водій, зник безвісти 06.08.2014 року під час прориву з «Довжанського котла» в районі смт. Нижній Нагольчик Антрацитівського району Луганської області. В серпні 2015 року останній був ексгумований пошуковцями Місії «Евакуація-200» («Чорний тюльпан»). Впізнаний за експертизою ДНК.
Дані статті, як і ціла низка іншої інформації, що міститься на сторінках Інтернет-видань підтверджують участь у бойових діях регулярних військ Російської Федерації поблизу смт. Нижній Нагольчик Антрацитівського району Луганської області і саме цим військам протистояли українські військовослужбовці, що відносились до складу військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , де зокрема і проходив війську службу сержант ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки про причину смерті від 16.10.2015 року №765/Л, свідоцтва про смерть від 19.10.2015 року серії НОМЕР_3 , «Множинні травми грудної клітини. Ушкодження внаслідок військових дій, не уточнені», отримані під час виконання бойової завдання сержантом ОСОБА_3 послужили причиною його смерті у серпні 2014 року.
Відповідно до витягу із наказу по особовому складу ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.11.2015 року № 465-ос, сержанта ОСОБА_3 , молодшого інспектора прикордонної служби 1-ї категорії - водія 3-го відділення інспектор прикордонної служби мобільної прикордонної застави «Білгород-Дністровський», було виключено зі списків особового складу Державної прикордонної служби України у зв`язку смертю.
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії і встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій та травм від 12.11.2015 року №46, травма сержанта ОСОБА_3 , стала причиною його смерті у серпні 2014 року.
Крім того, даний витяг із протоколу засідання Військово-лікарської комісії встановлює, що та травма і вищевказана причина смерті пов`язані з захистом Батьківщини.
Указом Президента України «Про відзначення державними нагороди України» № 663/2015 «за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету і територіальної цілісності України, вірність військовій присязі сержанта ОСОБА_3 було посмертно нагороджено орденом «За мужність» III ступеня.
ІНФОРМАЦІЯ_5 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_6 видав заявнику посвідчення «члена сім`ї загиблого» військовослужбовця серії НОМЕР_4 , що дає право користуватися відповідними пільгами, встановленими законодавством України, як для сім`ї загиблих (померлих) ветеранів війни .
Отже, заявник вважає, що саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий Російською Федерацією, її син, ОСОБА_3 , загинув на території Луганської Донецької областей України в серпні-вересні 2014 року та було порушено невід`ємне право на життя її сина, передбачене ст. 27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вказує, що встановлення юридичного факту поранення та загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби в серпні-вересні 2014 року у складі військової частини НОМЕР_1 , на території Луганської, Донецької областей України, що сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, обумовлено, тим що вона має на меті визначення статусу ОСОБА_3 , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.
Вважає, що встановлення факту того, що загибель її сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка сталася внаслідок саме військової агресії Російської Федерації, можливе лише у судовому порядку, оскільки іншого порядку встановити такий факт чинним законодавством України не передбачено.
Заявник та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, наведених у заяві.
Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України до суду не з» явився, надавши клопотання про розгляд справи без їх участі.
Представник заінтересованої особи Російської Федерації до суду не зявився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.
Вислухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши письмові докази по справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є рідною матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_5 /л.с.15/.
Згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 218 від 10.03.2017 року, виданої Білгород-Дністровським прикордонним загоном, сержант ОСОБА_3 дійсно в період з 26.06.2014 року по 06.08.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (забезпеченні АТО), захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в н.п. Успенка Амвросіївського району Донецької області, в районі н.п. Зеленопілля та в ППр "Довжанський-авто" (н.п.Довжанський) Свердловського району Луганської області /л.с.52/.
У відповідності до довідки-характеристики ОСОБА_3 з засобів масової інформації, сержант ОСОБА_3 , молодший інспектор прикордонної служби 1 категорії - водій 3 відділення інспекторів прикордонної служби мобільної прикордонної застави «Білгород-Дністровський» 25 прикордонного загону (І категорії-) Південного регіонального управління (І категорії") Державної прикордонної служби України. Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_7 (село Молога Білгород - Дністровського району Одеської області).
Це людина, яка з перших днів загострення ситуації на Сході України не могла залишатись осторонь від подій в Україні. 24 червня 2014 року разом з своїми товаришами з мобільної прикордонної застави «Білгород - Дністровський» вирушили на ділянку Східного регіонального Управління аби відстоювати кордони та честь своєї держави.
У даного військовослужбовця залишились мати, батько та рідні брат з сестрою. Мати: ОСОБА_1 . Батько: ОСОБА_4 . Вважався невідомо зниклим з 07 серпня 2014 року під час прориву з оточення південного котла в складі колони, яка зазнала артилерійського обстрілу в зоні проведення антитерористичної операції.
Встановлено статус загиблий від 16 жовтня 2015 року після встановлення особи трупу. Посмертно нагороджений орденом «За мужність III ступені». /л.с.53/
У відповідності до витягу за наказу по особовому складу ІНФОРМАЦІЯ_4 №465-ос від 27.11.2015 року, виключено зі списків особового складу Державної прикордонної служби України у зв`язку зі смертю сержанта ОСОБА_5 , молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії - водія 3 відділення інспекторів прикордонної служби мобільної прикордонної застави "Білгород-Дністровський", який з 20 серпня 2014 року перебував у розпорядженні начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону, 1983 року народження, уродженця с. Молога, Білгород-Дністровського району, Одеської області, призваного на військову службу через Білгород-Дністровський ОМВК, Одеської області з 17 квітня 2006 року, у зв`язку зі зникненням 06 серпня 2014 року під час руху в складі колони, яка зазнала обстрілу в зоні проведення антитерористичної операції в районі н.п. Нижній Нагольчик Антрацитівського району Луганської області. Травма та причина смерті так, пов`язані із захистом Батьківщини. Захоронений 21 жовтня 2015 року на кладовищі с. Молога Білгород-Дністровського району, Одеської області.
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть та свідоцтва про смерть виключено зі списків особового складу 19 жовтня 2015 року. Видано допомогу на погребіння сім`ї загиблого відповідно діючого законодавства /л.с.16/.
Згідно акту №107 про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби сержанта ОСОБА_3 , відповідно до наказу начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону від 24.06.2014 року № 205-вв сержант ОСОБА_3 з метою нарощування зусиль був відряджений до 8 прикордонного загону Азово- Чорноморського регіонального управління з подальшим підпорядкуванням керівнику тактичного угрупування «Кордон». 06.08.14р. близько 17.30 колона в складі 5 мото-маневреної групи та зведеного резерву Південного регіонального управління у складі загальної колони військовослужбовців Держприкордонслужби України висунулась за маршрутом: н.п. Дякове - н.п. Степанівка.
В ході руху, в районі н.п. Нижній Нагольчик, Антрацитівського району, Луганської області колона була обстріляна з мінометів, БМ-21 «Град» та стрілецької зброї з боку незаконних збройних формувань.
В ході бойового зіткнення колоні вдалося прорватися та відійти на безпечну відстань.
Під час перевірки особового складу було встановлено, що відсутнім був сержант ОСОБА_3 .З пояснення, яке надав заступник начальника мобільної прикордонної застави «Білгород-Дністровський» старший лейтенант ОСОБА_6 встановлено, що 06.08.2014 року колона, в складі якої на БТР - 80 перебував персонал мобільної прикордонної застави в кількості 12 чоловік, під час прориву з оточення потрапила під обстріл в районі н.п. Нижній Нагольчик, Антрацитівського району, Луганської області. Прапорщик ОСОБА_7 доповів, що сержант ОСОБА_3 впав з БТР. В подальшому, доповівши по даному факту полковнику ОСОБА_8 та, повернувшись на приблизне місце падіння сержанта ОСОБА_3 , було здійснено його пошук на протязі 20-30 хвилин. Не знайшовши підлеглого, старший лейтенант ОСОБА_6 продовжив рух.
Після закінчення обстрілу та шикування колони, з доповіді старшого прапорщика ОСОБА_9 стало відомо, що сержант ОСОБА_3 по радіостанції повідомив, що в нього пошкоджена нога та його самого підібрав «Камаз».
Після чого, старший лейтенант ОСОБА_6 почав пошук в транспортних засобах вишикуваних в колону, але не встиг пройти всю колону у зв`язку з тим, що почався обстріл.
З пояснення, яке надав інспектор прикордонної служби II категорії 3-го відділення, мобільної прикордонної застави «Білгород-Дністровський» прапорщик ОСОБА_7 встановлено, що 06.08.2014 року під час виходу з оточення колона потрапила під обстріл.
Під час обстрілу прапорщик ОСОБА_7 помітив, що сержант ОСОБА_3 , який знаходився біля нього на БТР - 80, впав з транспортного засобу.
Після чого прапорщик ОСОБА_7 доповів про цей факт старшому лейтенанту ОСОБА_6 . Останній дав команду повернутися на приблизне місце падіння та здійснити пошук сержанта ОСОБА_3 , але пошук результатів не дав.
З пояснення, яке надав інспектор прикордонної служби 1-го відділення мобільної прикордонної застави «Білгород-Дністровський» старший прапорщик ОСОБА_9 встановлено, під час обстрілу колони, він чув, як сержант ОСОБА_3 доповів по радіостанції, що знаходиться в автомобілі «Камаз» і в нього пошкоджена нога.
В подальшому сержанта ОСОБА_3 він не чув і не бачив. Додатково в ході проведення службового розслідування встановити на якому саме автомобілі «КАМАЗ» ймовірно перебував с-нт ОСОБА_3 (номер, приналежність, тощо) а так само встановити інші додаткові обставини його зникнення - не представилось можливим.
Таким чином встановлено, що сержант ОСОБА_3 зник 06.08.2014 під час руху в складі колони, яка зазнала обстрілу в зоні проведення антитерористичної операції в районі н.п. Нижній Нагольчик, Антрацитівського району, Луганської області.
Відповідно до Постанови про встановлення особи трупу Головного Управління МВС України в Одеській області Слідчого Управління м. Одеса від 16 жовтня 2015 року встановлено, що труп особи чоловічої генетичної статі № 765, доставлений до Ленінського відділення моргу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичних експертиз» ДОР, визнати як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 16.10.15р. № 765/л виданого Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи причина смерті множинні травми грудної клітини, ушкодження внаслідок військових дій. Причини нещасного випадку: Основною причиною нещасного випадку (згідно п. ЗО. додатку „Інструкції про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків і аварій у Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.04.2006 року 1 282) - травмування внаслідок протиправних дій інших осіб /л.с.17-20/.
У відповідності до довідки про причину смерті від 16.10.15р. № 765/л виданої Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи, причина смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - множинні травми грудної клітини, ушкодження внаслідок військових дій, не уточнені, в зоні АТО /л.с.57/.
Згідно Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень та травм уколишнього військовослужбовця, травма сержанта ОСОБА_3 , 1983 року народження, який, згідно біографічної довідки, проходив строкову військову службу з 03.05.2002 р. по 18.06.2003 р, з 18.06.2003 р. по 05.05.2004 р. - військову службу за контрактом в МОУ, з 17.04.2006 р. по серпень - вересень 2014 р. військову службу за контрактом в ДПСУ; за даними акту розслідування нещасного випадку, що стався, за формою Нвс-5 від 30.10.2015р. б/н., акту про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, за формою Нвс-1 від 30.10.2015 року № 107 за підписом Тво начальника Білгород- Дністровського прикордонного загону, зник 06.08.2014 р. під час руху в складі колони, яка зазнала обстрілу в зоні проведення антитерористичної операції в районі н.п. Нижній Нагольчик Антрацитівського району Луганської області, згідно постанови про встановлення особи трупу від 16.10.2015 р. Головного Управління МВС України в Одеській області, свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 19.10.2015 року Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції, та лікарського свідоцтва про смерть № 765/Л, виданого 16.10.2015 року Комунальним закладом «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи», - причина смерті «Множинні травми грудної клітини». Травма і причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини /л.с.59/.
Указом Президента України «Про відзначення державними нагороди України» №663/2015 «за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету і територіальної цілісності України, вірність військовій присязі», сержанта ОСОБА_3 було посмертно нагороджено орденом «За мужність» III ступеня /л.с.60-62/.
20.03.2017 року військовий комісар Одеського ОВК видав заявнику посвідчення «члена сім`ї загиблого» військовослужбовця серії НОМЕР_4 , що дає право користуватися відповідними пільгами, встановленими законодавством України, як для сім`ї загиблих (померлих) ветеранів війни /л.с.63/.
Конституцією України визначено, що Президент України як глава держави, гарант державного суверенітету, територіальної цілісності України забезпечує державну незалежність, національну безпеку держави, є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України; здійснює керівництво у сферах національної безпеки та оборони держави; вносить до Верховної ради України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України. (стаття 106 Конституції України).
До повноважень Верховної ради України, відповідно до п.9 ч.1 ст.85 Конституції України, належить оголошення за поданням Президента України стану війни і укладення миру, схвалення рішення Президента України про використання Збройних Сил України та інших військових формувань у разі збройної агресії проти України.
Наведені положення Конституції України знайшли свій розвиток у нормах Закону України «Про оборону України», Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Зокрема, як визначено в статті 1 Закону України «Про оборону України», збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України; засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях; дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п`ятому - восьмому цієї статті; застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів.
Відповідно до статті 4 цього Закону у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни. Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії. З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
З врахуванням наведеного можна дійти висновку, що встановлення факту збройної агресії належить до компетенції конституційних, політичних органів (суб`єктів) - Верховної Ради України, Президента України, які наділені дискреційними повноваженнями у відповідних сферах.
Наведене підтверджується прийнятими Верховною Радою України та Президентом України актами, якими фактично встановлено факт збройної агресії Російської Федерації проти України.
Так, 15 квітня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
27 квітня 2015 року Верховна Рада України своєю постановою затвердила Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, в якому зазначено наступне: Україна залишається об`єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою-агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані «ДНР» і «ЛНР» визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення).
В подальшому Верховна Рада України Постановою від 21.04.2015 року схвалила текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», у абзаці 1 пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві також зазначено, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України; крім того, наведено численні факти порушень Російською Федерацією своїх міжнародних зобов`язань, посягань на територіальну цілісність України, на які, в тому числі посилається і заявник в обґрунтування необхідності встановлення відповідного юридичного факту судом.
Крім того, Президент України своїм Указом від 24 вересня 2015 року №555 ввів в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 вересня 2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затвердив Воєнну доктрину України, в якій визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.
За приписами ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.
У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За змістом правової позиції, викладеної у Рішенні Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002, це означає, що до юрисдикції Конституційного Суду України та судів загальної юрисдикції належить, відповідно до їх повноважень вирішення питань, які мають правовий (а не політичний) характер.
Таким чином, обставини, які свідчать про факт збройної агресії Російської Федерації проти України є загальновідомим фактом, що його закріплено державою на законодавчому рівні.
Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:
1) родинних відносин між фізичними особами;
2) перебування фізичної особи на утриманні;
3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;
4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;
5 ) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;
6 ) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;
7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;
8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;
9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно роз`яснень, викладених в пункті 1 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо:
- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;
- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;
- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
- із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право;
- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Отже, в судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна, припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник має на меті визначити статус ОСОБА_3 як жертви міжнародного збройного конфлікту, тобто як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях від 12.08.1949 року, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Після визначення даного статусу, заявник отримує право звернутися за допомогою до міжнародних гуманітарних організацій, у тому числі до Міжнародної Федерації Червоного Хреста.
Аналізуючи положення вказаної Конвенції, суд вважає, що застосування її норм щодо конкретної особи не пов`язується із встановленням судом тих чи інших фактів, що мають юридичне значення, а має місце по замовчуванню у разі перебування особи під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.
Враховуючи викладене, зважаючи на положення чинного цивільного процесуального законодавства України, зокрема ст. 256 ЦПК України, суд вважає, що факт, який має юридичне значення і який просить встановити заявник в порядку окремого провадження, відноситься до сфери публічного права, закріплений державними органами на законодавчому рівні, внаслідок чого є загальновідомим; заявником не зазначено, які юридичні наслідки, що від них залежатиме виникнення, зміна або припинення її особистих чи майнових прав, настануть внаслідок такого факту, а тому підстав для задоволення заяви суд не вбачає.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 234, 235, 256, 259 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_6 , ІНН НОМЕР_7 .
Заінтересована особа: Міністерство соціальної політики України, адреса: вул. Еспланадна, 8/10, м.Київ, код за ,
Заінтересована особа: Російська Федерація, адреса листування: Посольство Російської Федерації в Україні, Повітрофлотський проспект, 27, м.Київ
Суддя: