Номер провадження: 22-ц/785/3786/18
Номер справи місцевого суду: 500/6439/16-ц
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судці: Погорєлової С.О. суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судці Баннікової Н.В. 08 грудня 2017 року в м. Ізмаїл,-

встановила:

09 грудня 2016 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 05 травня 2011 року в сумі 95 540, 97 гривень (а. с. 2-3).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 05 травня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н про надання кредиту в сумі 45 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач умови договору виконав в повному обсязі, але відповідач зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку із чим станом на 06 листопада 2016 року у неї виникла заборгованість у загальній сумі 95 540, 97 гривень.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 201 7 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2017 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду (а. с. 57, 86).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», у погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 05 травня 2011 р., грошові кошти в сумі 95 540, 97 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1 433,11 гривень (а.с.132-134).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити в повному обсязі, посилаючись на його необгрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: на думку апелянта, судом не було належним чином перевірено, чи здійснено Банком перерахунок заборгованості та чи повернуто нараховані відсотки, штрафні санкції та пеню за час дії особливого періоду, чи дотримано позивачем вимоги ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 травня 2011 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н (далі договір) про надання кредиту в сумі 45 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5).

Згідно ст. 1054 ЦК України, по кредитному договору банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч.І ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, із яким погоджується апеляційний суд вбачається, що розрахунок загальної заборгованості не включає нарахування відсотків, штрафних санкцій та пені за невиконання відповідачем зобов'язань в період дії особливого періоду: з 18 березня 2014 р. по 02 травня 2014 р., з 07 травня 2014 р. по 21 червня 2014 р., з 24 липня 2014 р. по 07 вересня 2014 р., з 20 січня 2015 р. по 22 серпня 2015 р. (а.с.4). Вищевказане спростовує довід апеляційної скарги ОСОБА_2, що судом першої інстанції не було належним чином перевірено, чи здійснено Банком перерахунок, чи дотримано позивачем вимоги ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»

Згідно матеріалів справи, 05 травня 2011 року ОСОБА_2 надала позивачу заяву № б/н згідно якої остання виявила бажання оформити на своє ім'я платіжну картку кредитка

«Універсальна», з якої вбачається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 5-6).

Відповідачка дійсність власного підпису не заперечувала та зазначила, що підпис виконаний нею особисто.

Таким, колегія суддів доходить до висновку, що між сторонами був укладений кредитний договір, оскільки згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.І ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.І ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.І ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Вимогами ст. 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або стандартних формах, який може бути лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та довідка про умови кредитування підписані позивачем та відповідачем, а тому є підстави вважати, що договір укладений, у довідці викладено всі умови договору між сторонами, тому посилання відповідача, що позивачем не надано доказів про наявність договору на відкриття та видачу платіжної картки є спростованими.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

Отже, дослідивши заяву позичальника, довідку про умови кредитування, виписку по рахунку, взявши до уваги наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів доходить до висновку, що заява № б/н 05 травня 2011 року про оформлення на ім'я ОСОБА_2 платіжної картки «Універсальна» та довідка про умови кредитування є правочином, зокрема становить собою договір позики, оскільки вчинена у письмовій формі, підписана сторонами, містить домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, зокрема, щодо надання строкового кредиту, зазначені умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Одночасно, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», у погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 05 травня 201 1 р., грошових коштів в загальній сумі 95 540, 97 гри., виходячи з наступного.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, до стягнення заявлені вимоги, які складаються із: заборгованості за кредитом - 39 434, 96 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 49 980, 25 гривень, заборгованості за пенею та комісією - 1 100 гривень, а такж штрафи: 500 гривень (фіксована частина) та 4 525, 76 гривень (процентна складова), а всього на суму 95 540, 97 гривень.

Згідно ч.І ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.

За змістом ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

Відповідно до п. 1.1.5.20. Умов надання банківських послуг, при порушенні

клієнтом строків платежів щодо будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (а.с. 17 - зворот).

Відповідно до п. 1.1.5.32. Умов надання банківських послуг, при порушенні

клієнтом строків платежів щодо будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (а.с. 18).

Таким чином, штраф (процентна складова) у розмірі 5% вирахований з сумарної заборгованості по тілу кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії (39 434, 96 гривень + 49 980, 25 гривень + 1 100 гривень) х 0, 05 = 4 525, 76 гривень, тому в цій частині у задоволенні позову необхідно відмовити.

Тобто, фіксована частина штрафу та штраф у вигляді процентної складової простроченої заборгованості, яка включає до себе тіло кредиту, проценти за користування кредитними коштами, пеню та комісію, передбачені договором, в даному випадку містять ознаки подвійного стягненя неустойки та ознаки стягнення неустойки з неустойки.

Статтею 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За правилами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 1.1.5.25. Умов надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг, передбаченим даним Договором, Умовами та Правилами, Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за котрий сплачується пеня, за кожень день прострочення (а.с. 18).

Відповідно до п.1.1.5.21. Умов надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг,якщо іншими розділами не встановлено іншого, при непогашенні кредиту у строк, передбачений Графіком погашення кредиту, процентів та винагороди, заборгованість в частині своєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої здійснюється у відповідності із розміром.

встановленим у заяві на приєднання до даного Договору для процентів, з дня виникнення простроченої заборгованості. У разі непогашення вказаного простроченого зобов'язання протягом 30 календарних днів, усі сплачувані після вказаної дати платежі є пенею, крім платежів, що направляються з урахуванням встановленої Договором домовленості на погашення тіла кредиту. В період нарахування пені на всю суму заборгованості по кредитному договору проценти не нараховуються (а.с. 17 - зворот).

З наведеного слідує, що визначена у розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у сумі 49 980, 25 гривень, є пенею.

Однак, як вбачається із розрахунку заборгованості, Банком вже було нараховано заборгованість за пенею та комісією у розмірі 1 100 гривень.

Встановивши, що позичальником прострочено виконання грошового зобов'язання, а тому наявні правові підстави для застосування особливого виду відповідальності за неналежне виконання зобов'язання (стягнення плати за прострочення платежів) - пені, яка передбачена вказаними вище нормами матеріального права та погоджена сторонами у кредитному договорі та враховуючи вищевказані положення статті 61 Конституції України, де зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, колегія суддів доходить висновку щодо необхідностя стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1 100 гривень.

Відповідно до ст.ст. 133, 144 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам, з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позову у сумі 2 302, 22 гривень.

При вказаних обставинах, колегія судців вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку із чим рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 03березня 2005 р.), на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 травня 2011 року у розмірі 41 034, 96 гривень, яка складається з наступного: 39 434, 96 гривень - заборгованість за кредитом, 1 100 гривень - заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень - штраф (фіксована частина).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 03 березня 2005 р.), на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судові витрати у розмірі 2 302, 22 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 08 жовтня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін