Справа № 308/3695/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді Данко В.Й.,

з участю секретаря судових засідань Павлюх Л.М.,

представників позивача за первісним позовом ОСОБА_2,

представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3,

представника відповідачів за первісним позовом ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_7 про визнання права спільної сумісної власності та права користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що вона є власником садового будинку та земельної ділянки площею 0,0370 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення індивідуального садівництва на території Оноківської сільської ради, які знаходяться за адресою: с. Оноківці, садове товариство "Лісівник".

Вказує, що вона позбавлена можливості використовувати за цільовим призначенням свій садовий будинок і земельну ділянку, на якій він розташований, оскільки такі без будь-яких законних правових підстав, без будь-якого погодження з нею, зайняті і використовуються невідомою їй особою - жіночої статі - ОСОБА_7, її двома, неповнолітніми дітьми 5 та 9 років народження, а також громадянином ОСОБА_6 (за народженням - ОСОБА_6). На неодноразові звернення з проханням негайно звільнити майно, відповідачі не реагують, натомість продовжують використовувати майно (садовий будинок і земельну ділянку) всупереч її волі для власних потреб. Погіршують стан майна, знищили частину саду, квітів, порушили цілісність ґрунту, спотворили зовнішній і внутрішній вигляд садового будинку, альтанки, літньої кухні, зруйнували господарські споруди (сараї).

На підставі наведеного просить ухвалити рішення яким : зобовязати відповідача ОСОБА_6 (за народженням - ОСОБА_6) негайно звільнити зайнятий ним належний позивачу садовий будинок у кооперативі «Лісівник» (Договір купівлі-продажу садового будинку НОМЕР_2 від 04.12.2007 року) та земельну ділянку площею 0,0370 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення індивідуального садівництва на території Оноківської сільської ради, яка знаходиться за адресою: с. Оноківці, садове товариство "Лісівник"; зобовязати відповідачку ОСОБА_7 разом з її малолітніми дітьми негайно звільнити зайнятий нею належний позивачу садовий будинок у кооперативі «Лісівник» та земельну ділянку площею 0,0370 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення індивідуального садівництва на території Оноківської сільської ради, яка знаходиться за адресою: с. Оноківці, садове товариство "Лісівник"; стягнути з відповідача ОСОБА_6 (за народженням - ОСОБА_6) на користь позивача компенсацію моральної шкоди у сумі 50000 гривень; стягнути з відповідачки ОСОБА_7 на користь позивача компенсацію моральної шкоди у сумі 50000 гривень.

Відповідач ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_7, про визнання права спільної сумісної власності та права користування житлом.

Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву посилається на те, що згідно свідоцтва про народження від 05.05.1988 р. НОМЕР_3 виданого Виноградівським райвідділом ЗАГСу ОСОБА_8 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6. Вони є його прийомними батьками, вони проживали однією сім'єю та вели спільне господарство. Вказує, що з 14 років під час літніх канікул він був змушений працювати підсобником на будівництві неофіційно. Всі кошти забирала ОСОБА_5, мотивуючи тим, що вона його кормить та утримує. З 2004 року офіційно працевлаштувався та почав отримувати заробітну плату, яку також у нього отримувала ОСОБА_5

Приблизно з 2004 року сторони справи, вели перемовини про купівлю дачного будинку та земельної ділянки під ним для власних потреб за спільні кошти. Власники дачі через тривалість оформлення частини документів на дачу та наявності проблем у його прийомних батьків не могли довгий час укласти договір купівлі-продажу дачного будинку та земельної ділянки під ним, хоча кошти за неї почали платити. У звязку з чим сімї ОСОБА_5 був наданий доступ до користування дачі та земельної ділянки та довіреність від 05.09.2005 р. на ОСОБА_8 з правом розпоряджатися садовим будинком та земельною ділянкою.

Вказує, що з моменту надання доступу до дачі він почав здійснювати там різного роду поліпшення та інші ремонтні роботи. Кошти за дану дачу були наданні із спільного бюджету сімї, а тому вважає придбаний садовий будинок та земельну ділянку спільною сумісною власністю ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 Згодом ОСОБА_11 одружився та пішов жити до батьків жінки, хоча залишався зареєстрований за наявним у його власності частиною майна за адресою АДРЕСА_1. З 2014 року подружнє життя почалось розпадатись, що потягло за собою розлучення, а тому він вирішив повернутися жити до батьків, однак ОСОБА_5 була проти спільного проживання знову, а тому запропонувала ОСОБА_6 жити в садовому будинку на території Оноківської сільської ради, «Лісовик», урочище Оноківська дача, б/н.

Крім цього зазначає, що було усно домовлено, що він надає ОСОБА_5 нотаріальну довіреність на розпорядження та відчуження його частки в квартирі за адресою АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 відчужить повністю на нього за це садовий будинок із землею та виплатить йому ще додатково гроші 213329,50 гри.

Вказує, що ним була надана довіреність ОСОБА_5 на розпорядження його часткою квартири. Згодом він дізнався, що на підставі довіреності ОСОБА_5 уклала договір про визначення часток у праві власності на квартиру від 28.01.2015 р. і в той же день уклала договір дарування часток квартири. Однак, усну домовленість щодо переоформлення садового будинку та земельної ділянки так і не виконала, жодних коштів за дарування його частки не виплатила та зняла його з реєстрації за адресою АДРЕСА_1. При цьому, ОСОБА_5 почала вимагати щоб він покинув її садовий будинок разом із цивільною дружиною та неповнолітніми дітьми.

У звязку з цим, просив суд визнати право спільної сумісної власності на садовий будинок загальною площею 47,2 кв.м, який находиться за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер у РПВН:11036427 та на земельну ділянку площею 0,0370 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Оноківської сільської ради, Ужгородського району, Закарпатської області за гр. ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_8;

Визнати за ОСОБА_6 право користування садовим будинком загальною 47,2 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2, реєстраційний номер у РПВН:11036427 та на земельну ділянку площею 0,0370 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована на території Оноківської сільської ради, Ужгородського Закарпатської області;

Стягнути на користь ОСОБА_6 з відповідачів всі документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 704,80 грн. та витрати на правову допомогу адвоката 4000 грн.

24.09.2018 року позивачем за первісним позовом ОСОБА_5 подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказує, що зустрічний позов недоцільний, спрямований на затягування процесу, щоб шляхом обману та шахрайства стати власниками її приватного майна. Вказує, що майже три роки її з чоловіком ОСОБА_8 не допускають до власного приватного майна, продовжують нищити його. Дачу самовільно, без будь яких законних підстав, зламавши замки, самовільно захопили чужі невідомі люди. Рішенням Хустського районного суду від 28 січня 2015 року було скасовано усиновлення ОСОБА_6. Суд мотивував тим, що насильство в сім'ї, хуліганські дії, неадекватна та протиправна поведінка загрожує життю і здоровю усиновителів ОСОБА_8 і ОСОБА_5 Ніякого спільного господарства у них з усиновленим ОСОБА_6 не було і не могло бути по тій причині, що ОСОБА_6 ніколи не вносив ні грошовий, ні матеріальний ні трудовий вклад в їхню сімю. Не хотів ні вчитися, ні працювати, ні допомагати в сімї. Вказує, що спільних коштів з ОСОБА_6 у неї також не було. Зазначає, що про купівлю дачі з ОСОБА_6 вони з чоловіком ніколи не обговорювали, а навпаки, тримали купівлю дачі в таємниці, оскільки якби дізнався про відкладені гроші ОСОБА_6, він би обікрав. На час самозахоплення дачі, ОСОБА_6 не був членом сімї, і це не давало йому права самовільно захоплювати власність подружжя ОСОБА_8 і ОСОБА_5, так, як йому вже було 32 роки. Навіть будучи членом сімї, після 18 років, тобто в 32 роки він не мав права не маючи їх дозволу, не маючи ключів, не живши з їх сімєю більше 10 років, вламуватися з чужими людьми у їх власність тим більше грабувати і знищувати її.

Представник позивача (відповідача за зустрічною позовною заявою) ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала первісний позов з підстав, наведених у позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення первісної позовної заяви не заперечила, зустрічний позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити.

Представник відповідачів (позивачів за зустрічною позовною заявою) ОСОБА_4, у судовому засіданні первісний позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити, зустрічну позовну заяву просила задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у ній.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8, який доводиться позивачці чоловіком, пояснив, що вони з дружиною довгий час працювали в районах Крайньої півночі для купівлі дачі, яку придбали у 2007 році. Влітку 2015 року заїхавши на дачу, виявили, що там живуть невідомі їм люди. На звернення до міліції та прокуратури ніхто не реагував. Через деякий час знов приїхавши на дачу, виявили дверні двері зачинені, вікна забиті, речі знищені, а також що там проживає ОСОБА_6 Дозволу на проживання останньому не надавали. Коштів від ОСОБА_6 на купівлю дачі вони не отримували.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку .

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 перебуваючи у шлюбі, який зареєстрували 02 вересня 1978 року у відділу ДРАЦСу Долинського району Івано-Франківської області, усиновили дитину ОСОБА_6. Згідно рішення виконавчого комітету Виноградівської районної ради народних депутатів від 13.04.1988 № 88 «Про усиновлення ОСОБА_6», було внесено зміни у актовий запис про народження ОСОБА_6, а саме: змінено його прізвище, ім'я та по батькові. ОСОБА_8 та ОСОБА_5 зазначені його батьками та видано нове свідоцтво про народження на ОСОБА_6.

З травня 1988 року усиновлений проживав у сім'ї позивачів. Вони, як батьки, несли всі необхідні витрати по утриманню відповідача за власний рахунок, фактично, без державної допомоги щодо утримання дитини.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 28.01.2016 року позов ОСОБА_8 та ОСОБА_5 задоволено. Усиновлення повнолітньої особи ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 скасовано.

Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції доручено внести зміни у актовий запис про народження ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13 березня 1984 року № 257, складеного відділом ДРАЦС по м. Мукачеву, шляхом виключення у графі «відомості про батька» відомостей про усиновителя - ОСОБА_6, у графі «відомості про матір» виключити відомості по усиновлювачу ОСОБА_5, при цьому у відповідних графах, в яких зазначаються відомості про батьків відновити попередні дані про його кровних батьків.

Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції анулювати відновлений актовий запис про народження від 05.05.1988 року № 7 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та актовий запис про усиновлення від 05.05.1988 року № 2, складені відділом ДРАЦС Виноградівського району.

З вказаного рішення слідує, що ОСОБА_6 неодноразово влаштовував скандали, приходив у квартиру прийомних батьків та під час сварок погрожував розправою їх життю та здоров'ю, про що свідчать неодноразові звернення позивачів до правоохоронних органів. Враховуючи те, що відповідач по справі ОСОБА_6 є повнолітньою особою ІНФОРМАЦІЯ_1, його протиправна поведінка загрожує життю та здоров'ю усиновлювачів, суд вважає, що усиновлення відповідача слід скасувати.

У відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за первісним позовом ОСОБА_5 є власником садового будинку, що розташований в садовому товаристві «Лісівник» урочище Оноківська дача на території Оноківської сільської ради та земельної ділянки площею 0,0370 га, що розташована на території Оноківської сільської ради, Ужгородського району Закарпатської області, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення індивідуального садівництва , що стверджується договором купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки від 04.12.2007 року.

Судом встановлено, що відповідачі за первісним позовом проживають у садовому будинку який розташований в садовому товаристві «Лісівник» урочище Оноківська дача на території Оноківської сільської ради, про що сторонами не заперечується.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, ст. 382 визначає житло об'єктом права власності.

Права власника квартири визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, ст. 382 визначає житло об'єктом права власності.

Права власника квартири визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_6 (за народженням ОСОБА_6) та ОСОБА_7 не є членами сім'ї власника садового будинку, договору найму вказаного будинку між сторонами не укладалось, плату за користування житловим приміщенням не сплачує, чи інші, договори які б надавали відповідачам право користування спірним садовим будинком та земельною ділянкою.

Будь-яких належних та допустимих доказів правомірності проживання відповідачів за первісним позовом ОСОБА_6 (за народженням ОСОБА_6) та ОСОБА_7 у садовому будинку який розташований в садовому товаристві «Лісівник» урочище Оноківська дача на території Оноківської сільської ради, суду не надано.

Таким чином, відсутні правові підстави для проживання відповідачів у належній позивачу ОСОБА_5 судовому будинку

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що слід зобовязати ОСОБА_6 (за народженням ОСОБА_6) та ОСОБА_7 разом із її малолітніми дітьми звільнити зайнятий ними належний ОСОБА_5 садовий будинок у кооперативі «Лісівник» та земельну ділянку площею 0,0370 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення індивідуального садівництва на території Оноківської сільської ради, яка знаходиться за адресою: с. Оноківці, садове товариство «Лісівник».

Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1,2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз'яснено, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Позивач за первісним позовом вказає, що неправомірними діями відповідачів їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї, у перенесених нею хвилюваннях. Вказує, що вона є пенсіонеркою, страждає на хронічні захворювання. ЇЇ чоловік ОСОБА_8 є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, пенсіонером за віком.

Згідно з п. 9 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При цьому, визначаючи розмір заподіяної шкоди, суд виходить із принципів виваженості, розумності та справедливості, враховує глибину понесених позивачем моральних страждань, та вважає необхідним стягнути із відповідача ОСОБА_6 (за народженням ОСОБА_6) на користь ОСОБА_5 заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., а також з відповідача ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Щодо зустрічної позовної заяви суд констатує наступне.

Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що з моменту надання його сімї доступу до дачі, він почав здійснювати там різного роду поліпшення та інші ремонтні роботи. Кошти за дану дачу були наданні із спільного бюджету сімї, а тому вважає придбаний садовий будинок та земельну ділянку спільною сумісною власністю ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6

Як встановлено по справі, відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу садового будинку та земельної ділянки від 04.12.2007 року є власником садового будинку, що розташований в садовому товаристві «Лісівник» урочище Оноківська дача на території Оноківської сільської ради та земельної ділянки площею 0,0370 га, що розташована на території Оноківської сільської ради, Ужгородського району Закарпатської області.

Згідно ч.1 ст.368 УК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У відповідності до ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Частиною 1 статті 175 Сімейного кодексу передбачено, що майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України, закріплено обовязок доказування, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Законодавством закріплено чотири обовязкових властивостей доказу, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності яких в сукупності, останній може бути врахований судом на підтвердження або спростування тих чи інших обставин справи.

Разом з тим, позивачем за зустрічним позовом до матеріалів справи не долучено жодних документів на підтвердження факту особистої участі у купівлі садового будинку, що розташований в садовому товаристві «Лісівник» урочище Оноківська дача на території Оноківської сільської ради та земельної ділянки площею 0,0370 га, що розташована на території Оноківської сільської ради, Ужгородського району. Також жодними доказами не підтверджена участь в утриманні спірного будинку та проведенні ремонтних робіт .

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 також посилається на те, що між ним та ОСОБА_5 усно домовлено, що він надає останній нотаріальну довіреність на розпорядження та відчуження його частки в квартирі за адресою АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 відчужить повністю на нього за це садовий будинок із землею та виплатить йому ще додатково гроші 213329,50 гри.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно посвідченого приватним нотаріусом договору про визначення часток у праві власності на квартиру, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісній власності по ј частки ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

З нотаріально посвідченого договору дарування часток квартири від 28.01.2015 року укладеного між ОСОБА_14, ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_15 на підставі довіреності (дарувальники) та ОСОБА_8 (обдарований), слідує, що дарувальники передали безоплатно у власність обдарованому 2/4 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 належать.

Посилання ОСОБА_6 на усну домовленість яка існувала між ним та ОСОБА_16, суд відхиляє, оскільки вказані посилання не підтверджують участі ОСОБА_6 в придбанні спірного садового будинку та земельної ділянки.

З огляду на викладене, суд проаналізувавши встановлені обставини справи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно вивчивши докази, прийшов до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 є необґрунтованим, а тому задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 244, 258 259, 264, 265 ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року), ст.ст. 317, 319, 373, 381, 386, 387, 398 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву за первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_6 (за народженням ОСОБА_6) звільнити зайнятий ним належний ОСОБА_5 садовий будинок у кооперативі «Лісівник» та земельну ділянку площею 0,0370 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення індивідуального садівництва на території Оноківської сільської ради, яка знаходиться за адресою: с. Оноківці, садове товариство «Лісівник».

Зобовязати ОСОБА_7 разом із її малолітніми дітьми звільнити зайнятий нею належний ОСОБА_5 садовий будинок у кооперативі «Лісівник» та земельну ділянку площею 0,0370 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення індивідуального садівництва на території Оноківської сільської ради, яка знаходиться за адресою: с. Оноківці, садове товариство «Лісівник».

Стягнути з ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер суду невідомий), мешканця АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер суду невідомий), мешканки АДРЕСА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000/пять тисяч/грн.

Стягнути з ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер суду невідомий), мешканки АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер суду невідомий), мешканки АДРЕСА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000/пять тисяч/грн.

В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовити.

В задоволенні позовної заяви за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_7 про визнання права спільної сумісної власності та права користування житлом відмовити.

Повний текст рішення складено 30.10.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко