Справа № 457/642/18 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/2696/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року

м. Львів

Справа № 457/642/18

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Іванова О.О.,

з участю представника ПрАТ «Львівобленерго» - ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» та ОСОБА_3 на ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 26 липня 2018 року, постановлену судом у складі судді Марчука В.І. в приміщенні Трускавецького міського суду Львівської області у справі за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся в суд з заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3, ОСОБА_6, працівникам ПрАТ «Львівобленерго» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо обмеження функціонування електропостачання у орендованому ним нежитловому приміщенні загальною площею 83,9 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Трускавець, вул. С.Бандери, 12А, та вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання йому користуватися орендованим майном відповідно до договору оренди № 3-В-17 від 01 жовтня 2017 року. Клопотання мотивував тим, що 01 жовтня 2017 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір оренди № 3-В-17 строком на 6 місяців до 31 березня 2018 року, після настання зазначеної дати жодна зі сторін не подавала заяви про його припинення, орендодавець продовжував надсилати на адресу орендаря рахунки для внесення орендних платежів, орендар продовжував користуватися майном, сплачував орендні платежі, а договір оренди було продовжено ще на 6 місяців на цих самих умовах до 30 вересня 2018 року. Однак протягом липня 2018 року з боку ОСОБА_3 та інших осіб, зокрема, ОСОБА_6, здійснюються незаконні дії щодо обмеження функціонування у орендованому ним приміщенні безперебійного електропостачання, що проявляється у періодичному відключенні електроенергії. У орендованому приміщенні ним здійснюється підприємницька діяльність (функціонує заклад громадського харчування ресторан «Корчма»), знаходиться належне йому майно, а неправомірні дії ОСОБА_3 та інших осіб можуть призвести до припинення підприємницької діяльності та невиконання його зобовязань перед третіми особами.

Оскаржуваною ухвалою заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії ОСОБА_3 (місце проживання: 82200, Львівська обл., м. Трускавець, вул. Бориславська, 44/11, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_6 (місце проживання: 82200, Львівська обл., м. Трускавець, вул. Куліша, 9/3, РНОКПП НОМЕР_2), працівникам ПрАТ «Львівобленерго» (адреса: 79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3, ) та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо обмеження функціонування у орендованому ОСОБА_5 (місце проживання: 82200, Львівська обл., м. Трускавець, вул. Лесі Українки, 32, РНОКПП НОМЕР_3) нежитловому приміщенні загальною площею 83,9 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Трускавець, вул. С.Бандери, 12А, електропостачання, та вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання ОСОБА_5 користуватися орендованим майном відповідно до договору оренди № 3-В-17 від 01 жовтня 2017 року. Копію ухвали для негайного виконання направлено до Трускавецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Ухвалу суду оскаржили ПрАТ «Львівобленерго» та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ПрАТ «Львівобленерго» зазначає, що не погоджується з ухвалою суду в частині заборони вчиняти працівникам ПрАТ «Львівобленерго» дії по припиненню постачання електричної енергії споживачу. Посилається на те, що по обєкту на який судом накладено заборону припиняти електропостачання, укладений договір про постачання електричної енергії №35608 від 04.11.2011 року з власником приміщення ОСОБА_3, а з позивачем ОСОБА_5 по даному обєкту ПрАТ «Львівобленерго» договірних відносин не встановлювало. Вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального права, зокрема не застосував ст. 714 ЦК України, п. 7.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії, неповно зясував обставини, що мають значення для правомірного вжиття заходів для забезпечення позову, а наявним доказам дав неправильну правову оцінку. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_5 про забезпечення позову, в частині накладення судом першої інстанції заборони для працівників ПрАТ «Львівобленерго вчиняти дії на повне чи часткове припинення електропостачання на обєкт за адресою: м. Трускавець, вул. Бандери, 12А у випадках, передбачених п. 7.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 стверджує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права. Посилається на те, що вона згідно з договором оренди №3-В-17 від 01.10.2017 року, як субєкт підприємницької діяльності, передала в оренду ФОП ОСОБА_5 частину нежитлового приміщення на вул. С.Бандери, 12А у м. Трускавці, однак з червня 2018 року підприємець ОСОБА_5 всупереч договору оренди припинив сплачувати орендну плату та оплачувати комунальні послуги. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги те, що договір оренди №3-В-17 від 01.10.2017 року укладений між нею і ОСОБА_5 як субєктами підприємницької діяльності, а тому дана заява про забезпечення позову не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, договір оренди іншої частини нежитлового приміщення на вул. С.Бандери, 12А у м. Трускавець був укладений між нею та ОСОБА_6 як субєктами підприємницької діяльності, що також свідчить про безпідставність розгляду заяви про забезпечення позову в порядку цивільного судочинства. Зазначає, що суд в оскаржуваній ухвалі взагалі не конкретизував суть позовних вимог та не навів даних про те, яким саме чином заходи забезпечення позову можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Стверджує, що суд не врахував її інтереси як власника нежитлового приміщення, а вжиті заходи забезпечення позову призведуть до порушення її прав як власника нежитлового приміщення та позбавлять її можливості здійснювати її права як орендодавця за договором оренди. Просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову відмовити.

ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 в якому стверджує про відповідність оскаржуваної ухвали вимогам процесуального права та посилається на те, що ним подано позову про усунення перешкод в користуванні орендованим нежитловим приміщенням, стягнення упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди. Ціна позову становить 69554 грн. Тому суд застосував тимчасові заходи забезпечення позову, спрямовані на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Звертає увагу також на те, що ОСОБА_3 саме як фізична особа власник орендованого приміщення вчиняє протиправні дії, які перешкоджають у користуванні орендованим майном. Крім того, однією із сторін спору є фізична особа ОСОБА_6, яка не перебуває з заявником у цивільно-правових відносинах, натомість своїми протиправними діями чинить перешкоди в користуванні орендованим приміщенням.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПрАТ «Львівобленерго» - ОСОБА_2 на підтримання поданої ним апеляційної скарги, які аналогічні її доводам, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на підтримання поданої нею апеляційної скарги, які аналогічні її доводам, пояснення ОСОБА_5 про заперечення вимог апеляційних скарг, які аналогічні доводам, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З матеріалів справи вбачається, що 26.07.2018 року до предявлення позову, ОСОБА_5 звернувся в суд з заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3, ОСОБА_6, та працівникам ПрАТ «Львівобленерго» та будь яким іншим особам вчиняти будь які дії щодо обмеження функціонування у орендованому ним нежитловому приміщенні загальною площею 83,9 м.кв. за адресою м. Трускавець, вул. С.Бандери, 12А, електропостачання, та вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання йому користуватися орендованим майном відповідно до договору оренди №3-В-17 від 01 жовтня 2017 року.

03 серпня 2018 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа ПрАТ «Львівобленерго» про усунення перешкод у користуванні орендованим нежитловим приміщенням, стягнення упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що така заява є обґрунтованою та на даний час існує необхідність забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Однак з таким висновком суду колегія суддів не погоджується у звязку з наступним.

Відповідно до роз»яснень пункту 4 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є правовідносини, що виникли з договору оренди №3-В-17 від 01.10.2017 року, який укладений між субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 (орендодавець) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 (орендар) щодо користування нежитловим приміщенням загальною площею 83,9 кв.м. за адресою м. Трускавець, вул. С.Бандери, 12А.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є субєктами підприємницької діяльності, спір, що виник між ними ґрунтується на правах і обов»язках, визначених договором оренди, який укладений субєктами підприємницької діяльності, а також, щоПрАТ «Львівобленерго» укладено договір про постачання електричної енергії №35608 від 04.11.2011 року з ОСОБА_3, а з ОСОБА_5 договірних відносин нема, і не врахував, що за таких обставин заява про забезпечення позову не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки могла бути розглянута лише у порядку господарського судочинства відповідно до вимог ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Також в оскаржуваній ухвалі не наведено обставин, що підтверджують необхідність забезпечення позову з покликанням на можливе ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду. (а.с.20)

Крім того, не може прийматись до уваги, як підстава для забезпечення позову, посилання в позовній заяві на спричинення збитків орендарю з огляду на посилання орендодавця в апеляційній скарзі на спричинення збитків в зв»язку з неоплатою орендарем комунальних послуг.

Визначення позивачем як відповідача фізичної особи ОСОБА_6 не стверджує наявності між сторонами цивільно-правових відносин, оскільки суд в порушення вимог ст.20 ЦПК України забезпечив позов в одному провадженні, в якому об»єднані вимоги, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

Враховуючи обставини справи, з яких вбачається, що між позивачем та ОСОБА_3 існує спір з приводу виконання договору оренди, який укладений ними, як субєктами підприємницької діяльності, що позовних вимог до ПрАТ «Львівобленерго не заявлено, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ПАТ «Львівобленерго» та ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Трускавецького міського суду від 26 липня 2018 року скасувати. Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27.09.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_7