Справа № 202/3832/18
Провадження № 2/202/1828/2018
01 жовтня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючої судді Зосименко С.Г.
при секретарі Герасименко В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідну допомогу,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до КП «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідну допомогу, відповідно до якої просить стягнути з КП «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради на свою користь нараховану, але невиплачену заробітну плату у сумі 20 317 (двадцять тисяч триста сімнадцять) гривень 04 копійки; компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1920 (одна тисяча девятсот двадцять) гривень 32 копійки; вихідну допомогу в сумі 2 259 (дві тисячі двісті пятдесят девять) гривень 53 копійки; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати на день розрахунку, а також перечислити щомісячний внесок до пенсійного фонду України за весь період його роботи.
Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. З 01 червня 2016 року по 20 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з КП «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради на посаді двірника. У звязку зі скороченням штату був звільнений на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Станом на 25 червня 2018 року Комунальне підприємство «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради має перед ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 24 496,89 грн., яка складається з наступного: липень 2016 року 1858,87 грн., серпень 2016 року 1468,69 грн., вересень 2016 року 1468,69 грн., грудень 2017 року 2153,95 грн., січень 2018 року 2337,67 грн., лютий 2018 року 2337,67 грн., березень 2018 року 2337,67 грн., квітень 2018 року 2337,67 грн., травень 2018 року 2337,67 грн., червень 2018 року 5 858,34 грн. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку 1920,32 грн., вихідна допомога 2 259,53 грн.). До теперішнього часу заборгованість в добровільному порядку не погашена. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не явився, натомість надав суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомлено.
Керуючись ст. 280 ЦПК України та беручи до уваги згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах, з 01 червня 2016 року працював на посаді двірника. 20 червня 2018 року звільнений з посади у звязку зі скороченням чисельності працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, про що свідчить відповідний запис в трудовій книжці позивача (а.с. 18). Крім того, встановлено, що при звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі і не провів з ним повного розрахунку, що підтверджено довідкою Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради № 38 від 25 червня 2018 року, відповідно до якої станом на 25 червня 2018 року Комунальне підприємство «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради має перед позивачем заборгованість по заробітній платі в сумі 24 496,89 грн., яка складається з наступного: липень 2016 року 1858,87 грн., серпень 2016 року 1468,69 грн., вересень 2016 року 1468,69 грн., грудень 2017 року 2153,95 грн., січень 2018 року 2337,67 грн., лютий 2018 року 2337,67 грн., березень 2018 року 2337,67 грн., квітень 2018 року 2337,67 грн., травень 2018 року 2337,67 грн., червень 2018 року 5 858,34 грн. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку 1920,32 грн., вихідна допомога 2 259,53 грн.) (а.с. 17).
Спір про розмір сум, що належать виплаті позивачу від відповідача при його звільненні між сторонами відсутній.
Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Положеннями ч.1 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Відповідач не надав доказів погашення заборгованості по заробітній платі позивача, тому суд приходить до висновку, що дана невиплата заробітної плати в розмірі 24 496,89 грн., які підлягають виплаті в день звільнення працівника, є порушенням трудового законодавства та виною відповідача, тому підлягають стягненню.
Згідно зіст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Оскільки відповідачем не надано доказів на спростування факту непроведення повного розрахунку з позивачем в день звільнення та не встановлено відсутність вини відповідача в цьому, суд приходить до висновку про відповідальність відповідача, відповідно до ст. 117 КЗпП України.
Разом із цим, суд враховує, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями).
За положеннями абз.3 п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Порядку).
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку на день розрахунку, однак ані суми середнього заробітку, ані розрахунку визначення такої суми суду не надав.
Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Оскільки, позивачем не зазначено суму нарахованого ним середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд позбавлений можливості самостійно проводити розрахунки, тому відмовляє у задоволенні цієї вимоги.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі доведені, позивач звільнений з підприємства, станом на день розгляду справи заборгованість по заробітній платі має місце, в частині ж позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та перечислення щомісячного внеску до пенсійного фонду України за весь період роботи - суд відмовляє.
Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду, але не більше ніж за один місяць.
Відповідно до ч. 1 та ч. 6ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.
На підставі ст.ст. 47, 83, 115, 116, 117 КЗпП України, постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, ст. ст. 4, 5, 13, 81, 141, 265, 280-282, 430 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідну допомогу задовольнити частково.
Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з липня 2016 року по червень 2018 року включно в сумі 24 496 (двадцять чотири тисячі чотириста девяносто шість) грн. 89 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.
Стягнути з Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради в дохід держави судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири ) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.Г. Зосименко