Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 545/4118/16-ц

провадження № 61-41322св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - служба у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року у складі судді Кіндяк І. С. та постанову апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2018 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С. Карпушина Г. Л., Хіль Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_5, третя особа - служба у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації, про розірвання шлюбу та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні в якому просив:

- розірвати шлюб, зареєстрований 21 листопада 2009 року між

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області;

- зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_4 з малолітньою дитиною, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначити такий порядок його участі у спілкуванні та вихованні дитини: побачення і спілкування із дитиною кожної суботи та неділі, з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., а також з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. у такі дні щорічно: 17 січня, у травні в день останнього дзвінка у школі, де навчається дитина, 01 червня, на протязі липня під час шкільних канікул,

05 серпня, 01 вересня, 23 листопада, 19 грудня, 31 грудня, з правом прогулянок по місту Полтаві та відвідування дитиною місця проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що зареєстрований

21 листопада 2009 року у виконкомі Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, за актовим записом № 211, розірвано.

Прізвище ОСОБА_5 після розірвання шлюбу залишено - «ОСОБА_5».

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у спілкуванні

ОСОБА_4 з малолітньою дитиною, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено спосіб та порядок участі ОСОБА_4 у вихованні сина - ОСОБА_6, як періодичні та систематичні побачення з ним, із правом прогулянок по місту Полтаві та відвідування дитиною місця проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, а саме:

- щотижня у суботу з 12 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв. години, без присутності матері;

- сьоме січня, п'яте серпня, дев'ятнадцяте грудня - побачення з батьком без присутності матері;

- перше червня, перше вересня, п?яте листопада, тридцять перше грудня - побачення з матір'ю без присутності батька;

- двадцять третє листопада - спілкування з дитиною в присутності обох батьків.

Судові витрати віднесено за рахунок Держави.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні та виховані дитини, а тому дійшов висновку про доцільність усунення перешкод у спілкуванні позивача з дитиною та встановив спосіб та порядок участі ОСОБА_4 у вихованні сина згідно висновку служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації від 21 листопада 2017 року. При цьому районний суд дійшов висновку про розірвання шлюбу між сторонами.

Постановою апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року змінено.

Встановлено спосіб та порядок участі ОСОБА_4 у вихованні сина ОСОБА_6, як періодичні та систематичні побачення з ним:

- щотижня у неділю, з 12 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв., без присутності матері;

- у святкові та інші дні - за домовленістю батьків.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині встановлення способу та порядку участі ОСОБА_4 у вихованні сина, суд апеляційної інстанції виходив із інтересів неповнолітньої дитини, позиції сторін у справі, наявності розбіжностей між батьками щодо участі батька у вихованні дитини та його права на спілкування дитини без присутності матері, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доцільним буде встановити спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні сина згідно з висновком органу опіки та піклування від 18 жовтня 2017 року, оскільки батьки мають рівні права та обов?язки по відношенню до дитини.

В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

25 липня 2018 року ОСОБА_5 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року в частині зобов?язання ОСОБА_5 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_4 з малолітньою дитиною та в частині встановлення способу та порядку участі батька у вихованні сина, скасувати постанову апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2018 року повністю та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про вчинення нею перешкод у спілкуванні сина з батьком.

ОСОБА_5 не чинила перешкод у побаченнях чоловіка з сином, який інколи приїздив до останнього, привозив подарунки та у її присутності спілкувався з ним.

На момент звернення з цим позовом ніяким чином права позивача не були порушені.

Висновки служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації від 18 жовтня 2017 року та від 21 листопада 2017 року були складені без урахування стану здоров'я позивача, оскільки згідно висновку Кіровської міжрайпсих ВТЕК, який відображений у довідці серія МСЕ № 122407, позивач є непрацездатним, і для відновлення працездатності йому необхідно лікування у психіатра. У неї є підозри щодо психічного стану позивача, викликані епілептичними нападами.

20 серпня 2018 року цивільна справа № 545/4118/16-ц надійшла до Верховного Суду.

23 серпня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції правильно встановили обставини справи та ухвалили цілком правильні й справедливі по суті і змісту судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому касаційна скарга та викладені в ній вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування позивача із дитиною спричинить останній шкоду не існує, й відповідачем не доведені.

Створення перешкод відповідачкою в спілкуванні позивача із сином порушує не тільки його права, як батька, а в першу чергу, порушує права та суперечить інтересам дитини.

27 серпня 2018 року цивільна справа № 545/4118/16-ц передана судді-доповідачу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року та постанова апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу не оскаржується, а тому відповідно до приписів статті 400 ЦПК України не перевіряється.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 листопада 2009 року, між сторонами укладено шлюб.

За час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_6, який проживає разом із матір?ю за домовленістю сторін. За домовленістю сторін батько добровільно прийматиме участь у його вихованні, утриманні та матеріальному забезпеченні, що полягає у надсиланні коштів на користь відповідачки на утримання дитини.

Позивач, звернувшись до суду з позовом, стверджує, що відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні та у вихованні дитини.

Згідно висновку служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації від 18 жовтня 2017 року, ОСОБА_4 встановлено спосіб та порядок участі у вихованні сина ОСОБА_6 у вигляді періодичних та систематичних побачення з ним, а саме:

- щотижня у неділю, з 12 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв. без присутності матері;

- у святкові та інші дні - за домовленістю батьків.

Згідно висновку служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації від 21 листопада 2017 року, ОСОБА_4 встановлено спосіб та порядок участі громадянина у вихованні сина ОСОБА_6 у вигляді періодичних та систематичних побачення з ним, а саме:

- сьоме січня, п'яте серпня, дев'ятнадцяте грудня - побачення з батьком без присутності матері;

- перше червня, перше вересня, тридцять перше грудня - побачення з матір'ю без присутності батька;

- двадцять третє листопада - спілкування з дитиною в присутності обох батьків.

Спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК України) та Законом України «Про охорону дитинства».

Згідно частин другої, третьої статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Отже, обов'язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов'язок не чинити цьому перешкоди.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про встановлення способу та порядку участі ОСОБА_4 у вихованні

сина - ОСОБА_6.

При цьому, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині встановлення способу та порядку участі ОСОБА_4 у вихованні сина, апеляційний суд, установивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дітей та виходячи з інтересів дитини, врахувавши висновок органу опіки та піклування і вимоги статей 157, 158 СК України, дійшов правильного висновку про встановлення способу та порядку участі ОСОБА_4 у вихованні сина саме згідно з висновком служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації від 18 жовтня 2017 року. Саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дитини.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам наведеним в апеляційній скарзі, яким судом апеляційної інстанції дана належна правова оцінка та фактично зводяться до переоцінки доказів та до незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року, з урахуванням змін внесених постановою апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2018 року, та постанову апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 березня 2018 року, з урахуванням змін внесених постановою апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2018 року, та постанову апеляційного суду Полтавської області від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська