Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1480/18
РІШЕННЯ

Іменем України

26 жовтня 2018 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу у порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Яготинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання осіб такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Яготинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання осіб такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням, в котрому зазначив, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.12.1997 року. Влітку 2016 року дочка, що є відповідачкою звернулася до нього з проханням зареєструвати її та її сім'ю (чоловіка та двох діток) в його будинку, мотивуючи це тим, що дітей необхідно зареєструвати, оскільки без реєстрації їх місця проживання вона не може оформити дітей до дитячого садочка. 11.07.2016 року в будинку, що належить позивачу, зареєстрована відповідачка по справі дочка позивача ОСОБА_2. 25.07.2016 року в будинку, що належить позивачу, зареєстровані онуки позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також зять позивача - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Проте жодного дня відповідачі по справі зі своїми дітьми не проживали в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, за комунальні послуги не сплачували будинком не цікавляться, не ставляться до нього як до свого постійного єдиного місця проживання, їх особистих речей в будинку не було та й немає. Діти не реєструвалися та не відвідували жоден із дитячих садочків м. Яготин Київської області. У користуванні житлом відповідачам ніхто ніколи не перешкоджав. В даний час при зверненні до Управління праці та соціального захисту населення Яготинської РДА з метою призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, з'ясувалося, що оскільки в належному позивачу житловому будинку зареєстровані відповідачі по справі при призначенні субсидії буде братися їх дохід, що в свою чергу зменшить розмір державної допомоги. Таким чином, прописка відповідачів у належному позивачу будинку, створює позивачу перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, чим позбавляє його можливості в повній мірі використовувати свій обєкт права власності та негативно впливає на його матеріальний стан, що порушує його права. Враховуючи викладене, позивач просив визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.

В судовому засідані позивач позовні вимоги підтримав та не заперечував проти покладення судових витрат на нього.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала, та зазначила, що діти з нею проживають за місце проживання їх батька та її чоловіка, мають житло. Вона та її чоловік не сплачують комунальні послуги та не цікавляться житлом за місцем їх реєстрації, не проживають за вказним місцем біля 3 років.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи відповідно п.4 ч.7 ст.128 ЦПК України належим чином повідомлений.

Представник Служби у справах дітей Яготинської РДА в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог, з врахуванням непорушення прав дітей.

З показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, які є сусідками ОСОБА_1, даних в судовому засіданні вбачається, що їм невідомо де проживає ОСОБА_2 та її сім'я, протягом двох років вони їх небачили в будинку ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила, що знає про доньку ОСОБА_1 ОСОБА_2, яку вона бачила біля будинку коли та приїздила біля 5 років тому.

Так, в судовому засіданні з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копії паспорта та довідки, (а.с. 7-9) видно, що ОСОБА_1 євласником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 З копії будинкової книги (а.с. 10-14) вбачається, що в даному будинку зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, які в ньому не проживають з часу реєстрації. З копії довідок та витягу з реєстру, паспорта, свідоцтв про народження та одруження (а.с. 18-19, 36, 38-48) вбачається, що відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровані у вказаному будинку.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

В силу ст. 405 ч.2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без

громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У розділі Х Декларації про державний суверенітет України, прийнятої Верховною Радою Української РСР 16 липня 1990 року № 55-ХІІ, Українська РСР визнає перевагу загальнолюдських цінностей над класовими, пріоритет загальновизнаних норм міжнародного права перед нормами внутрішньодержавного права. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції прав людини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до принципу 4 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення, вона повинна мати право на здоровий ріст і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй , так і її матері. Дитина повинна мати право на належне харчування, житло, розвиток і медичне обслуговування.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 1 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року зобов'язання додержувати поваги до прав людини високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, враховуючи, що відповідачі та їх діти мають житло в іншому місці, після того як залишили зареєстроване місце проживання, не цікавляться даним житлом, не проживають за зареєстрованим місцем проживання, не цікавилася даним житлом, не здійснювали ремонтні роботи, не сплачували комунальних послуг, а тому за таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 258-259, 265, 268, 354, 274, 142 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Декларацією прав дитини, ст. 319, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, Законом України «Про охорону дитинства», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Яготинської районної державної адміністрації Київської області, про визнання осіб такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційник код НОМЕР_2 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 01 листопада 2018 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.