ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м.Суми

Справа №575/683/18

Номер провадження 22-ц/788/1943/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 03 вересня 2018 року, ухвалене у складі судді В'юник Н.Г., в приміщенні Великописарівського районного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 04 вересня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26 травня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Так як відповідач порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з неї заборгованість, яка станом на 31 березня 2018 року становить 17 677 грн 35 коп. та складається: із заборгованості по тілу кредиту - 586 грн 55 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 11 167 грн 82 коп., заборгованості за пенею та комісією - 4605 грн 01 коп., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 817 грн 97 коп. (процентна складова) та судові витрати.

Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 03 вересня 2018 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду ухвалено без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

При цьому вказує на те, що висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності є помилковим, адже судом безпідставно не було враховано строк дії останньої, виданої відповідачу картки, - до 31 грудня 2016 року. Зазначає, що 22 квітня 2008 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 зі строком дії до 04/12, тобто до 30 квітня 2012 року, а 28 грудня 2013 року картка була перевипущена та відповідач отримала нову картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 12/16, тобто до 31 грудня 2016 року. При цьому під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися, в тому числі і на перевипущеній картці. Вважає, що оскільки строк дії картки встановлено до 31 грудня 2016 року, то строк позовної давності спливає 31 грудня 2019 року, з позовом банк звернувся до суду 03 червня 2018 року, тому строк позовної давності позивачем не пропущено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк» Гакаля Р.В., який підтримав апеляційну скаргу, відповідача, яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з даним позовом після спливу строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 травня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н шляхом оформлення й підписання заяви, за яким відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на суму 700 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом 22,8% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (а. с. 9).

Своїм підписом в заяві відповідач засвідчила, що вона ознайомилася та погоджується з

з умовами і правилами надання банківських послуг, правилами надання послуг (виконання робіт), а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтвердила отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку.

Згідно довідки банку відповідачем по даному кредитному договору було отримано наступні картки: № НОМЕР_1 (дата відкриття 22.04.2008 року з терміном дії - до 04/12), № НОМЕР_2 (дата відкриття - 28.12.2013 року з терміном дії - до 12/16) (а. с. 176).

В наданому позивачем до позовної заяви розрахунку зазначено, що станом на 31 березня 2018 року розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком становить 17 677 грн 35 коп. та складається: із заборгованості за кредитом в сумі - 586 грн 55 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 11 167 грн 82 коп., заборгованості за пенею та комісією - 4605 грн 01 коп., а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 817 грн 97 коп. - штраф (процентна складова) (а. с. 6-8).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 256 ЦК України передбачає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ст. 258 ЦПК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові (ч. 2 та 4 ст. 267 ЦК України).

Отже, як вбачається з умов кредитного договору, повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мала здійснювати щомісячними платежами, а саме в розмірі 7% від суми заборгованості впродовж строку кредитування. Крім того, сторонами було погоджено сплату відсотків на суму залишку заборгованості за кредитом на рівні 22,8% на рік (1,9% на місяць). Тобто ними було погоджено порядок і строки виконання зобов'язання.

Оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки з банківського рахунку останній платіж по погашенню кредитної заборгованості відповідач здійснила 30 грудня 2008 року і після цього припинила виконувати щомісячні платежі. Строк сплати щомісячних платежів по погашенню кредиту закінчився 29 жовтня 2010 року.

Після спливу строку кредитування, відповідач мала обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.

Згідно, підписаної ОСОБА_1 заяви про відкриття рахунку, їй була видана кредитна картка за № НОМЕР_1 зі строком дії до 04/12 року (а. с. 176).

Доводи апеляційної скарги, що по даному кредитному договору від 26 травня 2008 року 28 грудня 2013 року картка була перевипущена та відповідач отримала нову картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 12/16 року не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

З виписки з банківського рахунку вбачається, що після 2008 року ОСОБА_1 жодних операцій як по зняттю коштів, так і по погашенню кредитної заборгованості не здійснювала.

Крім того, як вбачається з довідки банку картка з № НОМЕР_2 була випущена більш, ніж через 1 рік та 9 місяців після закінчення строку дії картки з № НОМЕР_1 (дата відкриття 22.04.2008 року з терміном дії - до 04/12).

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кредитна картка з № НОМЕР_2 зі строком дії до 12/16 року була отримана відповідачем по даному кредитному договору банком суду не надано. Фотознімок відповідача з карткою у відділенні банку таким доказом не являється, так як на ньому не видно номер картки, з якою сфотографовано відповідача, відсутні достовірні докази щодо дати фотознімку. Крім того, жодних операцій з даною кредитною карткою № НОМЕР_2 зі строком дії до 12/16 року ОСОБА_1 не здійснювала.

Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» звернувшись до суду з даним позовом, подавши його засобами поштового зв'язку 30 травня 2018 року, пропустив строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по кредиту та процентам, які нараховані до закінчення строку дії картки (04/12). Після 30 квітня 2012 року банк втратив право нараховувати проценти згідно умов договору, оскільки в даному випадку припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже, право кредитодавця нараховувати проценти припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування (після 04/12).

Стосовно вимог щодо стягнення неустойки (пені та штрафів) колегія суддів зазначає наступне.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 2 та 3 цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України, особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконано. Вона може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку можна лише у межах строку позовної давності.

Враховуючи, що позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафів, так як не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс18.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування правильного по суті рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи, що ціна позову складає 17 677 грн 35 коп., дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 03 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: С.Г. Хвостик

О.І. Собина