Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 520/17214/15-ц

провадження № 61-16646св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 14 лютого 2017 року у складі судді Калініченко Л. В. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2017 року у складі колегії суддів: Сидоренко І. П., Станкевича В. А., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття позивачкою та її матір'ю ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5, який проживав за адресою: АДРЕСА_4

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, є батьком позивачки, а ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року є її мати, відповідачка ОСОБА_2 є бабусею, а ОСОБА_3 двоюрідним братом.

На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради 15 липня 1999 року, її батьку ОСОБА_5, а також ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 в рівних частках належала квартира АДРЕСА_4 При цьому власник ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, власник ОСОБА_7, померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, власник ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, власник ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року .

Батько позивачки ОСОБА_5 постійно проживав в спірній квартирі, та після його смерті відкрилася спадщина до якої входила частка спірної квартири. ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги на той час не мала можливості звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини оскільки їй на момент смерті батька було 12 років. Однак позивач вважає, що вона фактично прийняла спадщину, оскільки протягом 2003 - 2005 року мешкала у вказаній квартирі разом із батьком ОСОБА_5, своєю матір'ю ОСОБА_4, яка на час смерті батька знаходилася з ним у зареєстрованому шлюбі.

Відповідачі по справі, а саме: її бабуся ОСОБА_2 та її двоюрідний брат ОСОБА_3 не зверталися до нотаріальної контори для отримання свідоцтва на право на спадщину, а на підставі рішення Київського районного суду місто Одеси від 06 серпня 2014 року за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було визнано в рівних частках право власності на 4/6 частини квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування після померлих ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 При цьому при розгляду вказаної справи відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не сповістили суд про наявність інших спадкоємців першої черги, а саме про неї (ОСОБА_1) і про її мати ОСОБА_4 (ОСОБА_4).

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 14 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщини, що відкрилась після ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини матір'ю позивачки відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на час відкриття спадщини ОСОБА_1 було 12 років, та вона була вимушено позбавлена права на спадкування.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2017 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 14 лютого 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про залишення без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

У червні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення Київського районного суду міста Одеси від 14 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2017 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду стосовно ОСОБА_1 побудовані на припущеннях, що не відповідає частині четвертій статті 60 ЦПК України. Повноліття позивачки настало в 2009 році і з того часу позивачка мала право звернутися до нотаріуса та отримати свідоцтво про право на спадщину. Але вона цього не зробила, тому не можна вважати, що вона була вимушено позбавлена права на спадщину.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надано.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідають.

Судами встановлено,що позивач ОСОБА_1 народилася 15 листопада 1990 року. Батьками позивачки є ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Батько позивачки ОСОБА_5 був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Встановлено, що після померлого ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_4

Мати позивачки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов'язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство чинне, на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом.

Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у зв'язку з неприйняттям ОСОБА_4 спадщини після смерті ОСОБА_5, позивачка ОСОБА_1, яка була малолітньою на час смерті батька, була вимушено позбавлена права на спадкування. Разом з тим, вона фактично прийняла спадщину, оскільки на час смерті батька проживала з ним однією сім'єю.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Заяву про прийняття спадщини на час дії ЦК УРСР від імені неповнолітніх мали подати їх батьки.

Відповідно до частини другої статті 17 ЦК УРСР місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п'ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

Мати позивачки ні в своїх інтересах, ні в інтересах неповнолітньої дочки не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, тобто не скористалася своїм правом для прийняття спадщини у встановлений законом строк шість місяців.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 (мати позивачки) з 22 травня 1989 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5

За адресою АДРЕСА_5 позивачка ОСОБА_1 була зареєстрована з 15 листопада 2007 року.

Доказів на підтвердження того, що матір позивачки ОСОБА_4 мешкала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4 позивачем не надано.

Позивач не надала доказів, що на час смерті батька вона проживала з ним, а після його смерті фактично вступила в управління або володіння спадковим майном.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06 серпня 2014 року було визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках право власності на 4/6 частки квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, а також визнано за ОСОБА_2 право власності на грошові вклади з нарахованими відсотками в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, та визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки «Нісан-Ланглей», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6

Зважаючи на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що позивач фактично вступила у володіння спадковим майном та вимушено була позбавлена права в передбаченому законом порядку оформити своє право на спадщину.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини.

Суд касаційної інстанції відповідно до положень статті 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат за розгляд Верховним Судом касаційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 14 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2017 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5, який проживав за адресою: АДРЕСА_4 відмовити.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 14 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5, який проживав за адресою: АДРЕСА_4 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 768,00 гривень (сімсот шістдесят вісім гривень), сплачений за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані в частині судові рішення першої та апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: В. І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило