Номер провадження 2/754/5262/18 Справа №754/8230/18
24 жовтня 2018 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді Скрипки О.І.
при секретарі Моторенко К.О.
за участю позивача ОСОБА_1
третьої особи ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19.02.2018 року відповідач ОСОБА_2 по вул.А.Ахматової, 22 в м.Києві, керуючи автомобілем НОМЕР_1, при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці руху та не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на належний їй припаркований автомобіль НОМЕР_2, водій ОСОБА_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів, та залишив місце пригоди. Відповідно до постанови Дарницького районного суду м.Києва від 08.05.2018 року, вказана ДТП сталась внаслідок порушення відповідачем п.п.2.10 (а), 101, 13.1 ПДР України.
В результаті вказаної ДТП її автомобіль було пошкоджено. Згідно рахунку-фактури № АМ-К18-0827 від 30.05.2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 13 298,26 грн.
Як зазначає позивач, на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта» відповідно до полісу від 13.01.2018 року. Однак, при зверненні до страхової компанії їй було повідомлено, що страхова компанія позбавлена ліцензії та відбувається процедура її ліквідації. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що завдану шкоду їй має відшкодувати саме відповідач.
Крім того, позивач вказує на те, що внаслідок ДТП їй було завдано моральної шкоди, оскільки внаслідок пошкодження автомобіля змінився звичайний уклад її життя, відсутність автомобіля призвела до зменшення заробітної плати, оскільки вона не могла виконувати роботу, що була пов'язана з переїздом. Зазначені обставини призвели до пригніченого стану, порушення сну, знервованості та погіршення стосунків у родині. Розмір душевних страждань позивач оцінює у 1000 грн.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 13 298,26 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.
Ухвалою суду від 27.06.2018 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов до суду не надав.
На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Третя особа ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення.
Заслухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб «Сузукі Гранд Вітара», 2007 року випуску. Право керування вказаним автомобілем має третя особа ОСОБА_1 (а.с.13).
19.02.2018 року о 21.00 год. відповідач ОСОБА_2 по вул.А.Ахматової, 22 в м.Києві, керуючи автомобілем НОМЕР_1, при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці руху та не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль НОМЕР_2, водій ОСОБА_1, та залишив місце пригоди, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п.2.10 (а), 101, 13.1 ПДР України.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 08.05.2018 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення та накладено адміністративне стягнення (а.с.7).
Як вбачається з рахунку-фактури № АМ-К18-0827 від 30.05.2018 року ТОВ «Автометрополіс», вартість ремонтних робіт по відновленню автомобіля позивача склала 13 298,26 грн. (а.с.14).
Позивач просить задовольнити її вимоги, посилаючись на те, що страхового відшкодування від страхової компанії винуватця ДТП не отримувала в зв'язку з позбавленням компанії ліцензії та початком процедури ліквідації, в зв'язку з чим вона просить стягнути завдану шкоду з винуватця ДПТ - відповідача ОСОБА_2
Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного.
Пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З системного аналізу наведених норм матеріального права можна дійти висновку, що страхова компанія відшкодовує потерпілому вартість матеріального збитку в межах ліміту відповідальності, а винний у ДТП - різницю між страховим відшкодуванням (матеріальним збитком) та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу.
У відповідності до вимог ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-2808цс15 від 20.01.2016 року, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.
Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.
Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.
Відповідно до статті 511 ЦК України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Враховуючи наведенні вище факти в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що відповідач є винним у заподіянні шкоди, що сталась в результаті ДТП 19.02.2018 року, а тому з нього підлягає стягненню відшкодування в сумі 13 298,26 грн., розмір який є обґрунтованим та доведеним в судовому засіданні, не спростований належними та допустимими доказами в порядку ст. 76-77 ЦПК України, а тому підлягає повному задоволенню.
Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн.
Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім'ї чи близьких родичів або у зв'язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача.
В підтвердження завдання моральної шкоди позивач посилається на заподіяння душевних страждань, пов'язаних з пошкодженням майна, неможливістю користування нею та її сім'єю транспортним засобом, що призвело до погіршення звичайного укладу життя та негативно вплинуло на її моральний стан.
Суд, виходячи із засад розумності та справедливості, обґрунтування спричинення позивачу моральних страждань, вважає суму в розмірі 1000 грн. обґрунтованою та спів мірною обсягу завданих моральних страждань, а тому вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач в судовому засіданні відповідно до ст. 81 ЦПК України довели ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 526, 979, 990, 1187, 1192 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 4, 12, 76 81, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повний текст рішення складено та підписано 29 жовтня 2018 року.
Суддя: