Номер провадження: 22-ц/785/602/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивачі ОСОБА_2 в своїх інтересах та неповнолітньої доньки ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2017 року у складі судді Нікітіної С.І.,

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року ОСОБА_2 в своїх та інтересах в неповнолітньої доньки ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення солідарно 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, витрат на правову допомогу у розмірі 60 000 грн. та судових витрат в сумі 15 000 грн. У позовній заяві посилалася на те, що неправомірними діями відповідачів, які призвели до втрати належного їй майна, вона зазнала моральних страждань. Ії дитина, неповнолітня дочка ОСОБА_3 була позбавлена житла, оскільки квартира прийшла у непридатний для проживання стан, з часу початку проведення відповідачами будівельних робіт, зазнала страждань, які позначили негативні зміни у їх житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів. Наслідки неправомірних дій відповідачів призвели до появи у позивача та дитини негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, чутливість, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього, постійне безсоння. Зміна виховного закладу також негативно відзначилось на психіці дитини, яка довго не могла звикнути до нового місця та оточення. Зазначене потягло за собою нові матеріальні витрати сімейного бюджету. Це все спричинило виникнення у АльперінАтель психічного розладу, внаслідок чого вона почала до всього нервово відноситися та не могла вночі спокійно спати.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 800 000 грн. моральної шкоди та судові витрати в розмірі 15 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги з урахуванням фактичних обставин справи та її матеріального становища. Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушив норми процесуального права, не повідомив її про розгляд справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечувала проти скарги, посилалася на те, що скаржник повідомлявся про дату розгляду справи судом першої інстанції, ОСОБА_5 ухилялася від отримання судових повісток про виклик. Неправомірними діями відповідачів завдано позивачу та її неповнолітній дитині немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями.

В останнє судове засідання апеляційного суду, в якому проголошене рішення, ОСОБА_5 не зявилася, надала заяву про відкладення розгляду справи, долучив до неї довідку стоматолога про те, що вона перебуває на амбулаторному лікуванні з 10 по 12 грудня (а.с.155-156 т.2). Проте, зважаючи на те, що заява про відкладення розгляду справи через лікування у стоматолога є повторною (а.с.144-145 т.2), а протягом розгляду справи з лютого 2018 року, остання не була позбавлена можливості участі в судовому засіданні, то підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Так, незважаючи на те, що провадження у справі в апеляційному суді порушено за апеляційною скаргою ОСОБА_5, в деякі судові засідання вона не з"являлася, судові повістки направлялися на її адресу по кільком адресам, наявним у справі і повідомленим нею додатково, але вона їх не отримувала (а.с.73,75,77,108,109,159,161,171 т.2), зявившись до суду в судове засідання, подавала клопотання про ознайомлення зі справою в час судового засідання (а.с.31,33,32,38т.2), тобто не сприяла розгляду справи в розумні строки, а тому на власний розсуд обрала спосіб участі у справі.

З метою дотримання вимог щодо розумного строку розгляду справи, дотримання прав іншої сторони, справу розглянуто за відсутності останньої.

ОСОБА_4, який був обізнаний про наявність судового провадження (а.с.29,т.2), ухвалу про відкриття провадження в якому оскаржував, в жодне судове засідання не зявився, протягом розгляду справи кореспонденцію від суду не отримував, повістки та процесуальні документи надсилалися йому за місцем його реєстрації а також за всіма адресами, наявними у справі (а.с.22-23,24-25,29,41,45,50,60-61,62-63,79,81-84,105,106,163,165,167,169 т.2). В судове засідання 11.12.2018 повістка, направлена йому за місцем реєстрації, повернулася з відміткою, що він за такою адресою не проживає. Отже, справу розглянуто за його відсутності, сторона зобовязана повідомляти про зміну місця проживання, тому перешкоди для розгляду справи за його відсутності відсутні.

Представник позивача адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на порушення прав його довірительки, завдання шкоди, неправомірність дій відповідачів, їх поведінку протягом всього часу існування спору, тривалість часу на відновлення прав, розмір шкоди, який за критеріями іншої держави є невеликим, та необхідність відновлення їх прав, а також матеріальну спроможність відповідачів відшкодувати шкоду, які часто виїжджають за кордон, відтак є платоспроможними.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5, поверхом нижче, під вказаною квартирою розташована квартира №54, яка належала ОСОБА_2 на праві власності згідно з договором купівлі-продажу від 04 липня 2013 року.

Рішенням апеляційного суду від 13.12.2013 у цивільній справі №2-3925/11 в порядку перегляду рішення Приморського районного суду м.Одеси від 6 грудня 2011 року встановлено, що у 2004 році ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розпочали реконструкцію своєї квартири та приміщення горища, що розташоване над їхньою квартирою№56 в буд. 3 по вул. Пироговській в м. Одесі. Приміщення горища ними було реконструйоване в мансардну частину. В результаті проведення неякісних будівельних робіт та збільшення навантаження на стіни та стелю квартира ОСОБА_2, що знаходиться в м. Одесі по вул. Пироговській в буд. 3 за №54 була неодноразово залита, що призвело до пошкодження стін, підняття паркету на підлозі. В процесі розгляду вказаної цивільної справи було проведено будівельну-технічну та товарознавчу експертизи, за висновками яких встановлено, що причиною пошкоджень квартири ОСОБА_2 за місцем розташуванням та характером пошкоджень покриттів та конструктивних елементів в приміщеннях квартири №54 є затікання рідини (дія вологи) із вище розташованих приміщень квартири №56. Відповідно до даних актів, залиття квартири №54 відбулося з квартири №56 внаслідок неякісного виконання робіт та технічного обслуговування водо несучих систем. Вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 матеріальну шкоду за пошкодження квартири в сумі 272824 грн. та 720 102,22 грн. за шкоду заподіяну внаслідок пошкодження меблів, побутової техніки.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.12.2013 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 6 грудня 2011 року скасовано, стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 майнову шкоду за пошкодження квартири в розмірі 319206 грн. та 500000 грн. за шкоду заподіяну внаслідок пошкодження меблів, побутової техніки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з факту моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, численним залиттям квартири, ремонтом, переїздами, проживанням протягом тривалого часу у вологій від грибку в квартирі, чим було обмежено право власності позивача, а саме право користування квартирою, шкідливим впливом подій на стан здоровя.

Проте такі висновки суду є суперечливими, оскільки підстави для відшкодування моральної шкоди визначені законом, і кожна особа, яка звертається за відшкодуванням, повинна обґрунтувати її правові підстави.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Так, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2, і відшкодування майнової шкоди внаслідок пошкодження належного їй майна за рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.12.2013, яке має преюдиційне значення для цієї справи, відбулося на користь ОСОБА_2 як власника майна.

ОСОБА_3 стороною у справі про відшкодування майнової шкоди не була, власником квартири не є, але в підґрунтя висновків судом першої інстанції у цій справі покладено рішення про відшкодування майнової шкоди, фактично без визначення того, які підстави є для відшкодування моральної шкоди, завданої неповнолітній дитині.

Більш того, з позовної заяви видно, що позов був предявлений ОСОБА_2 у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дитини, як слідує з вступної та резолютивної частини рішення судом задоволено вимоги ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3, в той час як висновки обґрунтовані порушенням права власності, коли дитина власником майна не є. Отже, судом порушено норми процесуального права, оскільки не встановлено того, які правовідносини сторін випливають із обставин справи.

Висновки суду про стягнення витрат на правову допомогу взагалі не мотивовані, за змістом мотивувальної частини рішення стягнуті з відповідача без визначення прізвища, хоча відповідачів у справі два, і стягнуті на користь банку. При цьому судом зазначено, що вони стягуються пропорційно до задоволених вимог відповідно до ст.88 ЦПК України, хоча фактично стягнуті повністю в розмірі, в якому були сплачені позивачами при подачі позову (а.с.2,3т.1), що є порушенням вимог ст.88 ЦПК України, оскільки позов задоволений частково.

Викладене свідчить про невідповідність рішення вимогам ст.ст.263,264 ЦПК України, тому є підставою для скасування рішення та ухвалення нового по суті справи, оскільки в іншій спосіб його недоліки усунені бути не можуть.

При цьому не є підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_5 неповідомленням про час та місце розгляду справи, оскільки відомості у справі свідчать про те, що суд першої інстанції неодноразово викликав її та ОСОБА_4 в судове засідання, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за поясненням ОСОБА_5 перебувають у шлюбі, ОСОБА_4 на стадії розгляду справи судом першої інстанції оскаржував ухвалу про відкриття провадження, відтак навіть за умов неотримання кореспонденції був обізнаний про наявність судового провадження та його зміст.

Аналіз процесуальної поведінки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 протягом розгляду справи свідчить про те, що вони від отримання кореспонденції протягом розгляду справи або відмовлялися, або не зявлялися за її отриманням, ОСОБА_4 у заяві була зазначена адреса, за якою він фактично не проживав (а.с.46-48,49-53,54-57,58-60,61-65,78,80,86,108 т.1).

В останнє судове засідання 13.06.2017 судом направлена повістка, яка з місця реєстрації ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_3 була повернута з позначкою «не проживає» (а.с.126-128,т.1), що у відповідності до вимог ст. 77 ЦПК України в редакції чинній на час виклику є належним повідомленням.

На обґрунтування того, що позивачем не було зазначено її справжнє місце реєстрації, а відтак не було дотримано обовязку сповістити про час та місце розгляду справи, до апеляційної скарги ОСОБА_5 було долучено ксерокопію сторінки паспорта з штампом про реєстрацію за адресою:м.Чорноморськ, с.Олександрівка, вул. Дмитра Горбунова 18-Г від 13.04.2017 (а.с.178т.1), проте за відомостями адресної служби, які перевірялися апеляційним судом, станом на 25.01.2018 офіційним місцем реєстрації останньої залишалася адреса: АДРЕСА_3, відтак суд правомірно направляв повістки за цією адресою і відомості про наявність іншої ОСОБА_5 повідомлено не було. Таким чином, у суду не було обєктивної можливості і обовязку повідомляти її за іншою адресою, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 в цій частині є необґрунтованими, підставою для скасування рішення суду бути не можуть.

Частиною 3 ст.12 та частиною 1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 4 та 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як роз'яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Встановлено, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2, і рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.12.2013 на її користь стягнуто майнову шкоду, завдану пошкодженням належного їй майна, отже, факт заподіяння відповідачами ОСОБА_2 шкоди, встановлений.

Про стан квартири як приміщення непридатного для проживання свідчить і висновок спеціаліста від 04.07.2011, з якого вбачається, що внаслідок неодноразового затоплення квартири встановлено повну непридатність приміщення для проживання (а.с.117-120,т.2). Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із нищенням чи пошкодженням її майна.

Зважаючи на такі обставини та правила закону, вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими та доведеними.

Надаючи оцінку порушенню прав ОСОБА_3, суд виходить з того, що пошкодження в квартирі, які призвели її до непридатного для проживання стану, пошкодження речей, які перебували у користуванні, необхідність зміни місця проживання, зміна навчального закладу, їх негативний вплив на усталений спосіб життя є обставинами, які вплинули на емоційний стан дитини, і порушили її право на житло, гарантоване ст.47 Конституції України, а також ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, тому вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно до ч.3ст.3 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Оскільки встановлено факт заподіяння відповідачами дій, які спричинили пошкодження квартири позивача, суд апеляційної інстанції вважає доведеними обставини наявності душевних страждань, яких зазнала позивач та її неповнолітня дочка, але вважає вимоги про відшкодування в розмірі 1000000 грн. неспівмірними між діями відповідачів та заподіяною моральною шкодою.

Матеріали справи свідчать, що позивач та її дочка звертались 04.11.2008 року, 25.03.2009 року, 04.08.2009 року, 11.08.2009 року, 14.10.2009 року, 02.11.2009 року до КУ «Міська клінічна лікарня № 11». ОСОБА_2 поставлено діагноз тахікардія, невроз, гіпертонія легкої степені, а ОСОБА_3 - діагноз невроз та направлено на лікування до дитячої установи, проте прямого причинного звязку між хворобами та подіями, що стали підставою для відшкодування шкоди, не встановлено.

З листа від 19.11.2018 року КУ «Міська клінічна лікарня» №11 вбачається, що ОСОБА_8 не зверталася до вказаної лікарні з 2010 року, її лікарняна справа з історією хвороби знищена у 2015 році у звязку із закінченням строку зберігання.

Визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, яка заподіяна позивачу та її дочці виходячи з співмірності між заподіяною майновою шкодою та заподіяною позивачу моральною шкодою, а також, враховуючи вимоги розумності та справедливості, вважає, що вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 150 000 грн., які підлягають стягненню на користь позивачів.

Доводи позивачів про те, що вона та її дочка є громадянами іноземної країни, в якій рівень життя значно вищий, а тому сума моральної шкоди в розмірі 1000000 (мільйон) гривень не є завищеною, не можуть бути критерієм визначення розміру моральної шкоди в країні, де шкода завдана, оскільки громадянство не є ознакою для визначення її розміру, розмір моральної шкоди є оціночним поняттям, і він, виходячи з вимог розумності, повинен відповідати реаліям життя в країні, в якій підлягає відшкодуванню.

Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача судових витрат, суд апеляційної інстанції виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Положенням ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права (у редакції, що діяла на час вирішення питання).

ОСОБА_5 та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження своїх вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу адвокат надав до позовної заяви договір про надання юридичних послуг та ведення справ у суді від 02.06.2014 року та акт приймання передання надання послуг від 04.08.2014 року. Відповідно до вказаного акту сума гонорару за надання послуг складала 60 000 грн., яка складається з аналізу представлених документів, вивчення ринку нерухомості визначення нормативно-правової бази, що регулює відносини, надання усних консультацій, формування доказової бази, складання позовної заяви, подання позову.

Виходячи з таких доказів, вимог закону про граничний розмір компенсації та фактичних обставин, підлягають стягненню з відповідачів витрати на правову допомогу в розмірі 6400 грн., виходячи з того, що на вчинення процесуальних дій поза межами судового засідання було витрачено не менше 5 годин, виходячи з їх змісту та складності справи (5х (3200,00 грн. х 40%).

Пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню з відповідачів судові витрати в розмірі 2250 грн. судового збору.

З огляду на викладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позову з огляду на мотиви та підстави, викладені вище.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 150 000 грн., витрати на правову допомогу 6400 грн., судові витрати 2250 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.12.2018.

Головуючий:

Судді: