Справа № 372/3324/17
Провадження № 2-275/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Зінченко О.М.,

при секретарях Абашідзе Т.П., Євдокімова В.С.,

представниках ОСОБА_14., ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини.

Позивач вказує на те, що він проживав з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2009 року по 2015 року. Під час їх спільного проживання народився син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10 року народження. Після розірвання стосунків, відповідач ОСОБА_4. ухилялась від спілкування позивача з сином. З вересня 2017 року дитина проживає з позивачем за адресою АДРЕСА_5 Позивач вказує, що він відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, та має всі умови та можливості створити дитині належні умови для виховання та розвитку. Посилаючись на викладене та з врахуванням поданих уточнень до позовної заяви, позивач просив суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10 року народження, разом з батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11 року народження.

Ухвалою судді від 22.11.2017 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Відповідач з заявленими позовними вимогами не погодилась та подала до суду зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи яку вказала, що від фактичних подружніх відносин з ОСОБА_3 має малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10 року народження. Фактично відносини між сторонами припинено з травня 2015 року, після припинення стосунків з відповідачем позивач матеріальної допомоги на утримання сина не отримувала. З 04.09.2017 року ОСОБА_3. забрав сина, та позивачу за зустрічним позовом невідомо місце перебування дитини, школу син не відвідує без жодної на те причини, тому просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12 народження, з матір'ю ОСОБА_4 та відібрати малолітню дитину ОСОБА_5 від батька ОСОБА_3 та передати матері ОСОБА_4.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження разом з первісним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, щодо зустрічного позову він заперечив, подав до суду відзив на позовну заяву, в якій вказав, що зустрічна позовна заява подана без належних підстав, необґрунтована та не доводить вимог зазначених в ній.

Представник позивача ОСОБА_14. підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити, щодо зустрічного позову вона заперечила, оскільки обмежено право дитини.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4. в судовому засіданні проти позову заперечувала та підтримала зустрічний позов, який просила задовольнити, оскільки їх малолітньому сину буде краще з матір'ю, а батько дитини її фактично викрав та не дає дозволу на зустріч, вихованням дитини не займається, дитина не відвідує навчальний заклад, в зв'язку з чим вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів та органів опіки та піклування.

Представник відповідача ОСОБА_16. заперечила проти первісного позову та підтримала зустрічні позовні вимоги, оскільки вважає що дитині буде краще з батьком, який має постійне місце проживання та роботи. Крім того вважає що в висновках органу опіки та піклування є упереджене ставлення до батька.

Третя особа орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання представника не направив, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування та просили винести законне рішення, виходячи з інтересів малолітнього.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання представника не направив, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей, у зв'язку з виробничою необхідністю, також просили при прийнятті рішення врахувати висновок Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (органу опіки та піклування) від 26.03.2018 року № 100-4662.

Свідок ОСОБА_17., в судовому засіданні пояснила, що вона подруга відповідача ОСОБА_4., знає її з 2007 року, щодо конфлікту за місце проживання дитини, вказала, що дитині буде краще проживати з матір'ю.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона подруга відповідача ОСОБА_4., їх діти ходили в один клас в школі, вказала, що ніколи не бачила батька дитини, він не займався вихованням сина, вихованням дитини займалась відповідач ОСОБА_4. Їй також відомо що дитина не відвідує навчальний заклад, в зв'язку з чим не переведена до іншого класу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_18., пояснила суду, що вона є хрещеною матір'ю сина сторін по справі, вказала, що дитина раніше проживала з матір'ю, на час розгляду справи дитину переховує батько - ОСОБА_3., відповідач ОСОБА_4. сильно за це переживає. В той час коли свідок працювала нянькою в цій сім'ї, то батько ніколи не займався вихованням сина, не гуляв з дитиною, забезпеченням сім'ї займалась ОСОБА_4.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та його представника, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_10 року у сторін народився син ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, серії НОМЕР_1

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 вбачається, що батьками дитини є: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_4.

Згідно довідки № 901/1707 від 18.11.2016 року, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» Житлово-експлуатаційна дільниця № 901, вбачається, що ОСОБА_4 та її малолітня дитина ОСОБА_5 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_6

Судом встановлено, що дитина з дня народження проживала разом з батьками, після припинення спільного проживання батьків з травня 2015 року дитина залишилась проживати з матір'ю.

З 04 вересня 2017 року позивач за первісним позовом ОСОБА_3. без згоди матері забрав малолітнього сина ОСОБА_5. та створює перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини.

Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації 26.03.2018 року надано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, 2010 року народження, разом з матір'ю ОСОБА_4.

У висновку зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали без реєстрації шлюбу. Мають малолітнього сина ОСОБА_5, 2010 року народження. Малолітній ОСОБА_5., 2010 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 Наразі проживає разом з батьком в трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_8

За вказаною адресою працівниками Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації 02.08.2017 року проведено обстеження житлово- побутових умов проживання та з'ясовано, що для проживання та виховання малолітнього створено задовільні умови. Для дитини виділено окрему кімнату, спальне місце, шафу для речей, робочий стіл, дитячі речі та одяг. В квартирі наявна побутова техніка для ведення домашнього господарства. Квартира потребує ремонту.

З наданих документів вбачається, що батько малолітнього, ОСОБА_3. працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, працює на посаді арт- директора у ФОП ОСОБА_19., має самостійний дохід.

Відповідно до інформації управління охорони здоров'я Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації з'ясовано, що малолітній ОСОБА_5, 2010 р.н. не обслуговується в комунальному некомерційному підприємстві « Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» Голосіївського району міста Києва. Під час виїзду медичним персоналом за адресою: АДРЕСА_9 було з'ясовано, що за вказаною адресою проживає інша родина.

Мати - ОСОБА_4, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_8, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10

cU ;

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.02.2017 р. за адресою проживання матері умови для проживання та виховання дитини створено належним чином. Для дитини облаштована окрема кімната, де є ліжко, меблева стінка для речей та одягу, дитячий куточок для навчання, тумба для білизни. Наявні необхідні речі побуту, одяг, взуття та шкільне приладдя.

З наданих документів вбачається, що мати - ОСОБА_4. працевлаштована, за місцем роботи характеризуються позитивно. Працює на посаді менеджеру з персоналу компанії ТОВ «Правовий консалтинговий центр», має стабільний дохід.

Згідно інформації від школи І-Ill ступенів № 108 міста Києва (від 02.10.2017р. №176, 14.11.2016р. №217) ОСОБА_5 навчався з 1 вересня 2016 p., з першого класу, по 27.12.2016 р, брав участь у громадському житті класу, культмасових заходах, у спортивному житті школи. Проте, на уроках був неуважний, робив те, що було цікаво, не мав стійкої уваги. Мати приходила до школи, цікавилась досягненнями учня. Батько не приймав участі у вихованні сина, не цікавився досягненнями дитини, не приводив і не забирав малолітнього. У грудні 2016 р. родина змінила місце мешкання, мати перевела сина до іншого навчального закладу (за місцем проживання).

До вересня 2017 року малолітній ОСОБА_5., 2010 р.н. проживав разом з матір'ю - ОСОБА_4. З 04.09.2017 p., проте у вересні цього ж року, батько - ОСОБА_3. забрав сина на прогулянку у матері та не повернув. З того часу, що вбачається з пояснень матері ОСОБА_4., ОСОБА_3. створює їй перешкоди у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_5, 2010 р.н.

Згідно інформації від спеціалізованої школи І-Ш ступенів з поглибленим вивченням української мови та літератури № 87 імені О.П. Довженка ( від 12.09.2017р. №130, 03.10.2017р №183, 30.10.2017р. №202 та 16.11.2017р. №220) протягом 2016-2017 н.р. малолітнім опікувалася мати учня, ОСОБА_4, яка приходила до школи та реагувала на звернення педагога та адміністрації школи. Мати приділяла необхідну увагу вихованню сина, відвідувала школу, цікавилась рівнем навчальних досягнень сина. Учень мешкав за адресою, яку надала мати, а саме: АДРЕСА_11 був завжди охайно вдягненим та систематично відвідував школу. Ситуація змінилася у 2017-2018 н.р.

Як стало відомо з пояснень матері, малолітній, станом на 01.10.2017 року мешкає з батьком, ОСОБА_3, який відмовляється повідомити власне місце проживання. Причина - конфлікт з матір'ю дитини. Малолітній ОСОБА_5. 2010 р.н. з'явився до школи 01 вересня 2017 року, а вже 04 вересня 2017 року був відсутній. З пояснень батька стало відомо, що хлопчик потребував лікарської допомоги, і тому до 15 вересня включно перебував па лікуванні, про що свідчать медичні документи, які надані були батьком малолітнього. З 22 вересня по 10 жовтня 2017 року учень не відвідував школу у зв'язку з медичним обстеженням у лікувальному закладі, у зв'язку з чим батько виявив бажання перевести сипа на індивідуальну форму навчання. Станом на 15 листопада 2017 року, учень не приступив до індивідуального навчання, школу не відвідує. Батько неповнолітнього, ОСОБА_3, не повідомляє місце фактичного проживання дитини і тому школа не може надавати учню освітні послуги.

Відповідно до заяви батька, ОСОБА_3., який вказує, що знайшов навчальний заклад, у якому б зміг навчатись син з врахуванням особливостей стану здоров'я, малолітній буде зарахований до 2 класу ТОВ Центр освіти «Оптіма», з яким від 27.10.2017 р. підписано договір. Відповідно умов цього договору, малолітній буде дистанційно навчатись в 2 класі відповідно до державного стандарту загальнообов'язкової середньої освіти.

Адміністрація ТОВ «Центр освіти «Оптіма» ( від 05.12.2017 №318), повідомляє, що неповнолітній ОСОБА_5, 2010 р.н. зарахований до складу учнів 2 класу. У Центрі ОСОБА_5 надаються платні додаткові освітні послуги,зокрема, користування навчально-методичними матеріалами, розробленими згідно з програмами з навчальних предметів 2 класу відповідно до державного стандарту загальної середньої освіти, та онлайн консультування педагогів з 27.10.2017 року. З батьком підписано договір №701 від 27.10.2017 про надання освітньої послуги ТОВ «Центр освіти «Оптіма». Проте заклад освіти не мав можливості виконати свої зобов'язання за договором у повному обсязі, оскільки не отримав документи необхідні для зарахування, а саме: особову справу ОСОБА_5. Тому дитина не зарахована до складу учнів і договір розірвано 20.11.2017 року. У подальшому надання освітньої послуги малолітньому до тепер надаються на підставі договору № 752 від 21.11.2017р.

Згідно інформації від Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації ( від 20.02.2018 №100/09/656 та від 14.03.2018 № 100/09/886 ) психологом проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_5, 2010 р.н. За даними, що характеризують конкретно-особові стосунки слід відзначити, що ОСОБА_5 має позитивне ставлення до обох батьків, проте ОСОБА_5 більше орієнтований на себе, задоволення власних потреб в першу чергу. Наявні маніпуляції зі сторони дитини задля отримання бажаного. Батьку рекомендовано створювати умови для дитини, де він зможе спілкуватись з однолітками, навчатись з ними та здобувати новий досвід. Оскільки у ОСОБА_5 виражені агресивні тенденції, рекомендовані також фізичні розвантаження. Також надані рекомендації щодо загального виховання. Основним завданням бесіди, була необхідність з'ясувати факти насилля, яке, зі слів ОСОБА_3., було вчинені щодо його малолітнього сина, ОСОБА_5., зі сторони співмешканця його матері, ОСОБА_4., на ім'я ОСОБА_20). В ході бесіди з'ясувалось, що дитина багато часу проводила з ОСОБА_20, він вчив його писати, стежив за виконанням уроків, вони мали спільні справи. На прохання матері, ОСОБА_4., ОСОБА_5 разом з ОСОБА_20 прибирали квартиру. ОСОБА_5 вільно розповідав про своє життя з мамою та ОСОБА_20, про побут та дозвілля. Коли хлопчик почав розповідати про побиття зі сторони ОСОБА_20, то його емоційний стан не змінився. Він продовжував бути в гарному настрої, «в кольорах» та з посмішкою розповідав як бив його ОСОБА_20. Візуально хлопчик почувався розкуто і ніби хизувався своєю історію побиття. На зауваження батька, ОСОБА_3., про те, що йому не повірять, якщо він так буде розповідати, ОСОБА_5 заплакав та ствердно продовжував розповідь про побиття. На питання психолога, щодо звернення в поліцію, ОСОБА_5 повідомив, що це було необхідно, щоб виграти суд.

У Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р. проголошено, що Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Відповідно до висновку Міського центру дитини Виконавчого органу Київської міської ради № 039 від 06.04.2017 року, враховуючи високий рівень емоційної прихильності ОСОБА_5, як до матері, так і до батька, його емоційно стабільний стан та повноцінний розвиток, з метою попередження впливу травмуючої ситуації на формування особистості дитини, рекомендовано батькам гр. ОСОБА_12. та гр. ОСОБА_4. скористатися сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою та вирішення питань, пов'язаних з вихованням дитини; втановлення стабільного графіку зустрічей батька з сином, із завчасно обумовленим місцем та часом зустрічі, який враховуватиме бажання, інтереси та вікові потреби дитини.

Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ч.3 ст.157 СК України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Судом встановлено, що обидві сторони - батьки малолітнього ОСОБА_5. позитивно характеризуються, мають місце роботи та проживання, дохід, люблять свою дитину, дбають про її здоров'я та розвиток.

Враховуючи вищевикладене, а також особисті якості батьків, можливість створення матір'ю дитини належних умов для виховання дитини, її більшу турботу і увагу до дитини, відсутність виняткових обставин, які б обумовлювали необхідність розлучення дитини та її матері, а також думку органу опіки та піклування, виходячи із найвищих інтересів дитини, аналізуючи кожен аспект відносин до дитини, висвітлений під час розгляду справи, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд вважає що на даний час проживання малолітнього сина з матір'ю позитивно сприятиме розвитку дитини як психологічному так і фізичному.

Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про необхідність встановлення місця проживання малолітньої дитини з батьком, позивачем за первісним позовом та його представником, суду всупереч вимогам ст.ст.12,13,81 ЦПК України не подано, тому такі ствердження позову слід вважати недоведеними. Крім того, при оцінці таких доводів суд крім іншого приймає до уваги, наявні матеріали справи на підставі яких суд задовольнив зустрічний позов, тому в задоволені первісного позову слід відмовити.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах в частині відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81,82,89, 259, 264-265, 268, 273,430 ЦПК України, ст.ст. 141,161 СК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини, задовольнити повністю.

Відібрати малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12 народження в ОСОБА_3 та передати дитину його матері ОСОБА_4.

Визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12 народження, за фактичним місцем проживання його матері ОСОБА_4.

Допустити негайне виконання рішення суду щодо відібрання дитини.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Зінченко