Справа № 603/148/18
Провадження №2/603/129/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2018 р. м.Монастириська Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого - судді Іванчука В. М.

за участі секретаря судового засідання - Сандалюка О.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області до Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, до якого входить: одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м., Стодола «Б», Стайня «В», Курник «Г».

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її батько - ОСОБА_2. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з:

-1/2 житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, до якого входить: одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м., Стодола «Б», Стайня «В», Курник «Г».

Вказану спадщину прийняла дружина спадкодавця - ОСОБА_3, оскільки проживала на час відкриття спадщини з померлим.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її мати - ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з:

- житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, до якого входить: одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м., Стодола «Б», Стайня «В», Курник «Г».

Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом.

ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними будівлями.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, в позовній заяві просить розгляд справи проводити в її відсутності, позов підтримує повністю.

Відповідач - представник Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, суду подав заяву в якій просить розгляд справи проводити в його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, з обставинами викладеними в позовній заяві погоджується.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У випадку визнання позову відповідачем та беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних у справі доказів та дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи із наступного.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Судом встановлено, що спадкуванню підлягає житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і який належав до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_2, що підтверджується випискою з по господарської книги №2 на 1991-1995 роки наданою Коропецькою селищною радою 03.01.2018 року за №6/10-07 і з яким, згідно записів погосподарської книги, проживала його дружина ОСОБА_3.

До введення вдію Закону України «Про власність» частка майна померлого члена колгоспного двору з майна колгоспного двору не виділялась, а залишалась в спільній власності решти членів колгоспного двору. Майно колгоспного двору спадкувались тільки в разі смерті останнього члена колгоспного двору. Такий порядок спадкування поширюється на випадки припинення колгоспного двору з цих підстав до 01.07.1990 року. З введенням в дію Закону України «Про власність» в разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його членів, проте з 15.04.1991 року двір втратив статус колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 73 років в с.Садове Монастириського району Тернопільської області помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 зареєстрованого Садівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області та виданого 05.05.1998 року, зроблено запис за №4.

Ще за життя померлому належала:

-1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, до якого входить: одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м., Стодола «Б», Стайня «В», Курник «Г».

Як вбачається з матеріалів справи вказане майно ОСОБА_4 успадкувала його дружина, як спадкоємець першої черги - ОСОБА_3, оскільки проживала на час смерті з померлим спадкодавцем.

Шлюбні відносини між померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтверджуються:

- свідоцтвом про одруження від 15.11.1957 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Як вбачається з матеріалів справи на час смерті ОСОБА_4, тобто на час відкриття спадщини, був чинним ЦК Української РСР 1963 року, тому при вирішенні питання про прийняття ОСОБА_3 спадщини у вигляді 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями та визнання за нею права власності на це майно в порядку спадкування за законом необхідно керуватися ст. 549 ЦК Української РСР в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Судова колегія в цивільних справах Верховного Суду України в п.65 правових позицій від 01.12.97 vd971201 висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році роз'яснила, що відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) і прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

ОСОБА_3 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки на час смерті ОСОБА_4 та відкриття спадщини проживала разом з померлим.

В зв'язку з наведеним та у відповідності до роз'яснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року щодо питання визначення належності майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) суд вважає, що ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 як дружина спадкодавця та спадкоємець першої черги за законом у відповідності до ст. 529 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 74 років в с.Садове Монастириського району Тернопільської області померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданого 24.01.2003 року, зроблено запис за №6.

Після її смерті залишилось спадкове майно до якого належить:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, до якого входить: одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м., Стодола «Б», Стайня «В», Курник «Г»..

Згідно заповіту, складеного 13.03.2000 року, посвідченого секретарем Садівської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за №5 спадкодавець ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла належний їй на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями, з предметами домашнього вжитку своїй дочці - ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

В зв'язку з вищевказаним суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, як спадкоємець за заповітом.

Разом з тим, як слідує із листа Монастириської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №874/01-16 від 05.12.2017 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на спадкове майно до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 з підстав того, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно технічного паспорта, житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1, був побудований в 1961 році.

Згідно п.43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 року №553), для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані:

1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги;

2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами згідно закону після смерті ОСОБА_3 в нотаріальній конторі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

При цьому в положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею в позовній заяві щодо спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, а отже, позивач ОСОБА_1 має право на прийняття спадщини за заповітом у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно у спадщині судом не встановлено.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини на вказане в позовній заяві майно в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, а ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, тому є підстави визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являються житловий будинок з надвірними будівлями.

В зв'язку з наведеним та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на спадкове майно згідно позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 524 - 526, 548, 549 ЦК України (в ред. 1963 року), ст.ст. 392, 1268 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспорт серії НОМЕР_4, ІПН НОМЕР_1), проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 до Коропецької селищної ради Монастириського району Тернопільської області, (Код ), юридична адреса місцезнаходження: вул.М.Каганця №10 смт.Коропець Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме, на:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, до якого входить: одноповерховий житловий будинок під літерою «А» загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 36,1 кв.м., Стодола «Б», Стайня «В», Курник «Г» в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. М. Іванчук