Провадження № 2/761/2634/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

за участю :

секретаря судового засідання - Орел П.Ю.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Грицаєнка В.В.,

третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Олени Василівни, третя особа : ОСОБА_4 про визнання нотаріальної дії неправомірною та її скасування, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Олени Василівни (далі - відповідач), третя особа : ОСОБА_4 про визнання нотаріальної дії неправомірною та її скасування.

Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_6. 05 серпня 2013 року позивач, як спадкоємець померлого за законом першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. із заявою про прийняття спадщини. На підставі вказаної заяви позивача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. було заведено спадкову справу на померлого ОСОБА_6 за №15/2013, та направлено іншому спадкоємцю померлого ОСОБА_4 запрошення для подачі заяви про прийняття спадщини. У шестимісячний строк, визначений от. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини, який, сплив 02 вересня 2013 року, ОСОБА_4 до нотаріуса не з'явився, заяви про прийняття спадщини не подав. У зв'язку із неприйняттям ОСОБА_4 спадщини після смерті ОСОБА_6, позивач залишився єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину та якому має бути видане свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_6 04 вересня 2013 року ОСОБА_4 подав нотаріусу письмову заяву про прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_6 Вказана заява була подана нотаріусу поза межами шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. її було прийнято, зареєстровано у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №47. У зв'язку із прийняттям нотаріусом від ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено. Відмова оформлена постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. №205/02-14 від 14.10.2014 року. Позивач вважає нотаріальну дію щодо прийняття від ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, неправомірною та такою, що підлягає скасуванню. Таким чином, оскільки ОСОБА_4 пропустив шестимісяний строк на прийняття спадщини, позивач, як спадкоємець померлого згоди на прийняття ОСОБА_4 спадщини поза межами шестимісячного строку не надавав, рішення суду за зверненням ОСОБА_4 про визначення йому додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 відсутнє, у відповідача не було підстав для прийняття від ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини 04.09.2013 року.

Тому, позивач просив суд визнати нотаріальну дію щодо прийняття 04.09.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко Оленою Василівною від ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 - неправомірною; скасувати нотаріальну дію щодо прийняття 04.09.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко Оленою Василівною від ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6.

Ухвалою судді від 04.08.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 01.02.2018 року справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 25.04.2018 року.

Ухвалою від 29.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, зазначивши, що у розумінні п. 18 ч. 4 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі, тільки якщо відсутній спір про право, а у сторін є спір про право, крім того зазначила, що відповідно інформаційного листа ВССУ від 04.07.2011 року, у разі, якщо у конкретній справі виникає спір між спадкоємцями щодо певного спадкового майна або щодо пропуску строку на прийняття спадщини тощо, то сторонами у справі є не спадкоємець і нотаріус, а спадкоємці між собою.

У судовому засіданні третя особа просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 44).

ОСОБА_6 на випадок смерті зробив таке заповітне розпорядження: все його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_4, що підтверджується заповітом від 15 грудня 2011 року (а.с. 60).

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 56).

ОСОБА_4 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 64).

Відповідно довідки ТОВ «Київжитлосвіт» №3092 від 24.07.2013 року, ОСОБА_6 був зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_1 (а.с. 46).

Відповідно довідки ТОВ «Київжитлосвіт» №3093 від 24.07.2013 року, ОСОБА_6 був зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 і разом з ним проживав і був зареєстрований по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 (а.с. 47).

05 серпня 2013 року позивач, як спадкоємець померлого за законом першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. із заявою про прийняття спадщини (а.с. 43).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. було заведено спадкову справу на померлого ОСОБА_6 за №15/2013 та 05.08.2013 року направлено іншому спадкоємцю померлого ОСОБА_4 запрошення для подачі заяви про прийняття спадщини. (а.с. 42-75).

Позивач зазначає, що у шестимісячний строк, визначений ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини, який, сплив 02 вересня 2013 року, ОСОБА_4 до нотаріуса не з'явився, заяви про прийняття спадщини не подав, у зв'язку із неприйняттям ОСОБА_4 спадщини після смерті ОСОБА_6, позивач залишився єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину та якому має бути видане свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_6

04 вересня 2013 року ОСОБА_4 подав нотаріусу письмову заяву про прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с. 61).

14.10.2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 69).

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. №205/02-14 від 14.10.2014 року було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із прийняттям нотаріусом від ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини (а.с. 71).

16.10.2014 року ОСОБА_4 подав нотаріусу письмову заяву про відкликання заяви про прийняття спадщини за заповітом та відмовився від спадщини на користь сина померлого ОСОБА_1 (а.с. 61).

16.10.2014 року листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. було роз'яснено ОСОБА_4, що не може зареєструвати заяву про відкликання заяви про прийняття спадщини за заповітом, оскільки її подано з пропущення строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, крім того, відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач вважає нотаріальну дію щодо прийняття від ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, неправомірною та такою, що підлягає скасуванню. Таким чином, оскільки ОСОБА_4 пропустив шестимісячний строк на прийняття спадщини, позивач, як спадкоємець померлого згоди на прийняття ОСОБА_4 спадщини поза межами шестимісячного строку не надавав, рішення суду за зверненням ОСОБА_4 про визначення йому додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 відсутнє, у відповідача не було підстав для прийняття від ОСОБА_4 заяви про прийняття спадщини 04.09.2013 року.

Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 цього Кодексу спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця.

Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Нотаріуси вчиняють нотаріальні дії передбачені ст. 34 ЗУ «Про нотаріат».

Відповідно ст. 69 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині.

Відповідно ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.

Відповідно роз'яснень, викладених в методичних рекомендаціях щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, а саме: в ч. 3 ст. 1268 ЦК визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким,що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Проте, не можуть бути задоволені вимоги позивача про визнання нотаріальної дії неправомірною та її скасування, без визначення конкретних дій, що порушують права позивача та обґрунтування їх належними та допустимими доказами, як спосіб захисту, у розумінні ст. 16 ЦК України, оскільки на час подання позовної заяви та розгляду справи, права позивача не порушені.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги, що позивач не довів вини відповідача в даних правовідносинах, крім того нотаріус правомірно відмовив позивачу у видачі свідоцтва на спадщину за законом з урахуванням вимог ст. 1268 ЦК України, суд вважає, що права позивача не було порушено, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 328 ЦК України, ст. 67, 69 Закону України «Про нотаріат», суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко Олени Василівни, третя особа : ОСОБА_4 про визнання нотаріальної дії неправомірною та її скасування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 22.10.2018 року.

Суддя