АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року

м. Київ

справа №758/300/18

провадження № 22-ц/796/7456/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівМузичко С.Г., Саліхова В.В.,
за участю секретаря судового засідання учасники справи: представник позивача відповідач представник відповідача Потапьонок К.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вимогами до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення трьох років дитиною ОСОБА_5 , 2015 р.н., у розмірі 1/6 частини заробітної плати відповідача. /а.с. 1/

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі 8/15 % від заробітної плати ОСОБА_2 , починаючи з 09.01.2018 р. по 13.07.2018 р. включно, стягнуто в дохід держави судовий збір у сумі 704, 80 грн. /а.с. 56-59/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано ч. 1, 2 ст. 181 СК України, за якою способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, визначаються за домовленістю між ними, що було реалізовано сторонами, він сплачував аліменти у розмірі 1/6 частини від своєї заробітної плати. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів не врахував їх розміру, що вже сплачуються за домовленістю між сторонами, а загальна сума не може перевищувати 50% від його заробітної плати. Встановлюючи розмір аліментів 8, 52%, суд першої інстанції фактично зменшив суму на утримання ОСОБА_6 , яка вже добровільно сплачувалась у розмірі 16, 66% від заробітної плати. Крім того, вказував, що суд повинен був залучити в якості третьої особи ОСОБА_7 матір ОСОБА_6 , оскільки рішення про стягнення аліментів вплинуло також на права ОСОБА_8

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилалась на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 подав відповідь на відзив, в якій фактично ще раз наголосив на тому, що доказів добровільної сплати аліментів у розмірі 1/6 частини заробітної плати на утримання доньки ОСОБА_6 у нього немає. Вказав, що від першого шлюбу має неповнолітню дитину, а колишня дружина ОСОБА_7 не ініціювала питання про сплату аліментів. Зазначив, що судом першої інстанції не враховано факт матеріальної допомоги своїм батькам.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 подала заяву про залучення її у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Відповідач ОСОБА_9 підтримав вказану заяву. Протокольною ухвалою у задоволенні вказаної заяви було відмовлено на підставі ч. 1 ст. 53 ЦПК України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, ч. 6 ст. 147 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", п. 3 Розділу XII Перехідних положень ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що з 09.11.2013 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 19.12.2017 р.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.29-30).

На утримання дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти у розмірі 1/3 частини його доходів (заробітку), які стягуються з нього на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 13.02.2018 р. через Подільський районний відділ ДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві (а.с. 35-37).

Зазначені аліменти стягуються з відповідача виконавчою службою на користь позивача ОСОБА_4 із заробітної плати відповідача.

Встановлено, що відповідач є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , за період з січня 2017 року по грудень 2017 року його дохід склав 165 311,02 грн. (а.с.39), у січні та лютому 2018 року розмір заробітної плати склав по 15061,64 грн., в березні 2018 р. - 16930,87 грн. (а.с. 45).

Також встановлено, що відповідно до наказу Чернігівської регіональної державної лабораторії ветмедицини від 08.09.2015 р., ОСОБА_4 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 13 липня 2018 року (а.с. 2).

Окрім спільних з позивачкою дітей - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , відповідач має також малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 47).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами ст. 84 СК України, про те, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стягнення на її утримання аліментів відповідно до ст.84 СК України можливе у випадку встановлення судом обставин про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

За твердженням відповідача, він сплачує на утримання дочки ОСОБА_14 аліменти у розмірі 1/6 частини своїх доходів.

При цьому, відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідач не надав. У даному аспекті суд критично ставиться до заяви від 20.04.2018 року ОСОБА_7 про отримання нею від відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_14 , оскільки суд встановити автора даної заяви не може, заяву до справи було приєднаного за наполяганням відповідача (а.с.49).

В той же час, факт надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дочки ОСОБА_14 не заперечувалась представником позивачки, а тому, вирішуючи питання про те, чи може надавати відповідач матеріальну допомогу на утримання позивача, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем сплачуються аліменти на утримання молодших дочок за судовим рішенням у розмірі 1/3 частини його доходів та надається матеріальна допомога на утримання старшої дочки ОСОБА_14 .

Відповідно до ст.128 Кодексу законів про працю України, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові.

Таким чином, матеріальна можливість надавати допомогу позивачу пов`язана з фактом отримання доходів відповідачем та загальним розміром відрахувань з його заробітної плати.

Крім того, судом першої інстанції вірно визначено аліменти у розмірі 8,15% на утримання колишньої дружини - ОСОБА_4 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років від заробітної плати відповідача, яка становить 16930,87 грн. з урахуванням сплати 33,33% від заробітної плати на утримання молодших дочок.

З урахуванням того, що розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років (саме такого віку дочка ОСОБА_14 ) складає 1860 грн., частка на утримання старшої дочки ОСОБА_14 навіть при здійсненні відрахувань на користь позивачки у розмірі 8,15% буде такою, що відповідає прожитковому мінімуму на її утримання.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів не врахував їх розміру, що вже сплачуються за домовленістю між сторонами, а загальна сума не може перевищувати 50% від його заробітної плати, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки апелянтом неодноразово та зокрема під час своїх пояснень було зазначено, що письмові докази вказаним твердженням відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був залучити в якості третьої особи ОСОБА_7 матір ОСОБА_6 , оскільки рішення про стягнення аліментів вплинуло також на права ОСОБА_6 , колегія суду не приймає до уваги, оскільки суд першої інстанції при винесенні рішення не вирішував питання про права та обов`язки ОСОБА_7 , а при визначенні розміру аліментів враховано, що у ОСОБА_2 на утриманні є донька ОСОБА_14 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони, у зв`язку з чим, за клопотанням представника ОСОБА_4 ОСОБА_1 про стягнення витрат на проїзд для участі у судовому засіданні апеляційної інстанції, відповідно до квитка на автобус Чернігів - Київ № 406895 від 17.09.2018 року, підлягають стягненню 100 грн. з ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100 грн. витрат на проїзд.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: