ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3074/17
Провадження № 2/210/296/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"21" вересня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Хлистуненко О.В.

секретаря судового засідання Тузничої А.Р.

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради про усунення перешкод в користуванні власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що має у власності квартиру АДРЕСА_1. В 2014 році з відповідачем ним було укладено шлюб, від їх шлюбу народилось двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Він, відповідач та діти зареєстровані у вище наведеній квартирі. Спільне життя з відповідачем не склалось, тому 16.09.2011 року їх шлюб було розірвано. З 2011 року відповідач мешкає в його квартирі, за комунальні послуги сплачує сам й за відповідача. В наслідок реєстрації відповідача в квартирі він не має змоги оформити субсидію на житло, що становить його в скрутне матеріальне становище. В наслідок реєстрації відповідача, він не має можливості влаштувати своє особисте життя, діти мешкають з ним. Відповідач в його квартирі проживає періодично, приходить в ночі, заважає йому та дітям відпочивати. У відповідача є інше житло де вона може мешкати, це приватний будинок її матері, в якому є житлова кухня окремою спорудою. Тому просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідача ОСОБА_9 права користування житловим приміщенням квартирою 16 в буд. 1 по вул. Вокзальна м. Кривий Ріг.

Позивач та його представник ОСОБА_3, які були присутні в судовому засіданні, кожен окремо позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4, який був присутнім в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав визначених в запереченнях на позов.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради до суду не зявився, заяви про відкладення розгляду справи не надав.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що відповідачка ОСОБА_9 її мама, яка на даний час мешкає за адресою АДРЕСА_2, а до серпня 2017 року мешкала разом з ними в квартирі АДРЕСА_3. Її молодша сестра часто залишається ночувати у мами. Також зазначила, що мама приходить приблизно 2-3 рази на тиждень в квартиру АДРЕСА_3, крім того, в даній квартирі є речі її мати.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_4 не ночує. Вона знімає квартиру за адресою: АДРЕСА_5. За адресою: АДРЕСА_6 ОСОБА_9 не мешкає. Діти живуть разом з позивачем за в квартирі АДРЕСА_7, їжу позивачу відповідачка не готує. Протягом 2017 року до позивача заходив приблизно 4 рази ввечері, однак ОСОБА_9 дома не було, тому він зробив висновок, що відповідачка в квартирі АДРЕСА_4 взагалі не мешкає. Останній раз він був у гостях в позивача приблизно 7 місяців тому. Раніше відповідач проживала разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_6. Останній раз бачив ОСОБА_9 біля буд. 1 по вул. Вокзальна приблизно 7 місяців тому.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що позивач це його брат. Позивач йому раніше казав, що відповідачка ОСОБА_9 разом з ним к квартирі АДРЕСА_8 не проживає, та коли приходив в гості до брата, відповідачку не бачив. Останній раз бачив відповідачку в літку 2017 року, коли приходив зранку в гості до позивача, дітей, в той час, дома не було. Відповідачка знімає квартиру в сусідньому підїзді, додав, що зі слів брата відповідачка знімає іншу квартиру, приблизно, два тижні. Зі слів брата відомо, що відповідачка могла прийти додому вночі, у них виникали сварки, оскільки у неї не було ключів від квартири та вона просила відчинити їй двері. Вони розлучені, просто мешкали в одній квартирі, речі свої відповідачка забрала. Іноді, відповідачка приходить до ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_4 прати речі . Чи є її особисті речі в квартирі він не звертав уваги.

Суд, вислухавши думку сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджено витягом № 19575197 від 17.07.2008 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 12).

У квартирі за адресою: АДРЕСА_9, окрім позивача також зареєстровані ОСОБА_8, ОСОБА_7, а також відповідач ОСОБА_9, що підтверджується довідкою «Нова Ком» від 02.06.2017 року (а.с.7).

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_9, також визнаний й сторонами в судовому засіданні.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.09.2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 зареєстрований 27.08.2004 року, розірвано (а.с. 23).

З копії акту від 20.07.2017 року слідує, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_9 ОСОБА_9 не мешкає з 2004 року. З 2008 року в квартирі мешкає ОСОБА_2 з доньками ОСОБА_2 та ОСОБА_7 З 2014 року по теперішній час ОСОБА_12 за вказаною адресою сусіди не бачили (а.с. 27).

Суд до вказаного вище акту відноситься критично, оскільки сам позивач зазначає, що відповідач з 2011 року періодично проживає та періодично ночує в його квартирі.

В матеріалах справи також наявний акт про те, що ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_9 не проживає. Мешкає в найманій квартирі за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 58),

Наведені акт суд не бере до уваги як докази по справі, оскільки даний акт не містить дату його складання, печатку, а також з нього взагалі неможливо встановити який саме час відповідач не проживала в квартирі.

Статтею 41 ч. 4 Конституції України, статтею 321 ч.1 ЦК України передбачена непорушність права власності, в тому чисті те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Проте, позивач в обґрунтування позову посилається на те, що за відповідачку ОСОБА_9 вимушений сплачувати комунальні послуги, в наслідок її реєстрації не в змозі оформити субсидію та влаштувати своє особисте життя. Відповідачка в квартирі АДРЕСА_4 проживає періодично, приходить додому вночі, чим порушує відпочинок дітей та позивача.

Однак, позивачем не надано суду доказів того, що відповідачка ОСОБА_9 чинить будь-які обмеження та перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном позивача, зокрема квартирою за адресою: АДРЕСА_9. Позивач посилається на те, що відповідачка ОСОБА_9 приходить до його квартири в 2-3 години ночі, влаштовує сварки, хоча докази про те, що таке дійсно було та, що позивач звертався до відповідних органів щодо вирішення конфлікту громадян, в наслідок чого було проведено перевірки та їх результати, суду не надано.

У матеріалах справи даних про те, що до відповідачка ОСОБА_9 застосовувалися будь-які заходи запобігання чи громадського впливу, також відсутні.

Суд вважає, що позивачем не наведено переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для виселення відповідачки зі спірної квартири, оскільки в судовому засіданні не встановлено фактів порушення відповідачкою правил співжиття, а встановлено, що між сторонами по справі виникли неприязні взаємини, які самі по собі не можуть бути підставою для виселення.

Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_9 хоч і не перебуває в зареєстрованому шлюбі з позивачем, але в кварті позивача періодично мешкає, в квартирі наявні її особисті речі, та проживають їх спільні діти. Батьківських прав відповідачка не позбавлена, з дітьми спілкується.

Представником відповідачки суду було надано квитанції про часткову сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_9 (а.с. 72-77).

До показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд віднісся критично, оскільки з матеріалів справи, пояснень позивача, а також з пояснень вищевказаних свідків різняться дані про те, що відповідачка ОСОБА_9 не мешкає за вказаною адресою, та з якого саме часу.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов'язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зокрема, згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім того, суд звертає увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою житла.

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим.

Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Враховуючи, що позивачем ОСОБА_2 не було надано суду доказів, які б підтверджували, що відповідачка ОСОБА_9 використовує жиле приміщення не за призначенням, або систематично порушує правила проживання в квартирі, а також те, що відповідачка не мешкає в зазначеній квартирі, суд приходить до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 76-81, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради про усунення перешкод в користуванні власністю залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 28 вересня 2018 року.

Суддя: О. В. Хлистуненко