Справа № 203/1870/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2018 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Литвинець С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОРТЕКС ГРУП», третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що 19.08.2016 року йому зателефонувала співробітниця кредитної спілки, під час спілкування з якою він дізнався, що нібито 21.07.2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВОРТЕКС ГРУП» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит в сумі 2000 грн. Заперечуючи факт укладання цього договору та отримання кредитних коштів, позивач в поданому позові просив суд на підставі ст.ст.203,215,216 ЦПК України визнати недійсним кредитний договір від 21.07.2016 року.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та просили визнати недійсним кредитний договір від 21.07.2016 року, посилаючись на те, що останній позивачем не укладався, а від його імені було укладено третьою особою ОСОБА_4 За вказаним фактом на теперішній відкрито кримінальне провадження та проводиться досудове розслідування.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що кредитний договір було укладено у встановленому законом порядку, на його виконання банком було видано кредитні кошти. Факт його укладення від імені позивача, якщо він буде доведений, не є передбаченою законом підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Залучений під час розгляду справи в якості третьої особи ОСОБА_4 на неодноразові виклики до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Пояснень по суті справи не надав та будь-яких клопотань не заявляв.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч.1 ст.205 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст.207 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.ч.1,2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб'єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Нормою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст.12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ч. 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВОРТЕКС ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №.

Пунктом 1.9 вказаного кредитного договору визначено, що він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до дати, узгодженої сторонами у додатку до цього договору, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань за договором. Сторони підписують договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який направляється позичальнику у вигляді коду sms-повідомлення на номер позичальника, зазначений у заявці.

Згідно п.1.10 договору, в момент укладання даного договору кредитор надає позичальнику відповідне підтвердження про укладення договору шляхом надання кредитором відповідної копії кредитного договору в PDF-форматі в особистому кабінеті позичальника.

Відповідно до умов, зазначених в додатку №1529073 до кредитного договору № від 21.07.2016 року, відповідачем згідно платіжного доручення №17003 від 21.07.2016 року на банківську картку НОМЕР_1 було перераховано кошти в сумі 2000 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що кредитний договір від 21.07.2016 року ним не укладався та кредитні кошти не отримувались. Останній від його імені було укладено його знайомим ОСОБА_4, який визнав цей факт під час зустрічі. Також зазначив, що з цього приводу він звернувся до правоохоронних органів.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно 28.04.2017 року за заявою позивача ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження №0001124 за ч.1 ст.190 КК України, за фактом заволодіння кредитними коштами при укладенні кредитних договорів від імені позивача. У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнано потерпілим.

З довідки ПАТ «ВТБ Банк» від 31.10.2017 року, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, вбачається, що власником платіжної картки НОМЕР_1, на яку згідно платіжного доручення №17003 від 21.07.2016 року було перераховано кошти в сумі 2000 грн. на виконання умов кредитного договору, є ОСОБА_4 Рахунок, до якого видано дану платіжну картку, обслуговується у відділенні банку «Запорізьке відділення №7».

Також матеріалами справи підтверджується, що саме ОСОБА_4 має зареєстроване місцем проживання у м.Запоріжжя.

Таким чином, встановлені судом фактичні обставини свідчать про можливе укладення оспорюваного кредитного договору від 21.07.2016 року від імені позивача ОСОБА_1 третьою особою.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування та інше.

Останній укладено в порядку, передбаченому нормами Закону України «Про електронну комерцію» та ЦК України, що наведені вище.

На виконання умов кредитного договору відповідачем в порядку та строки обумовлені договором, було видано кредитні кошти позичальнику.

В зв'язку з цим, укладення кредитного договору від імені позивача третьою особою, не тягне за собою наслідків його недійсності з підстав, визначених ст.ст.203,215 ЦК України, на які позивач посилався в обґрунтування правових підстав заявлених вимог, а є свідченням існування договірних правовідносин між відповідачем та третьою особою і набуття останньою прав та обов'язків сторони кредитного договору (позичальника).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, як таких, що не грунтуються на законі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв'язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати по справі слід покласти на останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.202,203,205,207,215,216,638,642,1054192,1054 ЦК України, ст.ст.5,6,7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», ст.ст.3,11,12 Закону України «Про електрону комерцію» , ст.ст.2,4,5,10,11,12,76-81,141,223,258,259, 263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОРТЕКС ГРУП», третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 вересня 2018 року.

Суддя С.Ю.Казак