Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 335/2174/18 Головуючий у 1-й інстанції: Шалагінова А.В. провадження № 22-ц/778/3063/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Крилової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року КП "Водоканал" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації за період з 13.03.2013р. по 31.10.2015р. в сумі 2 421,20 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП "Водоканал" заборгованість за спожиту воду і послуги каналізації за період з 13.03.2013 по 31.10.2015 у розмірі 2 421 грн. 20 коп., судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 762 грн., а всього 4 183 грн. 20 коп..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мали значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Даний спір за визначеними статтею 274 ЦПК України критеріями відноситься до кате-

горії малозначних справ.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за спожиту воду та послуги каналізації є незаконним, оскільки суд, не перевіривши відповідні докази про оплату відповідачем за надані послуги у визначеному позивачем періоді, а також не проаналізувавши ретельно наданий позивачем розрахунок, дійшов необґрунтованого рішення про наявність заборгованості та доведеність її розміру.

Встановлено, що позивачем надавались відповідачу послуги з водопостачання і каналізації у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Так, позивач в позові визначив період заборгованості відповідача за надання вказаних послуг з 13.03.2013р. по 31.10.2015р., а розмір у сумі 2421,20 грн., яку було стягнуто судом з відповідача як обґрунтовану і доведену.

У відповідності до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.7.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з розрахунком заборгованості відповідача за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 13.03.2013 року по 31.10.2015 року (а.с. 4-9) вбачається:

- станом на 13.03.2013 року заборгованість відповідача складає - 2337,61грн. (а.с. 4);

- станом на 01.07.2014 року заборгованість відповідача складає - 2119,77(а.с. 9);

- станом на 01.11.2015 року заборгованість відповідача складає - 2421,20грн. (а.с. 9).

У змісті самого розрахунку помісячно зазначені суми нарахувань за надані послуги з водопостачання та водовідведення, а також суми проведеної відповідачем сплати за період з березня 2013 року по жовтень 2015 року включно, зокрема, з урахуванням субсидії.

У відповідності до розрахунку (а.с. 4) суми нарахувань та оплат за березень 2013 року становлять:

- за водопостачання ХВП нараховано 22,12 грн.; сплачено - 32.6 грн.;

- за водовідведення нараховано 14.63 грн.; сплачено - 21.56 грн.;

- за водопостачання ГВП - нараховано 12.64 грн.; сплачено - 18.63 грн.;

- за водовідведення ГВП - нараховано 8,36 грн.; сплачено - 12,32 грн.

Таким чином, за березень 2013 року за надані позивачем послуги у відповідача виникла не заборгованість у сумі 2 337,61грн., а навпаки переплата, яка становить - 27,36 грн.

Саме факт виникнення у неї заборгованості у сумі 2337,61 грн. у періоді з 13.03.2013р. по 31.10.2015р. оспорюється відповідач в апеляційній скарзі, у якій вона зазначає, що цю заборгованість позивач вказує окремо як таку, що виникла станом на 13.03.2013 року, тобто поза межами періоду, за який просить стягнути заборгованість.

З наведеного розрахунку є очевидним, що зазначена відповідачем заборгованість у розмірі 2 337,61 грн. станом на 13.03.2013р. виникла не у березні 2013 року та не у періоді, за який стягується заборгованість, а поза межами спірного періоду, за який судом

проведено стягнення.

Так, з цього табличного розрахунку позивача вбачається, що зазначена заборгованість була вказана поза межами таблиці, тобто існувала до періоду, за який проводиться стягнення, але була додана до нарахувань, які були здійснені з 13.03.2013р. по 31.10.2015р.

В подальшому, ця сума позивачем збільшена на суму заборгованості, що виникла саме у спірному періоду, та загальний розмір заборгованості, який був стягнутий судом вже склав 2 421,20 грн.

На спростування наявності заборгованості у періоді з 13.03.2013р. по 31.10.2015р. відповідачем було надано копії виставлених КП «Водоканал» рахунків на сплату житлово-комунальних послуг за кожний місяць у цьому періоді, копії квитанцій ПрАТ «Запоріжзв'язоксервіс» та АКБ «Індустріалбанк» про фактичну сплату відповідачем сум згідно виставлених КП «Водоканал» рахунків за період з березня 2013 року по жовтень 2015 року, а також копії повідомлень управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про призначення ОСОБА_2 субсидії за житлово-комунальні послуги.

У відповідності до даних вищенаведених первинних документів, що додаються до апеляційної скарги, стороною відповідача наведено свій розрахунок, у якому зазначені нараховані КП «Водоканал» суми за послуги у спірному періоді та сплати ОСОБА_2 за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період с 13.03.2013 року по 31.10.2015 року (розрахунок додається до апеляційної скарги).

Згідно зазначеного розрахунку у спірний період відповідно виставлених КП «Водоканал» рахунків загальна сума нарахувань за надані послуги з водопостачання та водовідведення становить - 2505,11 грн., загальна сума фактично проведеної відповідачем оплати згідно квитанцій - 838,52грн., загальна сума призначеної відповідачу субсидії на оплату цих послуг - 1 722,92 грн., співвідношенням яких встановлено, що у відповідача не мається заборгованості, а є переплата в сумі 56,33грн. Розрахунок додається: 2505,11 грн. - (838,52 грн. + 1 722,92грн.) = - 56,33грн.

Таким чином, в наданий позивачем розрахунок заборгованості безпідставно включено суму боргу, що утворилась до березня 2013 року, а тому вона не охоплюється межами періоду, за який просить стягнути оплату позивач.

Щодо виникнення суми боргу у розмірі 2337,61 грн. станом на 13.03.2013р. позивачем не надано ніяких обгрунтувань в розрахунку за спірний період.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З розрахунку вбачається, що сума заборгованості у розмірі 2337,61 грн. виводиться як сальдо за якийсь попередній період. При цьому, КП «Водоканал» не висуває позовні вимоги про стягнення заборгованості за інші періоди, а безпідставно включив суму заборгованості у розмірі 2337,61 грн. як таку, що утворилась за період з 13.03.2013 року по 31.10.2015 року

Перевіркою контррозрахунку нарахувань КП «Водоканал» та сплати ОСОБА_2 за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 13.03.2013 року по 31.10.2015 року з урахуванням субсидії визначено, що відповідачу було нараховано до сплати 2 505,11 грн. та сплачено нею 2 561,44 ( серед яких 1 722,92 грн. за рахунок субсидії).

Таким чином, відповідачем доведено належними і допустимими доказами відсутність заборгованості за надані позивачем послуги за спірний період, у зв»язку з чим скарга визнається апеляційним судом обґрунтованою.

КП «Водоканал» скористався своїм правом на відзив, в якому зазначив про обізнаність ОСОБА_2 про наявність боргу за минулий період та наявності домовленості між сторонами про погашення боргу. На підтвердження своїх доводів надав копію договору № 5810 від 20.06.2012р., укладеного між КП «Водоканал» та ОСОБА_2, у якому остання приймає на себе обов»язок погасити нараховану та несплачену заборгованість у сумі 3063,69 грн.

Проте КП «Водоканал» в позовній заяві не ставив питання про стягнення вказаної суми та в прохальній частині таку вимогу не зазначив, а також вказаний договір суду першої інстанції не надав.

Тому ані вказана сума, ані доданий до відзиву договір не можуть бути предметом дослідження апеляційного суду.

З огляду на всі зазначені вище обставини, апеляційний суд встановив, що підтверджено первинними документами з боку відповідача, що у відповідача за період з 13.03.2013р. по 31.10.2015р., заборгованість відсутня.

Зважаючи на вказані обставини, апеляційний суд у відповідності до положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує ухвалене у справі рішення із постановленням нового про відмову в задоволенні позову КП «Водоканал» за заявленими ним вимогами.

Крім того, в апеляційні скарзі міститься клопотання ОСОБА_2 про стягнення з відповідача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та суми судового збору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В силу вимог ч. 1 , 5 ст. 141 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, має право на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору, понесених нею під час розгляду справи.

Тому, постановляючи нове рішення, суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача у зв»зку з відмовою в позові.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено судовий збір на суму 2 643 грн. ( а.с. 30), тому ця сума належить до стягнення з позивача на її користь у зв»язку з задоволення апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокати Гребенщіков А.Г., ОСОБА_4., Лаптинський І.Г. надавали ОСОБА_2 професійну правничу допомогу, що підтверджується копією витягу із договору від 03.07.2017р. та актом виконаних робіт від 12.07.2018р., а також квитанцією про оплату гонорару адвокатам в сумі 1541,75 грн. (а.с. 88, 90, 91).

Між тим, колегія вважає, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України вказаний розмір гонорару є завищеним, зважаючи на те, що справа є нескладною, всі долучені докази були наявні у відповідача, розрахунок не потребує істотних арифметичних дій, адвокати не приймали участь у судових засіданнях, ціна позову є незначною. Тому у пропорційному співвідношенні з цими критеріями вважає співмірною з ними суму у розмірі 1000 грн., яку слід стягнути з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 у особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2018 року у цій справі скасувати.

Відмовити в задоволенні позову Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації за період з 13.03.2013р. по 31.10.2015р.

Стягнути з КП «Водоканал» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 1 000 (одна тисяча) грн., а всього - 3 643 (три тисячі шістсот сорок три) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова складена 21 вересня 2018р.

Головуючий:

Судді: