Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 643/15965/16-ц

провадження № 61-20156св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Харківська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова

від 27 лютого 2017 року у складі судді Сугачової О. О. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів:

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його тітка ОСОБА_7, яка 09 лютого 2013 року склала нотаріально посвідчений заповіт, згідно з яким спадкоємцем всього її майна визначила позивача.

Між тим, ані про смерть тітки, ані про наявність заповіту до кінця жовтня 2016 року позивачу не було відомо.

Крім того, ОСОБА_3 не здогадувався про намір ОСОБА_7 залишити йому своє майно, оскільки у тітки були більш близькі родичі, тому позивач ніколи не цікавився спадщиною.

Також ОСОБА_3 зазначає, що з 01 червня 2014 року постійно працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПРО-К» (далі - ТОВ «ПРО-К») у м. Києві, тому на день смерті та поховання спадкодавця перебував на роботі, а у період з 10 листопада

2014 року по 10 грудня 2016 року очолював монтажні роботи у м. Києві. Наприкінці жовтня 2016 року подзвонила сусідка ОСОБА_7 - ОСОБА_8, яка і розповіла про смерть тітки та про наявність заповіту.

06 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса, який повідомив про існування заповіту на його ім'я, і він подав заяву про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи. Однак, у зв'язку із спливом строку для подання такої заяви, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено, тому позивач і звернувся до суду із зазначеним позовом.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив визначити йому додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено ОСОБА_3 додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлої

ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що причини, на які посилається позивач щодо пропущення строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7, є поважними.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу Харківської міської ради відхилено. Рішення Московського районного суду

м. Харкова від 27 лютого 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У червні 2017 року Харківська міська рада подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував поважні підстави пропуску строку для прийняття спадщини, та те, що позивач намагався або бажав скористатись правом прийняти спадщину після смерті ОСОБА_7 Посилання позивача на те, що він працював у м. Києві, не є поважною причиною для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Також судом не з'ясовано родинний зв'язок між померлою ОСОБА_7 та позивачем, а саме, що останній є племінником ОСОБА_7, як це зазначено у позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 12 жовтня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу Харківської міської ради.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судове рішення судів першої і апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 09 лютого 2013 року склала заповіт на користь ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л. від 06 грудня 2016 року позивачу відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 у зв'язку із спливом строку подання заяви.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_7 немає.

Із довідок, виданих ТОВ «ПРО-К» 05 грудня 2016 року та 12 травня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_3 з 01 червня 2014 року працював у ТОВ «ПРО-К» та за умовами договору його робоче місце знаходиться у м. Києві.

Згідно із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про реєстрацію ТОВ «ПРО-К» зроблено 25 травня 2010 року. Місцезнаходження юридичної особи: вул. Польова, буд. 21,

офіс 210, Солом'янський район, м. Київ.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України 2004 року установлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановив, що позивач працював у іншому місті, про наявність заповіту складеного на його користь не був обізнаний, ступень спорідненості зі спадкодавцем не була близькою (мати позивача та ОСОБА_7 є троюрідними сестрами), а тому наявні поважні причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував поважні підстави пропуску строку для прийняття спадщини, та те, що позивач намагався або бажав скористатись правом прийняти спадщину після смерті ОСОБА_7, не заслуговують на увагу, оскільки необізнаність позивача про наявність заповіту та знаходження роботи у іншій місцевості стали причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, яку суд обґрунтовано визнав поважною.

Твердження у касаційній скарзі про те, що судом не з'ясовано родинний зв'язок між померлою ОСОБА_7 та позивачем ОСОБА_3, а саме, що останній доводиться племінником ОСОБА_7, як це зазначено у позові, не заслуговує на увагу, оскільки заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина першої статті 1235 ЦК України).

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик