Постанова
Іменем України

11 жовтня 2018 року
м. Київ

справа № 760/17859/16-ц
провадження № 61-21539св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Міністерство оборони України

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року у складі судді Кізюн Л. І. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Махлай Л. Д., Мазурик О. Ф.,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Міністерства оборони України на відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн.
На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він перебував у трудових відносинах з військовою частиною НОМЕР_1 (будівельна), що була підвідомча Міністерству оборони України, у період з 13 листопада 1987 року до 27 березня 1992 року. Остання посада, яку він займав у вказаній організації, завідуючий підсобним виробництвом. Звільнений з роботи у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності (трудове каліцтво).
04 грудня 1991 року приблизно о 16 годині 15 хвилин із ним стався нещасний випадок на виробництві, а саме: його привалило балконною плитою, що впала.
Наслідком нещасного випадку на виробництві є первинне встановлення йому І групи інвалідності, а за результатами висновку останнього обстеження медико-соціальної експертної комісії від 10 травня 2006 року безстроково ІІ групи інвалідності по причині трудового каліцтва з 80 % стійкої втрати професійної працездатності.
Від отриманих травм у нього розвинулись хвороби та, починаючи з 1991 року, стан здоров`я погіршився.
У зв`язку з цим він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, а значна частина пенсії, яку він отримує як особа з інвалідністю II групи, витрачається на придбання ліків та постійні медичні огляди.
Посилаючись на наведені обставини, просив позов задовольнити.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності визначених статтею 23, 1167 ЦК України правових підстав для відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факту протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України (його посадових осіб), причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди.
У травні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Міністерство оборони України подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просить залишити без змін оскаржувані судові рішення як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із військовою частиною НОМЕР_1 (будівельна), остання посада, яку він займав у вказаній організації, завідуючий підсобним виробництвом. Звільнений з роботи у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності (трудове каліцтво).
04 грудня 1991 року при виконанні трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку на виробництві, позивач отримав травму: компресійний перелом 3 поперекового хребця та забою спинного мозку у вигляді нижнього в`ялого парапареза, більш вираженого справа з частими порушеннями функцій тазових органів.
10 травня 2006 року йому встановлена ІІ група інвалідності безстроково внаслідок трудового каліцтва з 80 % стійкої втрати професійної працездатності.
Враховуючи стан здоров`я, постійні витрати на лікування, а також глибокі душевні страждання, позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування завданої йому моральної шкоди.
Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, її розмір та факт заподіяння її відповідачем, обов`язок доведення відсутності вини у заподіянні шкоди покладається на відповідача.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Повноваження Міністерства оборони України визначені у підпунктах 81, 82 пункту 4 Положення про Міністерство оборони України.
Статтею 119 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Ураховуючи наведене, висновок судів попередніх інстанцій про те, що отримане позивачем каліцтво у 1991 році під час роботи у військовій частині НОМЕР_1 не породжує у Міністерства оборони України обов`язку її компенсації за відсутності доказів наявності усіх елементів цивільно-правової відповідальності (протиправність дій Міністерства оборони України, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням, вини відповідача у заподіянні моральної шкоди позивачеві), є правильним.
Аргументи касаційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 березня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат