Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 472/653/16-ц

провадження № 61-21499св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., ШтеликС. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - державне підприємство «Веселинівське лісове господарство»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Бондаренко Т. З., Крамаренко Т. В., Колосовського С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Веселинівське лісове господарство» (далі - ДП «Веселинівське лісове господарство») про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 24 березня 1994 року вона працювала на ДП «Веселинівське лісове господарство» на посаді «секретар-друкарка», а з 11 листопада 2011 року до 13 липня 2016 року на посаді провідного бухгалтера. Одночасно з виконанням обов'язків провідного бухгалтера, з 2004 року займала виборну посаду голови профспілкового комітету підприємства. Наказом від 13 липня 2016 року № 40-к її було звільнено з роботи у зв'язку з відмовою продовжити працювати через зміну істотних умов праці на підприємстві згідно з пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

Позивач вважає, що її було звільнено незаконно. Наказом від 26 квітня 2016 року № 30 «Про попередження про встановлення неповного робочого дня» у зв'язку із зміною істотних умов праці (зміною об'єму роботи, пов'язаною з відсутністю бюджетного фінансування) працівників ДП «Веселинівське лісове господарство» попереджено про встановлення неповного робочого дня - 4 години з 01 липня 2016 року. У пункті 2 цього наказу передбачено погодження цього наказу з профспілковим комітетом. На той час вона як голова профспілкового комітету рішення про погодження наказу не приймала, оскільки відповідач не надав до наказу обґрунтування причин зміни істотних умов праці. Незважаючи на наведені обставини, 01 липня 2016 року відповідачем було прийнято наказ № 40 «Про встановлення неповного робочого дня». З цим наказом її було ознайомлено, проте вона написала на ньому про незгоду, оскільки він не відповідав нормам КЗпП України та колективному договору. Продовжувати роботу із зміною істотних умов праці їй ніхто не пропонував. 11 липня 2016 року головою профспілкового комітету було обрано Ноценка А. С. та 13 липня 2016 року профспілковий комітет погодив її звільнення за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

У зв'язку з наведеним просила суд скасувати наказ про її звільнення, поновити її на посаді провідного бухгалтера ДП «Веселинівське лісове господарство», стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду, спричинену незаконним звільненням в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора ДП «Веселинівське лісове господарство» від 13 липня 2016 року № 40-к про звільнення ОСОБА_4 з посади провідного бухгалтера ДП «Веселинівське лісове господарство» та поновлено її на роботі на цій же посаді від 13 липня 2016 року.

Стягнуто з ДП «Веселинівське лісове господарство» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18 875,10 грн, із вирахуванням податків і обов'язкових платежів, справляння і сплата яких є обов'язком роботодавця та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Розподілено судові витрати та допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі позивача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача відбулося з порушенням трудового законодавства, а саме через відсутність доказів реальних змін в умовах праці, порушення порядку її персонального повідомлення про запровадження змін умов праці та порушення вимог колективного договору щодо порядку погодження змін умов праці з профспілковим органом.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2017 року рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що в порушення положень статей 10, 60 ЦПК України щодо обов'язку доказування стороною у справі тих обставин, на які вона посилається, позивачем не було доведено порушення її трудових прав під час звільнення з роботи, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення її позову щодо захисту трудових прав, а також і відповідно відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем всупереч вимогам коллективного договору не було узгоджено із профспілкою введення змін в організації праці, а направлено наказ про попередження щодо встановлення неповного робочого дня. З наказом від 26 квітня 2016 року № 30 «Про попередження про встановлення неповного робочого дня» її було ознайомлено 28 квітня 2016 року, проте на погодження з профспілкою його направлено лише 29 квітня 2016 року. Крім того, відповідачем не було здійснено їй персональної пропозиції працювати в змінених умовах праці. Таким чином без погодження профспілковим комітетом та без повідомлення про зміну об'ємів роботи, які вона має виконувати, рішення відповідача про її звільнення є незаконним.

У запереченні на касаційну скаргу ДП «Веселинівське лісове господарство» зазначало, що доводи касаційної скарги, що наказ від 01 липня 2016 року № 40 «Про неповний робочий день» був прийнятий відповідачем без погодження із профспілковим комітетом, є безпідставними, оскільки 29 квітня 2016 року наказ від 26 квітня 2016 року № 30 «Про попередження про встановлення неповного робочого дня», в якому було викладено обґрунтування введення неповного робочого дня, направлено профспілковому комітету підприємства, проте до 01 липня 2016 року відповідач відповіді на зазначене питання не отримав, через небажання позивача як голови профкому приймати будь-яке рішення з цього питання. Крім того, 13 липня 2016 року профспілковим комітетом було прийнято рішення про погодження вищевказаних змін умов праці, це рішення ніким не оспорено та не скасовано. Крім незгоди із прийнятими відповідачем наказами № № 30, 40, позивач на засіданні профспілкового комітету підтвердила своє небажання продовжити роботу на займаній посаді в нових умовах праці.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що наказом ДП «Веселинівське лісове господарство» від 01 листопада 2011 року № 100-к ОСОБА_4 переведено на посаду провідного бухгалтера ДП «Веселинівський лісгосп» (а. с. 43 т. 1).

26 квітня 2016 року ДП «Веселинівське лісове господарство» видано наказ № 30, яким у зв'язку із зміною істотних умов праці (зміною об'єму роботи, пов'язаною з відсутністю бюджетного фінансування підприємства), попереджено працівників ДП «Веселинівський лісгосп» про встановлення неповного робочого дня - 4 години з 01 липня 2016 року (а. с. 44 т. 1).

01 липня 2016 року наказом № 40 для працівників ДП «Веселинівське лісове господарство» встановлено з 01 липня 2016 року неповний робочий день - 4 години з режимом роботи з 8.00 години до 12.00 години (а. с. 47 т. 1).

Наказом від 13 липня 2016 року № 40-к ОСОБА_4 звільнено із займаної посади з підстав, передбачених пунктом 6 статті 36 КЗпП Українив зв'язку з відмовою працювати у зв'язку із зміною істотних умов праці на підприємстві (а. с. 51 т. 1).

Також встановлено, що позивач займала виборну посаду голови профспілкового комітету підприємства. Проте відповідно до акта приймання-передачі справ від 12 липня 2016 року ОСОБА_4 передала профспілкові справи новообраному голові - Ноценко А. С. (а. с. 213 т. 1).

За умовами пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Згідно з положеннями частини третьої статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України при вiдмовi працівника вiд продовження роботи зi зміненими iстотними умовами працi може бути визнане обґрунтованим, якщо змiна iстотних умов працi при провадженні роботи за тiєю ж спецiальнiстю, квалiфiкацiєю чи посадою викликана змiнами в органiзацiї виробництва i працi (рацiоналiзацiєю робочих мiсць, введенням нових форм організації працi, у тому числі перехiд на бригадну форму організації працi, i, навпаки, впровадженням передових методiв, технологiй тощо).

Отже, зі змісту зазначеної норми права вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Відповідно до статті 1 статуту ДП «Веселинівське лісове господарство» створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 31 жовтня 1991 року № 133 «Про організаційну структуру управління лісовим господарством України», засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного комітету лісового господарства України та входить до сфери управління Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства (а. с. 159-164 т. 1).

Відповідно до листа Державного агентства лісових ресурсів від 26 січня 2016 року Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік», який набрав чинності з 01 січня 2016 року, не передбачено фінансової підтримки для державних підприємств лісової галузі, в зв'язку з чим, з метою зняття соціальної напруги, запропоновано, до відновлення фінансування, підприємствам ресурсних областей надати фінансову допомогу підприємствам нересурсних областей (а. с. 200).

В зв'язку з цим, ДП «Веселинівське лісове господарство» звернулося з листами про надання фінансової допомоги з метою забезпечення діяльності підприємства та збереження колективу, як до Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства, так і до інших галузевих державних підприємств (а. с. 203-212 т. 1).

Відповідно до довідки ДП «Веселинівське лісове господарство» така благодійна допомога іншими лісовими господарствами України в 2016 році позивачу була надана в сумі 302 600,00 грн, незважаючи на що, станом на 01 липня 2016 року заборгованість по заробітній платі в підприємстві становила 156 197,88 грн (а. с. 199 т. 1).

Питання щодо відсутності фінансування підприємства були предметом обговорення на виробничих нарадах ДП «Веселинівське лісове господарство» та 28 січня 2016 року за пропозицією керівника підприємства було погоджено переведення працівників на 0, 25 ставки робочого часу (а. с. 194-195 т. 1).

За таких обставин є обґрунтованим висновок апеляційного суду про те, що зміна істотних умов праці на ДП «Веселинівське лісове господарство» полягала саме в зменшенні обсягу виробничої діяльності підприємства, а відповідно і зменшенні обсягу конкретних видів робіт та встановленні, відповідно, неповного робочого часу для його працівників, про що і зазначено в наказі від 26 квітня 2016 року, яким фактично було не тільки попереджено про істотні зміни умов праці, а і встановлено такі зміни. Зменшення об'єму виробництва через незначні фінансові операції, безумовно тягне за собою і зменшення об'єму бухгалтерського обліку, при незмінній кількості видів цього обліку (статзвітність, нарахування заробітної плати тощо).

Як убачається з матеріалів справи, наказом відповідача від 01 липня 2016 року № 40 для працівників ДП «Веселинівське лісове господарство» встановлено з 01 липня 2016 року неповний робочий день - 4 години з режимом роботи з 8.00 години до 12.00 години.

Згідно записів, здійснених на зворотній стороні аркуша, на якому викладено текст вказаного наказу, лише ОСОБА_4 висловила свою незгоду із цим наказом (а. с. 47 т. 1).

Відповідно до частини другої статті 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

У пункті 2.11. Розділу ІІ колективного договору на 2015-2018 роки між адміністрацією ДП «Веселинівське лісове господарство» та профспілковим комітетом первинної організації профспілки працівників лісового господарства, реєстраційний № 9 від 31 березня 2015 року (далі - колективний договір) зазначено, що адміністрація зобов'язується вносити зміни або запроваджувати нові режими роботи на підприємстві, в окремих підрозділах, для категорій або окремих працівників тільки після погодження з профспілковим комітетом.

Згідно з пунктом 3.2. Розділу ІІІ колективного договору адміністрація зобов'язується узгоджувати з профспілковим комітетом рішення про зміни в організації виробництва і праці, в тому числі про реорганізацію, перепрофілювання, ліквідацією підприємства, скорочення чисельності працівників не пізніше, ніж за 3 місяці до намічених дій з їх економічним обґрунтуванням (а. с. 54-68 т. 1).

Відповідно до супровідного листа від 29 квітня 2016 року № 107 ДП «Веселинівське лісове господарство» направило наказ від 26 квітня 2016 року № 30 «Про попередження про встановлення неповного робочого дня» голові профспілкової організації підприємства (а. с. 45 т.1).

Разом з цим, до вступу 01 липня 2016 року в дію цього наказу, відповіді від профспілкового комітету, головою якого на той час була позивач, відповідач не отримав.

Відповідно до акта приймання-передачі справ від 12 липня 2016 року ОСОБА_4 передала профспілкові справи новообраному голові - Ноценко А. С. (а. с. 213 т. 1).

На засіданні профспілкового комітету від 13 липня 2016 року № 2 профспілковий комітет погодив наказ від 26 квітня 2016 року № 30 «Про попередження про встановлення неповного робочого дня» (а. с. 46 т. 1).

Таким чином є безпідставними доводи касаційної скарги про непогодження відповідачем з профспілковим комітетом істотних змін умов праці.

Крім того, відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету від цієї ж дати, профспілковий комітет розглядав звернення керівника ДП «Веселинівське лісове господарство» про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 в зв'язку з її відмовою продовжити роботу після запровадження істотних змін умов праці (а. с. 50 т. 1).

Вирішення цього питання відбувалося за участі ОСОБА_4, яка у своєму виступі вказувала на незаконність запровадження змін в умовах праці, та відповідно і незаконність її звільнення. Також на засіданні профкому позивач підтвердила своє небажання продовжити роботу на займаній посаді в нових умовах праці. Враховуючи відмову позивача від продовження роботи, профспілковий комітет вирішив погодити її звільнення з роботи з підстав, передбачених пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 з огляду на недоведеність позивачем обставин, на які вона посилався як на підставу своїх вимог.

Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_4 висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, про незаконність судового рішення не свідчать, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик