23.10.2018 227/728/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 жовтня 2018 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Данилко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обгрунтування заявлених вимог зазначено, що неповнолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала разом із бабусею, якій відповідач довірила виховання своєї доньки. Після смерті бабусі в травні 2017 року з метою соціального захисту неповнолітньої працівники служби у справах дітей були змушені влаштувати дитину до центру соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради, де вона перебуває з 26 травня 2017 року по теперішній час, оскільки встановити місце проживання або перебування матері не вдалося. За час перебування дитини в центрі мати відвідала доньку лише чотири рази: 20 липня 2017 року, 07,10,16 серпня 2017 року. В липні 2017 року відповідач звернулася до служби у справах дітей міської ради з питанням щодо повернення їй на виховання неповнолітньої доньки, отримала перелік документів, необхідних для повернення дитини до родини, та написала заяву на обстеження її умов проживання. Під час профілактичних рейдів служба у справах дітей намагалася відвідати відповідача за адресами: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2, однак двері жодного разу ніхто не відчинив. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_3 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_2 розглядалось на засіданні комісії по захисту прав дитини при виконкомі Добропільської міської ради 07 лютого 2018 року, про що 23.02.2018 року було складено висновок № 05/0220-10/02. Просить позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнути аліменти з ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходу, починаючи з часу подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на її особистий рахунок, а також передати під опіку Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради неповнолітню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, для проведення заходів соціально-правового захисту її прав та інтересів.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 червня 2018 року залучено до участі у справі за позовом Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Представник позивача в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення про її виклик до суду на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області http://dpm.dn.court.gov.ua, однак доказів поважності своєї неявки, відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.

Треті особи - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення про їх виклик до суду на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області http://dpm.dn.court.gov.ua, однак доказів поважності своєї неявки, відзиву по позовну заяву або заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду від них не надходило.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого виконкомом Білозерської міської ради 09 квітня 2003 року, актовий запис № 35, судом вбачається, що ОСОБА_3 записана матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 7 від 02 лютого 2016 року.

З довідки про склад сім'ї від 20.12.2017 року, виданої виконавчим комітетом Білозерської міської ради м. Добропілля, вбачається, що ОСОБА_3, 1978 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, разом з донькою ОСОБА_2, 2003 року народження, та сином ОСОБА_4, 1996 року народження.

Згідно інформаційної довідки № 961 від 20.12.2017 року, виданої т.в.о. директора центру соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 26.05.2017 року перебуває у центрі. За час перебування дитини в центрі мати відвідала доньку лише чотири рази: 20 липня 2017 року, 07,10,16 серпня 2017 року. На даний час доньку не відвідує і не телефонує.

З психолого-педагогічної характеристики на ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 зарахована до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради 26.05.2017 року. Дівчина фізично розвинена, інтелект в нормі, в колективі дітей має статус прийнятої. У стосунках з однолітками виявляє добродушність та доброзичливість. Бере активну участь у житті групи та центру.

Згідно долученого до матеріалів справи акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 від 24 жовтня 2017 року, двері квартири не відчинили, вдома нікого не було, дитина ОСОБА_2 перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Добропільської міської ради.

Як вбачається з побутової характеристики від 20.12.2017 року, яка складена головою ОСББ «Гармонія» за адресою: м. Білозерське, вул. Шахтарської Слави, 21/2, тривалий час ніхто не мешкає. Житлове приміщення знаходиться у розбитому стані, надати побутову характеристику не має можливості.

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав № 05/0220-10/02 від 23.02.2018 року, з метою соціального захисту неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та керуючись ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шостим Принципом Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року закріплено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З огляду на викладене, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них.

Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У відповідності до ч.1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішеннях від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» та від 01.07.2017 року у справі «М.С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до вимог статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і етичний розвиток.

Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, а саме: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2,4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Відповідно до п. 16 постанови пленуму Верховного Суд України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Проаналізувавши викладені обставини, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не виявляє до своєї неповнолітньої доньки батьківського піклування, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти.

Маючи можливість скористатися своїм шансом змінити ставлення до дитини, почати піклуватися та приділяти їй належну увагу під час судового розгляду питання про позбавлення відповідача батьківських прав, такою можливістю не скористалася, тим самим ще раз підтвердивши своє байдуже ставлення до рідної дитини та не бажання займатися її вихованням.

Враховуючі викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 167 СК України, якщо дитина проживала з тим із батьків, хто позбавлений батьківських прав, суд вирішує питання про можливість їхнього подальшого проживання в одному житловому приміщенні. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

Ні брат, ні тітка, ні інші родичі не висловили перед судом бажання щодо передачі їм ОСОБА_2 на виховання, а тому її слід передати на опікування органу опіки та піклування.

Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.162 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Положенням ст. 180 СК України закріплений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положення ч. 3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 182, 183, Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як зазначено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно ст.193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Суд з урахуванням наведених правових норм вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) до досягнення ОСОБА_2 повноліття.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись ст.141 ЦПК України, та враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150, 164, 180, 182 Сімейного кодексу України, ст.ст. 59, 63 Цивільного кодексу України ст.ст. 259, 263-265, 280-283, 289, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради, що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути аліменти з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3 виданий Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 17 травня 1996 року, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, починаючи з 13 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на її особистий рахунок № НОМЕР_4 ПАТ «Державний Ощадний банк України».

Неповнолітню ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, передати під опіку Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради для проведення заходів соціально - правового захисту її прав та інтересів.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3 виданий Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 17 травня 1996 року, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири гривні ) 80 копійок

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення шляхом подання скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право, відповідно до ч.2 ст.354 ЦПК України, на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Копію рішення направити сторонам.

На підставі ч.6 ст.164 Сімейного Кодексу України, копію рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Повний текст рішення виготовлено 30 жовтня 2018 року.

Головуючий: суддя В.В. Хандурін

23.10.2018