Постанова

Іменем України

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 754/10079/16-ц

провадження № 61-24357св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року в складі судді Галась І. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 березня 2017 року в складі колегії суддів: Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу.

Позовна заява мотивована тим, що 29 липня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_1, належний ОСОБА_5

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», до якої ОСОБА_5 звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно з платіжним дорученням від 29 вересня 2015 року ПрАТ «СК «Провідна» сплатило ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 14 970,41 грн.

Посилаючись на викладене, ПрАТ «СК «Провідна» просило стягнути із ОСОБА_4 як з винної особи 14 970,41 грн в порядку регресу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке має базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 березня 2017 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК «Провідна» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що чинне законодавство передбачає можливість звернення страховика з регресним позовом до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу в разі відсутності повідомлення учасниками дорожньо-транспортної пригоди про настання страхового випадку.

ОСОБА_4 надав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить касаційну скаргу відхилити.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що 16 жовтня 2014 року між ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_4 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким забезпечено транспортний засіб - автомобіль «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2.

29 липня 2015 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2, здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_1, належним ОСОБА_5

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП.

29 липня 2015 року ОСОБА_5 звернулася до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 14 970,41 грн, яке ПрАТ «СК «Провідна» виплатило 29 вересня 2015 року.

Ураховуючи, що відповідач протягом трьох днів не повідомив страхову компанію про страховий випадок, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 989 ЦК України страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро України зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим. 2. Регрес застосовується після припинення зобов'язання з відшкодування шкоди.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України з цього питання, викладеного у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

У цьому випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності. Позивач цей факт визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Отже, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі має базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

За наявності документально підтверджених поважних причин відсутності такого повідомлення підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року в справі № 6-186цс16, від 08 червня 2016 року № 6-2989цс16.

Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А.О. Лесько

С.П. Штелик