Номер провадження: 22-ц/785/8023/18
Номер справи місцевого суду: 514/1426/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_2, за участю третьої особи Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом за апеляційною скаргою керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури на ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2018 року (суддя Кравченко П.А.),

встановив:

У вересні 2018 року керівник Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті з позовною заявою до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у сумі 19159,05 грн.

Ухвалою судді Тарутинського районного суду Одеської області від 27 вересня 2018 року зазначену позовну заяву було залишено без руху, оскільки до позовної заяви не додано матеріалів перевірки субєкта господарювання та постанови про застосування до ОСОБА_2 стягнення у вигляді штрафу.

Для усунення недоліків судом було надано строк 5 днів з дня вручення ухвали, та розяснено позивачу, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява вважається неподаною і буде повернута.

На виконання вказаної ухвали керівник Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до суду з листом №16-11985-18 від 09.10.2018 року, яким з обґрунтованим посиланням просив відкрити провадження за позовом керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2018 року позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не усунуті недоліки, зазначені в ухвалі суду від 27 вересня 2018 року, та зазначено, що прокурор не може вважатися альтернативним субєктом звернення до суду і замінювати належного субєкта владних повноважень, який може захищати інтереси держави.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку керівник Білгород-Дністровської місцевої прокуратури.

В скарзі з посиланням на порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення, направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції помилково не прийнято до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.06.2018 у справі №820/1203/17 (реєстраційний номер в ЄДРСР 74809448), згідно якої за правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не усунено недоліків зазначених в ухвалі суду від 27.09.2018 року, крім того, прокуратура у даному випадку є неналежним позивачем, та звернення до суду є передчасним.

Проте повністю погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, з наступних підстав.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 11.09.2018 року керівником Білгород-Дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті подано позовну заяву до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у сумі 19159,05 грн.

Ухвалою судді Тарутинського районного суду Одеської області від 27.09.2018 року у справі №514/1426/18 позовну заяву прокурора було залишено без руху, у звязку з тим, що позовна заява та додані документи до неї матеріали не містять відомостей щодо розгляду в органі державного контролю за місцем знаходження субєкта господарювання або місцем виявлення правопорушення додержання вимог законодавства під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільних транспортом, в матеріалах справи відсутні відомості щодо встановленого порядку виявлення перевізником порушень, а саме: відсутня постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу.

На виконання вказаної ухвали прокурором надано лист від 09.10.2018 року за №16-11985-18вх та заява по усунення недоліків від 09.10.2018 року за №16-11970-18вх, в яких наведено доводи щодо дотримання позивачем вимог ст. ст. 175,177 ЦПК України.

Прокурором було зазначено, що порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищує нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 (зі змінами) «Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування».

Відповідно до п. 27 Порядку плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України», справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Пунктом 18 Порядку встановлено, що за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Згідно п. 31-1 Порядку перевізник зобовязаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Таким чином законодавством передбачено підставу для стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом - момент визначення плати згідно довідки про здійснення габаритно-вагового контролю.

Натомість притягнення особи до адміністративної відповідальності та застосування адміністративно-господарського штрафу є видом адміністративної відповідальності, що є відмінним від справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

При цьому Порядком не передбачено постанову про застосування адміністративно- господарського штрафу як підставі стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

Крім цього, судом першої інстанції помилково не прийнято до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.06.2018 року у справі №820/1203/17 (реєстраційний номер в ЄДРСР 74809448), згідно якої за правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження позовних вимог місцевою прокуратурою надано копії акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, розрахунку за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю тощо (а.с.7).

Копія постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу прокуратурою не надавались, оскільки позовні вимоги заявлені відносно стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами, позовної вимоги щодо стягнення адміністративно-господарського штрафу прокуратурою не заявлено.

Отже при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.

Враховуючи наведене, правових підстав для повернення позовної заяви позивачу немає, а висновки суду першої інстанції щодо необхідності повернення позовної заяви є передчасними.

За таких обставин, колегія суддів на підставі ч. 1 п. 4 ст. 379 ЦПК України дійшла висновку про скасування ухвали Тарутинського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2018 року про повернення позовної заяви з направленням справи до того ж суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури задовольнити частково.

Ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2018 року скасувати.

Цивільну справу направити до того ж суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст Постанови складено 22 грудня 2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

ОСОБА_3