РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/340/18

Провадження № 2/293/354/2018

21 вересня 2018 року смт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Васильчука С.Ф.

секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Черняхів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання непрацездатної дружини-,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у твердій грошовій в розмірі 1500 грн. щомісячно з усіх видів його заробітку(доходу) щомісяця, починаючи стягувати з дня звернення до суду. В обґрунтування позову посилається на те, що 14.02.2004 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем, однак тривалий період часу шлюбних стосунків вони не підтримують, в провадження суду перебуває справа про розірвання їх з відповідачем шлюбу. На даний час вона не працює, є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання, постійно лікується. Крім пенсії інших джерел доходу не має, здійснює значні затрати на лікування. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу. У зв'язку з цим просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання непрацездатної дружини в розмірі 1500 грн. щомісяця починаючи з дня подання позову до суду.

Позивач та її представник в судовому засіданні заявлений позов підтримали, з викладених в ньому підстав, та просили його задовольнити. Просили врахувати суду подану ними відповідь на відзив.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заявлений позов не визнали за безпідставністю його вимог. Відповідач зазначив, що його бувша дружина дійсно є інвалідом ІІ групи загального захворювання, однак її рівень матеріального забезпечення не є меншим від прожиткового мінімуму, ліки отримує на лікування безкоштовно. Позивач має двох повнолітніх дітей, які можуть утримувати свою матір, дочка позивачки проживає у належній йому квартирі, власне житло здає в оренду, син позивачки є приватним підприємцем. Під час шлюбу вони з позивачкою придбали за спільні кошти 3-х кімнатну квартиру в смт. Черняхів по вул. Івана Франка 42-б, яку після розірвання шлюбу він залишив дружині, а також все спільно нажите майно, у власності позивача також перебуває земельна ділянка, що є її додатковим прибутком. Спільних дітей вони з позивачкою не мають. В даний час він працює, однак власного житла не має, не має майна, орендує квартиру, має кредитні зобов'язання, на його утриманні перебуває 80-річна мати-пенсіонерка, яка потребує стороннього догляду. За таких обставин просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши сторони та за наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд відмовляє в задоволенні позову, виходячи з наступного:

Так, відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини:

Сторони перебували у шлюбі з 14.02.2004 року по 22.03 2018року. Спільних дітей не мають.

Позивач є інвалідом другої групи внаслідок загального захворювання, що підтверджується довідкою МСЕК серії ЖИА №075329 від 25.01.2008 року, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 5). Отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1452,00 грн., що підтверджується довідкою Хорошівського об'єднаного УПФУ в Житомирській області від 14.02.2018 року (а.с.7).

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до пояснень відповідача вбачається, що останній працює, житла та будь-якого іншого майна у власності не має, має кредитні зобов'язання, житло орендує, на його утриманні перебуває 80-річна мати-пенсіонерка, яка потребує стороннього догляду, а тому не може надавати матеріальну допомогу на утримання непрацездатної дружини. Позивач не відноситься до осіб рівень матеріального забезпечення яких є меншим від прожиткового мінімуму, ліки на лікування отримує безкоштовно, має двох повнолітніх дітей, які можуть надавати матеріальну допомогу. Дочка позивача проживає у квартирі, належній відповідачу, за адресою: с. Комарівка, власне житло здає в оренду, син позивачки є приватним підприємцем. У користуванні позивача перебуває квартира та все спільно нажите майно, яке вони придбали з відповідачем під час шлюбу, а також земельна ділянка, яку позивач використовує під городину, та яка є її додатковим доходом.

Вказані обставини позивачем не спростовано належними та допустимими доказами. Також суд не приймає до уваги надані позивачем фіксальні чеки придбання ліків, оскільки їх назви не співпадають з призначенням лікарів, визначених у консультативних висновках та рекомендаціях лікарів, копії яких надані позивачем під час судового розгляду.

У відповідності до ч.ч.1,2,3 ст.75СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом першої, другої чи третьої групи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.76СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Частиною 4 ст.75СК України передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, висловленої у рішенні від 13.04.2016 року в справі № 6-3066цс15, коли особа отримує пенсію по інвалідності, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Отже, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі №61111-цс/17 від 16 серпня 2017 року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, в розмірі: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

З огляду на викладене, враховуючи, що на час звернення до суду, станом на 05.03.2018 року, та на час розгляду справи судом, позивач отримує пенсію по інвалідності, як інвалід другої групи, у розмірі 1452,00 грн. щомісячно, тобто отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, має власне житло та в користуванні земельну ділянку, позивачем не надано належних та допустимих доказів про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги на її утримання, таким чином, суд вважає, що обов'язкові умови для стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини в розумінні Сімейного кодексу України відсутні, а тому приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, ЦПК України, ст.ст. 75,76 Сімейного Кодексу України, правовими висновками у цивільних справах Верховного Суду України, суд,-

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання непрацездатної дружини відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Житомирської області через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Головуючий- суддя: С.Ф. Васильчук

Копія: вірно

Суддя: