Постанова

Іменем України

13 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 761/18098/16-ц

провадження № 61-505св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю.В. (суддя-доповідач), ГулькаБ. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року у складі судді Макаренко І. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Соколової В. В., Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за межі України на постійне місце проживання.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

05 червня 2010 року шлюб між її матір'ю ОСОБА_6 та батьком - ОСОБА_5 було розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 самоусунувся від виховання своєї дочки - ОСОБА_4

Мати ОСОБА_4 постійно проживає у Бельгії, тому позивач має намір виїхати на постійне місце проживання до матері у Бельгію. Однак батько не надає їй дозволу на виїзд за межі України на постійне місце проживання, у зв'язку із чим вона звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Надано ОСОБА_4 дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до матері - ОСОБА_6 до Бельгії без згоди батька ОСОБА_5 та дозвіл на оформлення відповідних документів на постійне місце проживання до Бельгії.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що визначальним і пріоритетним у цій справі є інтереси дитини, тобто позивача у цій справі, яка виявила бажання проживати разом із матір'ю та отримати освіту за кордоном. Відповідач не бере участі у вихованні дитини та має заборгованість зі сплати аліментів, на виклики до суду не з'являвся, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4

У червні 2017 року ОСОБА_5 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення у справі, у якій він зазначав про незаконність ухвалення судом заочного рішення, оскільки відповідач у справі у порядку, визначеному частиною першою статті 224 ЦПК України 2004 року, не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Наявні в матеріалах справи докази щодо заборгованості зі сплати аліментів не відповідають дійсності. Крім того, одночасно із заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_5 подано клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання до заяви.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року у складі судді Макаренко І. О. заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року залишено без руху.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що суд не знайшов законних та обґрунтованих підстав для звільнення заявника від сплати судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення, а тому у задоволенні його клопотання судом було відмовлено та залишено заяву без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник у визначений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року строк недоліки заяви про перегляд заочного рішення не усунув, у зв'язку із чим суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення заяви ОСОБА_5 на підставі статті 121 ЦПК України 2004 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що 06 червня 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення та подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору за її подання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року ОСОБА_5 відмовлено у клопотанні про звільнення від сплати судового збору та заяву про перегляд заочного рішення залишено без руху. Зазначена ухвала суду першої інстанції направлена ОСОБА_5 07 серпня 2017 року за адресою вказаною у заяві про перегляд заочного рішення. Однак, поштове відправлення з копією ухвали суду від 26 червня 2017 року повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», у зв'язку із чим судом першої інстанції зазначена ухвала була направлена повторно, проте поштове відправлення також повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Суд, керуючись статтями 27, 74, 77 ЦПК України 2004 року, та врахувавши те, що заявник подав заяву про перегляд заочного рішення, однак зловживав своїми процесуальними правами, не цікавився розглядом поданої ним заяви та не повідомив місця свого проживання чи адреси листування, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування законної ухвали суду першої інстанції.

29 грудня 2017 року ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвали суду першої та апеляційної інстанцій і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при вирішенні питання про перегляд заочного рішення не дотримано вимог процесуального права щодо строків розгляду такої заяви. Копія ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року не була йому вчасно направлена, у зв'язку із чим наданий ОСОБА_5 строк для усунення недоліків заяви про перегляд заочного рішення не розпочався. Постановлення ухвали суду першої інстанції про повернення ОСОБА_5 його заяви є порушенням вимог статті 121 ЦПК України 2004 року. Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги, порушення норм процесуального права судом першої інстанції не усунув та залишив ухвалу суду попередньої інстанції без змін.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Шевченківського районного суду м. Києва.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

У вересні 2018 рок матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07 квітня 2017 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено. Надано ОСОБА_4 дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до матері - ОСОБА_6 до Бельгії без згоди батька ОСОБА_5 та дозвіл на оформлення відповідних документів на постійне місце проживання до Бельгії.

У червні 2017 року ОСОБА_5 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року до якої також додано клопотання про звільнення його від сплати судового збору.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 229 ЦПК України 2004 року, в редакції чинній на час постановлення судами ухвал, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено, зокрема, ім'я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобі зв'язку.

Частиною шостою статті 229 ЦПК України 2004 року передбачено, що до заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору.

Згідно з частиною сьомою статті 229 ЦПК України 2004 року до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються правила статті 121 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 121 ЦПК України 2004 року суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та його заяву про перегляд заочного рішення залишено без руху і надано строк для усунення недоліків щодо сплати судового збору.

Відповідно до супровідного листа Шевченківського районного суду м. Києва (а.с. 210 том 1) зазначена копія ухвали суду була направлена ОСОБА_5 на адресу, зазначену ним у заяві про перегляд заочного рішення, а саме: АДРЕСА_1.

16 серпня 2017 року поштове відправлення повернуто до Шевченківського районного суду м. Києва з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 211 том 1).

17 серпня 2017 року копія ухвали суду від 26 червня 2017 року повторно направлена ОСОБА_5 на адресу АДРЕСА_1 (а.с.212 том 1), однак поштове відправлення 29 серпня 2017 року повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 213 том 1).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами цивільного процесуального права України, правильним, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про визнання неподаною та повернення заяви про перегляд заочного рішення заявнику, оскільки у відведений судом строк, заявник не усунув недоліків заяви.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що він не отримував копію ухвали про залишення заяви без руху від 26 червня 2017 року, є необґрунтованими, оскільки, звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_5 зазначив адресу для листування, проте кореспонденцію, відправлену судом за цією адресою, не отримував.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, §33).

З урахуванням наведеного та практики Європейського суду з прав людини доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суди, діяли відповідно до норм чинного законодавства Ураїни.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані ухвали суду першої та апеляційної інстанцій постановлені відповідно до вимог норм процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Разом із тим за приписами частини п'ятої статті 121 ЦПК України 2004 року повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Скориставшись таким правом, у грудні 2017 року ОСОБА_5 повторно подав до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення у справі, яка ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року була залишена без розгляду.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року скасовано та провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за межі України на постійне місце проживання, закрито у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведе, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д.Луспеник