Справа № 308/5239/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 жовтня 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

за участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 18 травня 2018 року (у складі судді Фазикоша О.В.) за скаргою публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на дії (бездіяльність) державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «ВТБ Банк» (надалі Банк) звернувся до суду зі скаргою на дії (бездіяльність державного виконавця) у травні 2018 р.

Просив скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23 квітня 2018 р., а саме: виконавчого листа по справі №308/17525/13 від 16 липня 2014 р., виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення із ОСОБА_3 на користь Банку боргу всумі 223 200,98 грн.

На обґрунтування скарги вказав, що у провадженні Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебувало виконавче провадження №52192702 по виконанню виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом 16.07.2017 р. у справі №308/17525/13 про стягнення із ОСОБА_3 на користь Банку кредитної заборгованості в сумі 223 200,98 грн.

Усупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 23.04.2018 р. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав перешкоджання Банком проведенню виконавчих дій, хоча таке твердження державного виконавця не відповідає дійсності. Також Банк вважає, що державним виконавцем не в повному обсязі були проведені дії по виконанню виконавчого листа.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 18 травня 2018 р. скаргу Банку було залишено без розгляду та повернуто заявнику.

Банк просить скасувати цю ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права. Указує, що судом першої інстанції було неправильно визначено закінчення строку на оскарження постанови державного виконавця, оскільки суд узяв до уваги дату надходження скарги до відділу реєстрації кореспонденції суду (16.05.2018 р.), а не відправлення скарги на адресу суду поштовим звязком 11 травня 2018 р. Зазначає, що Банк звернувся до суду за захистом свого порушеного права із дотриманням процесуальних строків, установлених законом.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Суд дійшов висновку, що заявником пропущено десятиденний строк на оскарження дій і бездіяльності та не вказано поважних причин пропуску такого строку.

Апеляційний суд не погоджується із цим висновком, оскільки він суперечить обставинам справи та нормам процесуального права.

Згідно з положеннями ст.120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За приписами ч.6 ст.124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами звязку.

Як видно з матеріалів справи, Банк звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, що стосуються винесення заступником начальника відділу Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23 квітня 2018 р.

Копію указаної постанови стягувач отримав 02 травня 2018 р. (а.с.8).

Відповідно до п. а) ч.1 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Суд першої інстанції правильно встановив, що скарга була отримана 02 травня 2018 р., а відтак строк на її оскарження спливає 12 травня 2018 р., однак зважаючи на те, що це був вихідний день субота, то строк для подачі скарги сплив 14 травня 2018 р.

Разом із тим, суд неправильно встановив, що Банк подав скаргу 16 травня 2018 р. (згідно зіштампом вхідної кореспонденції суду), оскільки скарга була здана до відділення поштового звязку 11 травня 2018 р., про що свідчить квитанція і штрих-кодовий ідентифікатор 438 (а.с.22,23).

Отже, Банк повністю дотримався вимог норм процесуального закону, зокрема п. а) ч.1 ст.449 ЦПК України, та відповідно до ч.6 ст.124 ЦПК України вчасно подав скаргу на дії державного виконавця, а відтак у суду першої інстанції не було підстав залишати без розгляду та повертати скаргу заявнику у звязку з пропуском строків на оскарження постанови.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У контексті наведеного та відповідно до вимог ст. 379 ч.1 п.4 ЦПК України оскаржена ухвала підлягає скасуванню як незаконна, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.382,384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити.

2.Ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 18 травня 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

4.Повне судове рішення складено 31 жовтня 2018 р.

Судді: