ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/605/18
"27" листопада 2018 р. смт. Петриківка
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Говорухи В.О., при секретарі судового засідання Догадайло М.В., за участі представника третьої особи ОСОБА_1, розглянувши в залі суду, у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства ''Дніпровець'', треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Петриківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про усунення перешкод в оформленні спадщини, шляхом скасування державної реєстрації Державних актів на право власності на земельні ділянки, вилучення запису про присвоєння їм кадастрових номерів, -
14.05.2018 до суду звернувся ОСОБА_2 (далі Позивач) з позовом до ПАТ "Дніпровець" (далі Відповідач), яким просив усунути йому перешкоди в оформленні спадщини, шляхом скасування державної реєстрації Державних актів на право власності на земельні ділянки та вилучення запису про присвоєння їм кадастрових номерів, виданих ПАТ "Дніпровець".
Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовував тим, що він являється сином ОСОБА_3, який помер 14.01.2017 року.
За життя його батько залишив заповіт від 19.09.2014, який було посвідчено Миколаївською селищною радою Петриківського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 18. Відповідно до заповіту, ОСОБА_3 заповів сину ОСОБА_2 належну йому земельну ділянку, загальною площею 5,5887 га, яка розташована на території Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області згідно Державного акту ДП № 252 від 19 травня 1999 року.
Він є єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_3, в установленому законом порядку прийняв спадщину після його смерті, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.
18.12.2017 Позивач вже отримав частину спадщини після смерті батька, яка складається з земельної ділянки, площею 0,3154 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: смт. Миколаївка вул. Польова, 104-А Петриківського району, Дніпропетровської області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.
Інша частина спірного спадкового майна складається з земельної ділянки загальною площею 5,5887, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, яка надана ОСОБА_3 (спадкодавцеві) на підставі рішення Миколаївської селищної ради народних депутатів № 5-5/ХХІІІ від 25 березня 1999 року.
З метою оформлення своїх спадкових прав 20.12.2017 він звернувся до Петриківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану спадкову частину зазначеного майна, однак отримав постанову державного нотаріуса ОСОБА_4 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Причиною відмови стала подвійна реєстрація права власності на земельну ділянку, ОСОБА_1 з Державного земельного кадастру про належність майна лише померлому ОСОБА_3 він не подав.
За інформацією відділу у Петриківському районі міськрайонного управління у Петриківському районі та м. Кам'янське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області належна ОСОБА_3 (спадкодавцю) земельна ділянка одночасно обліковується як за ним так і за ПАТ «Дніпровець» на праві власності, на підставі Державних актів на право власності на землю, а тому неможливо видати ОСОБА_1 на земельну ділянку.
Так, право власності у померлого ОСОБА_3 на земельні ділянки загальною площею 5,5887 га, з них: 4,3495 га ріллі та 1,2392 га пасовищ, що розташовані на території Миколаївської селищної ради Петриківського району надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за час його життя виникло на підставі
Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП, зареєстрованим в книзі записів державних актів за № 252 від 19.05.1999 на підставі рішення Миколаївської селищної ради народних депутатів № 5-5/ХХІІІ від 25 березня 1999 року.
Позивач ОСОБА_2 у підготовчому судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав заявлених у ньому, просив його задовольнити. Надалі надав до суду заяву від 31.07.2018 про розгляд справи без його участі, справу розглянути за наявними доказами у справі (а.с.67).
Представник відповідача публічного акціонерного товариства Дніпровець в судове засідання повторно не зявився. Про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суду не відомо. Відзив на позов, заяви чи клопотання до суду не надходили.
Представник третьої особи Петриківська державна нотаріальна контора надіслала до суду клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника (а.с. 40).
Представник третьої особи - Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання також не зявився надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Проти позовних вимог не заперечують, розглянути справу за наявності матеріалів у справі (а.с.41).
Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що дійсно належна ОСОБА_3 (спадкодавцеві) земельна ділянка одночасно обліковуються як за ним, так і за ПАТ «Дніпровець» на праві власності, та на даний час неможливо видати ОСОБА_1 на земельну ділянку його сину ОСОБА_2 (спадкоємцеві).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду Відповідач був повідомлений вчасно та належним чином, заперечення (відзиву) проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі.
Заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, 14 січня 2017 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 736665, виданим 16.01.2017 Петриківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с.17).
ОСОБА_3 являється батьком Позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження Позивача серії ІІ-ЯР № 6737128, виданого 17.07.1959 (а.с.12).
Як вбачається із заповіту вчиненого 19 вересня 2014 року та посвідченого секретарем Миколаївської селищної Петриківського району Дніпропетровської області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 18, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження, яким належну йому земельну ділянку, загальною площею 5,5887 га, яка розташована на території Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області згідно Державного акту ДП № 252 від 19.05.1999 заповів сину ОСОБА_2, тобто Позивачеві у справі (а.с. 13).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, що складається з земельної ділянки, загальною площею 5,5887 га, з них: ріллі - 4,3495 га, пасовищ - 1,2392 га, що розташована на території Миколаївської селищної ради Петриківського району Дніпропетровської області, яка належала ОСОБА_3 на праві приватної власності, що підтверджено копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 252, виданим на підставі рішення Миколаївської селищної ради народних депутатів № 5-5/ХХІІІ від 25 березня 1999 року, тобто земельної ділянки зазначеної у заповіті спадкодавця (а.с.19).
Разом з тим, з метою оформлення спадкових прав Позивач звернувся до Петриківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого батька ОСОБА_3 Однак 20.12.2017 йому було відмовлено у видачі такого Свідоцтва на земельну ділянку померлого 14.01.2017 батька ОСОБА_3 у зв'язку із відсутністю ОСОБА_1 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку про належність майна тільки померлому та подвійною реєстрацією права власності на земельну ділянку, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса (а.с. 16).
Згідно з копією листа відділу у Петриківському районі міськрайонного управління у Петриківському районі та м. Кам'янське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за № 307/0-0.191-379/152-17 від 13.09.2017 вбачається, що за ОСОБА_3 (у справі спадкодавець) посвідчено право власності на земельні ділянки загальною площею 5,5887 га, з них: 4,3495 га ріллі та 1,2392 пасовищ на території Миколаївської селищної ради Петриківського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП, зареєстрованим в книзі записів державних актів за № 252.
Встановлено, що земельна ділянка одночасно обліковуються як за ним, так і за ПАТ «Дніпровець» на праві власності, на підставі державних актів на право власності на землю (а.с. 21).
Відповідно до пункту десятого Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.
Частиною 1 ст. 126 ЗК України, в редакції яка була чинною на момент реєстрації оспорюваних актів, встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.
Суд зауважує, що право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 (померлого батька Позивача спадкодавця) виникло на законних підставах, оскільки посвідчено державним актом у відповідності до законодавства, що діяло на час його посвідчення.
Окрім цього, з долученої копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.12.2017 виданого державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1109, судом встановлено, що Позивач успадкував вже іншу частину спадкового майна померлого батька ОСОБА_3, а саме: земельну ділянку, площею 0,3154 га, наданої для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Польова, 104 -А смт Миколаївка Петриківського району (а.с. 14).
Отже, скасовані усі документи, які слугували підставою для виготовлення та видачі СР ЗАТ «Дніпровець» вищевказаних незаконних державних актів на право власності на земельну ділянку.
Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Згідно з висновком Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеного в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-57цс13, яке відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, визначено, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.
Зазначена правова позиція Верховного Суду України узгоджується з правовою позицією, що знайшла своє відображення у постанові від 6 лютого 2013 року у справі № 6-169цс12, відповідно до якої у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом, який не мав на це законних повноважень, визнається недійсним.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Припинення права власності особи на земельну ділянку можливе шляхом припинення дії правового титулу як підстави виникнення такого права, тобто скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а саме Державних актів на право власності на земельну ділянку.
Таким чином судом встановлено і не потребує доведенню, факт припинення права власності за Відповідачем, однак накладка в межах цих земельних ділянок продовжує існувати, що перешкоджає Позивачу отримати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після померлого батька ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, власником якої є останній.
Згідно п. г) ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі: прийняття спадщини.
Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-164цс12 (постанова від 23.01.2013), у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Суд дійшов висновку, що накладання меж земельних ділянок позбавляє Позивача можливості здійснити державну реєстрацію на своє імя, що порушує його право щодо володіння, як власника нерухомого спадкового майна, а тому таке право підлягає захисту.
При цьому, суд звертає увагу, що серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як усунення перешкод (в тому числі шляхом вилучення з публічно кадастрової карти запису про присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам).
Разом з тим, дотримуючись положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту: шляхом припинення дії правового титулу як підстави виникнення такого права, а саме скасування Державних актів на право власності на земельні ділянки, який є таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
З огляду на наведене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, які були дослідженні в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, які складаються з судового збору.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач при зверненні до суду із позовом, сплатив судовий збір в повному обсязі. Між тим, просив не стягувати його з Відповідача, у звязку з чим суд вирішив судові витрати по сплаті судового збору залишити за Позивачем.
На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 264, 280-283 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства ''Дніпровець'', треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Петриківська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про усунення перешкод в оформленні спадщини, шляхом скасування державної реєстрації Державних актів на право власності на земельні ділянки, вилучення запису про присвоєння їм кадастрових номерів, задовольнити повністю.
Судові витрати по сплаті судового збору залишити за Позивачем.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення буде складено 07 грудня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_6