печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Київенерго» звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за необліковану електроенергію в сумі 3 473,83 грн. посилаючись на те, що відповідач за адресою: АДРЕСА_1 є споживачем електричної енергії, яку постачає ПАТ «Київенерго». Як зазначає позивач, 18 квітня 2016 року за адресою боржника представниками ПАТ «Київенерго» було виявлено порушення, зокрема відсутність на лічильнику пломби МАГНЕТ, що є порушенням ст.ст. 26, 27 Закону України «Про електроенергетику». На підставі виявленого порушення було складено акт про порушення №46083, який був підписаний трьома представниками енергопостачальника. 16 травня 2016 року відбулося засідання комісії з розгляду актів порушень ПКЕЕН та умов договорів про користування електричною енергією і нарахувань за ними. Комісією було прийнято рішення провести нарахування по акту №46083 від 18 квітня 2016 року за не обліковану електроенергію, відповідно до п. 3.4 Методики за формулою 3.1. проведено розрахунок, вартості електроенергії, спожитої з порушенням ПКЕЕН на суму 3 473,83 грн. Однак заборгованість за актами про порушення ПКЕЕН №46083 відповідачем не сплачена та складає 3 473,83 грн., відтак представник позивача просить суд стягнути з відповідача борг за необліковану електроенергію у вказаному розмірі.

Ухвалою суду від 30 липня 2018 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження, того ж дня учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз'яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки.

Відповідач у встановлений законом строк подав відзив на позовну заяву, в яких не погоджується з доводами, викладеними в позовній заяві, у зв'язку з тим, що документи, на які посилається позивач у своєму позові, не доводять правомірності вимог щодо стягнення заборгованості, а прилади обліку, які згідно договору маяють бути якісними та надійними, виявились низької якості, що на думку відповідача стало передумовою порушення цілісності приладу.

Зокрема, у відповіді на відзив представник позивача посилається на те, що відповідачем у відзиві не спростовано твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог, а її доводи не ґрунтуються на доказах в розумінні ст. 81 ЦПК України. А також зазначив, що у відповідності до приписів п.п. 11, 14, 15 Правил користування електричною енергією для населення, збереження лічильника в цілісному, опломбованому стані покладається на споживача, за що останній несе відповідальність, встановлену ст. 27 Закону України «Про електроенергетику», а оскільки, 28 травня 2014 року відповідно до акту № проведено опломбування лічильнику ОСОБА_2 може мати місце настання правових наслідків за порушення визначеного законом обов'язку.

З заперечень на відповідь позивача на відзив ОСОБА_2 вбачається, що остання проти позову заперечує в повному обсязі та вказує на те, що позов не підтверджено достатніми, належними та допустимими доказами, а вимоги позивача ґрунтуються на припущеннях.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Положення ст. 92 Конституції України визначають, що виключно законами України, визначаються основні засади організації та експлуатації енергосистем.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

У відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, як встановлено ст. 322 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно з п. 1 ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії між споживачем та енергопостачальною організацією.

Взаємовідносини між побутовим споживачем електричної енергії та енергопостачальною організацією регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357.

Правила обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

Згідно пункту 3 Правил споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки.

Енергопостачальними, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об'єкти якого розташовані на цій території, в укладені договору про користування електричною енергією.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Ст. 27 Закону України «Про електроенергетику» визначає відповідальність за порушення законодавства про електроенергетику. Зокрема, до правопорушень в електроенергетиці відносять: порушення правил користування енергією.

Відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ від 04 травня 2006 року № 562, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04 липня 2006 року за № 782/12656, ця Методика встановлює порядок визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28, або Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357. Методика застосовується постачальником електричної енергії за регульованим тарифом (електропередавальною організацією) при визначенні обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією та/або виявлення фактів крадіжки електричної енергії, самовільного підключення до об'єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без приладів обліку.

Відповідно до п. 2.1 Методика застосовується на підставі акта про порушення, складеного в порядку, установленому цією Методикою, з урахуванням вимог ПКЕЕ та в разі виявлення таких порушень ПКЕЕ.

В п. 6.41. ПКЕЕ визначено, що у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих ПКЕЕ або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт порушень ПКЕЕ.

Судом встановлено, що 18 квітня 2016 року представниками постачальника електричної енергії ПАТ «Київенерго» складено акт про порушення № 46083 з якого вбачається, що споживач квартири АДРЕСА_2 о/р НОМЕР_3 порушив ст.ст. 26, 27 Закону України «Про електроенергетику» у зв'язку з відсутністю пломби МАГНЕТ.

18 квітня 2016 року представниками постачальника електричної енергії ПАТ «Київенерго» складено акт про усунення порушення ПКЕЕН № 46083, з якого вбачається, що порушення споживача квартири АДРЕСА_3 в повному обсязі.

Комісією № 2 з розгляду актів про порушення споживачами ПКЕЕН складено протокол № 1018 від 16 травня 2016 року засідання комісії по розгляду акта про порушення № 46083 від 18 квітня 2016 року з якого вбачається, що споживач, який проживає у квартирі АДРЕСА_3 порушив правила користування електричною енергією, зокрема відсутність на лічильнику пломби МАГНЕТ.

Крім того, було складено розрахунок обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем ПКЕЕН за актом №46083 від 18 квітня 2016 року, згідно якого вартість не облікованої електричної енергії становить 3 473,83 грн., про що і повідомлено споживача ОСОБА_2 рекомендованою кореспонденцією.

За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В позовній заяві встановлено, що рахунок, здійснений позивачем, відповідає вимогам Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, оскільки він був проведений з 19 жовтня 2016 року по 18 квітня 2016 року. Зазначений розрахунок обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем ПКЕЕН за актом №46083 від 18 квітня 2018 року року суд вважає правильним.

Відповідачем не надано жодних беззаперечних доказів того, що заборгованість за спожиті послуги відсутня, а тому суд позбавлений можливості врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути судовий збір на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 92 Конституції України, ст.ст. 319, 322, 526, 625 ЦК України, ст. 68 ЖК Української РСР, ст.ст. 1-13, 76-83, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов публічного акціонерного товариства «Київенерго» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (03150, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, 5, ) заборгованість у розмірі 3 473,83 грн. та судовий збір в сумі 1 762,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. А. Писанець