Справа № 307/2011/18
Провадження № 2/307/1149/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Ком'яті Н.А.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог виконавчий комітет Дубівської селищної ради про усенення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом позбавлення особи права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на проживання АДРЕСА_1.

Посилається на те, що на підставі договру дарування вона набула право власності на житловий у будинок АДРЕСА_1.

На даний час вона разом з чоловіком та двома доньками проживає у вказаному будинку.

У червні 2018 року вона дізналася, що в її будинку зареєстровані ОСОБА_3, який не проживає у ньому більше дев'яти років, та ОСОБА_4, який не проживає більше двадцяти років.

Вона зверталася до них, щоб вони подали заяви про зняття з реєстрації у вказаному будинку, але всі її прохання були проігноровані.

Реєстрація відповідачів у будинку порушує її майнові та житлові права та перешкоджає повноцінно користуатися й розродяжатися цим майном.

Просить задовльнити позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник Дубівської селищної ради у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Під час розгляду справи суд встановив, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, що стверджується договором дарування житлового будинку та витягом про державну реєстрацію прав.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення.

Відповідно до довідки Дубівської селищної ради № 3154 від 05.07.2018 р. у будинку АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та ОСОБА_3, який проживає у м. Полтава.

З акту обстеження матеріально-побутових умов від 04.07.2018 р. вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1, не проживають вже декілька років.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 більше року не проживає у належному позивачці житловому будинику АДРЕСА_1 без будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даному будинку, а тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання в будинку, що належить позивачці.

Відповідачі не з'явилися в судове засідання та відзиву на позовну заяву не надали.

Разом з тим суд встановив, що згідно довідки Дубівської селищної ради ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1 не зареєстрований.

За таких обставин позовна вимога про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, а вимога відносно ОСОБА_4 задовленню не підлягає, так як він у будинку позивачки не зареєстрований, отже відсутні порушення будь-яких її прав.

Тому, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 16, 391, 405 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково. Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право на користування житлом у будинку АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сімсот чотири гривні 40 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 24.12.2018 року.

Головуючий: Гримут В.І.