Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 442/7132/16-ц

провадження № 61-9387св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

представник позивача - ОСОБА_10

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І. від 17 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним спадкового договору з підстав вчинення його ОСОБА_6 під впливом помилки.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_6, яка проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказана квартира належала їй на підставі свідоцтва про право власності. 15 жовтня 2016 року після смерті матері ОСОБА_6 йому стало відомо, що 5 червня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий номер 347, за умовами якого належна ОСОБА_6 на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 після її смерті переходить у власність ОСОБА_4 Він, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до приватного нотаріуса Бекиш В. О. із заявою про прийняття спадщини, яка 1 листопада 2016 року зареєструвала у спадковому реєстрі спадкову справу за реєстраційним номером 59733968. Він з сім'єю проживає в Росії, постійно приїздив до батьків, надавав матеріальну допомогу, спілкувався з матір'ю по телефону, перебував з нею у хороших відносинах. Вказує на те, що його мати ОСОБА_6, укладаючи спірний договір, помилялася щодо його правової природи, прав та обов'язків сторін по договору, оскільки її внутрішня воля була спрямована на укладення договору довічного утримання, а не спадкового договору, на момент укладення якого їй було 76 років, вона була хворою і потребувала стороннього догляду.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд визнати спірний спадковий договір недійсним.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним спадковий договір, укладений 5 червня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за номером 347.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що договором порушуються права позивача ОСОБА_2, як спадкоємця за законом першої черги, вказаний правочин був вчинений його матір'ю ОСОБА_6 під впливом помилки, яка має істотне значення, а тому вказаний правочин підлягає визнанню недійсним.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 лютого 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позов про визнання недійсним правочину, вчиненого в наслідок помилки, може бути задоволений лише на вимогу сторони, яка діяла під впливом помилки. Позов про визнання договору недійсним подано після смерті сторони договору - ОСОБА_6 її спадкоємцем ОСОБА_2, з тих підстав, що остання при укладенні правочину діяла під впливом помилки.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2017 року та залишити в силі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 лютого 2017 року, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оспорюваний правочин не відповідає вимогам частин першої та третьої статті 203 ЦК України, оскільки вчинений під впливом помилки щодо істотних умов правочину, зокрема його правової природи. Сторони спірного правочину при його підписанні не читали договору, не визначали який має бути між ними укладений договір, тобто яка має бути правова природа укладеного правочину; воля сторін - їх внутрішнє волевиявлення було спрямоване на укладення договору довічного утримання, а не спадкового договору, не сторони, а нотаріус визначила який договір буде укладатися. Зазначив, що ОСОБА_6 була особою похилого віку, жила одна, хворіла, просила догляду за нею, договір не читала, їй взагалі не надавали примірника договору. Вказані обставини були предметом розгляду у суді першої інстанції, однак судом апеляційної інстанції залишені поза увагою.

У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2018 року ОСОБА_4 та приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_5 подали відзиви на касаційну скаргу, просили рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2.

5 червня 2015 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 було укладено спадковий договір, у якому сторони зазначили про те, що відчужувач майна після смерті у власність набувача передає належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

ОСОБА_2, як спадкоємець за законом першої черги у визначений законом строк та у визначеному законом порядку прийняв спадщину.

Згідно статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Відчужувачем у спадковому договорі може бути подружжя, один із подружжя або інша особа. Набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа (стаття 1303 ЦК України).

Відповідно до статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам роз'яснено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

З наведеного слідує, що позов про визнання недійсним правочину, вчиненого внаслідок помилки, може бути задоволений лише на вимогу сторони, яка діяла під впливом помилки.

Позов про визнання спадкового договору недійсним подано після смерті сторони договору - ОСОБА_6 її спадкоємцем, і з підстав, що остання діяла під впливом помилки.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання спірного правочину, вчиненого внаслідок помилки недійсним, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що такий позов може бути задоволений лише на вимогу сторони, яка діяла під впливом помилки.

Доводи касаційної скаргивисновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк