Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 389/4149/15-ц

провадження № 61-9912св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 липня 2016 року у складі судді Савельєва О. В. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Суржик М. М., Авраменко Т. М., Суровицької Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), просив визнати недійсним договір кредиту №SAMDN9772, укладений 30 листопада 2005 від його імені з відповідачем.

Позов обґрунтовано тим, що 30 листопада 2005 року невідома особа шляхом обману підробила підпис від його імені у заяві про видачу кредиту та надала його до Знам'янського відділення №1 ПАТ КБ «Приватбанк», на підставі чого отримала кредит у сумі 5 000,00 грн, який до сьогодні не повернула. Він кредитної угоди з ПАТ КБ «Приватбанк» не укладав та підписів у кредитній угоді не ставив. Керуюча відділенням банку на звернення щодо фальсифікації підпису та оформлення на його ім'я кредиту без його відома належним чином не відреагувала та запевнила, що особа, яка брала кредит розрахується, кредитна справа буде закрита. Він неодноразово пояснював, що вказаний кредит не оформлював.

У зв'язку з цим він був вимушений звернутися до прокуратури та міліції. Знам'янським міським відділенням Управління міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області за вказаним фактом розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиноюпершою статті 190 КК України. Однак представники банку вимагають від нього сплатити борг, якого у нього не існує, так як він не укладав кредитний договір. Після звернення до міліції, лише у листопаді 2013 року на запит слідчого прийшли документи та йому стало відомо, що дійсно від його імені укладено кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк» №SAMDN9772 та станом на листопад 2013 року заборгованість за вказаним кредитом складає 27 412,53 грн. До матеріалів кримінального провадження долучена заява про видачу кредиту від його імені, але не з його підписом. Спірний правочин не відповідає вимогам закону, оскільки кредитний договір укладений не ним, а іншою особою, яка не була у встановленому порядку уповноважена на його підписання, його волевиявленню не відповідає, ним договір не визнаний, кошти від відповідача він не отримував. Зазначене є підставою для визнання спірного кредитного договору недійсним.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір №SAMDN9772, укладений 30 листопада 2005 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк». Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача судовий збір у сумі 551,20 грн та витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи у сумі 5 505,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 27 травня 2016 року №37/16, проведеної Науково-дослідною лабораторією судових експертиз, підписи від імені позивача, що містяться в графі: «Підпис», проти рукописного запису дати: «30 листопада 2005 року» у заяві позичальника позивача до Банку від 30 листопада 2005; у графі: «Дата та підпис отримувача», проти рукописного запису дати: «01 грудня 2005 року» у розписці про отримання платіжної картки ПАТ КБ «Приватбанк» від 01 грудня 2005 року, виконані не позивачем, а іншою особою, з ретельним наслідуванням справжньому його підпису.

У вересні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з касаційною скаргою на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2016 року, у якій просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

18 листопада 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк».

22 березня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначено справу до судового розгляду.

У лютому 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що висновок експертизи не є основним та допустимим доказом, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Рішення суду ґрунтується лише на висновку судової експертизи. Проте суд не з'ясував інші обставини підписання договору.

Дії щодо погашення заборгованості свідчать про визнання позивачем боргу за кредитним договором.

Почеркознавча експертиза проведена з численними порушеннями.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, другою, третьою, четвертою та п'ятою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що кредитний договір №SAMDN9772 від 30 листопада 2005 складається із заяви позичальника разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку.

Відповідно до укладеного договору ОСОБА_3 30 листопада 2005 року отримав на платіжну картку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 5 000,00 грн.

Згідно з довідкою від 07 листопада 2013 №991916, виписками від 07 листопада 2013 року №196899 та №196878 за період з 30 листопада 2005 року по 07 листопада 2013 року станом на 07 листопада 2013 року ОСОБА_3 має перед ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у сумі 26 149,90 грн та штраф за прострочення більш як на 30 днів у сумі 1 262,63 грн.

Відповідно до довідки від 09 квітня 2014 №1401984 станом на 09 квітня 2014 року заборгованість склала 23 983,50 грн та штраф у сумі 1 262,63 грн.

У листі від 27 листопада 2015 року зазначено, що банк не має правових підстав для визнання договору шахрайським у зв'язку з тим, що не достатньо доказів, що підтверджують непричетність ОСОБА_3 до укладення вказаного договору.

Згідно з листом від 04 січня 2016 року №2/02/115-16 у провадженні слідчого відділу Знам'янського відділу поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000334 від 25 грудня 2015 року за заявою ОСОБА_3 про оформлення без його відома на його ім'я кредиту у ПАТ КБ «Приватбанк».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, взяли до уваги висновок судової почеркознавчої експертизи від 27 травня 2016 року №37/16, проведеної Науково-дослідною лабораторією судових експертиз, згідно з якими підписи від імені позивача, що містяться в графі: «Підпис», проти рукописного запису дати: «30 листопада 2005» у заяві позичальника позивача до Банку від 30 листопада 2005; у графі: «Дата та підпис отримувача», проти рукописного запису дати: «01 грудня 2005 року» у розписці про отримання платіжної картки ПАТ КБ «Приватбанк» від 01 грудня 2005 року, виконані не позивачем, а іншою особою, з ретельним наслідуванням якомусь справжньому його підпису.

Доводи касаційної скарги про проведення судової почеркознавчої експертизи з численними порушеннями суд касаційної інстанції відхиляє з урахуванням установлених обставин та висновків судів.

Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України 2004 року для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із статтею 150 ЦПК України 2004 року якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Щодо заяви відповідача про неналежність висновку експертизи, як доказу у справі, судом першої інстанції було роз'яснено представнику відповідача положення статей 10, 60 ЦПК України 2004 року щодо права на призначення та проведення додаткової чи повторної експертизи, що підтверджується технічним записом та журналом судового засідання, однак таким правом відповідач скористатися бажання не виявив.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо проведення експертизи з численними порушеннями, які є і доводами касаційної скарги, також зазначив, що експерт попереджався про кримінальну відповідальність за статтями 384 та 385 КК України, та виходив з того, що експерт має вищу освіту, 1-й кваліфікаційний клас судового експерта за спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів» та відповідне свідоцтво, стаж роботи експерта з 1996 року.

Апеляційний суд надав оцінку висновку експерта та виклав відповідні мотиви у судовому рішенні.

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів, а спрямовані на переоцінку висновку судової почеркознавчої експертизи, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик