Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2331/18
Провадження № 2/376/1073/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2018 р. Сквирський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Клочко В.М.

за участю секретаря судового засідання Щур Л.А.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Косівської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом.

В обгрунування позовних вимог вказав, що з січня 1991 року його дід ОСОБА_4 був прийнятий на роботу в колгосп імені Леніна «Шлях Ілліча» та «Промінь» с. Логвин Володарського району Київської області та того ж дня був прийнятий в члени колгоспу. При складенні списку осіб, яким має бути надано пай як члену колгоспу імені Леніна «Шлях Ілілча» та «Промінь», ОСОБА_4 до вказаного списку було включено, однак при проведенні розпаювання у березні 1995 року, сертифікат про право на земельну частку пай ОСОБА_4 видано не було. Влітку 2018 року позивач випадково від працівників сільської ради дізнався, що ОСОБА_4 за невідомих обставин сертифікату про право на земельну частку пай, на який він мав повне право, видано не було, чим грубо порушено право ОСОБА_4 на отримання земельної частки (паю).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що стверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, тож позивач не мав можливості раніше дізнатися про дані обставини справи.

Посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

У земельному законодавстві, а саме: Земельному кодексу України (редакція 1992 року), Земельного кодексу України (чинна редакція), Закону України „Про порядок виділення у натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток-паїв", Указу Президента „Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва, 1994 року", „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, 1995 року" не має жодного положення, яке б говорило про обмеження права на земельну частку (пай) місцем проживання. Це положення підтверджується Положеннями Конституції України, а саме: відповідно до ст. 33 Конституції України кожному гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання. У ст. 21 вказується, що усі люди є рівними у своїх правах та гідності. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Державний комітет України по земельних ресурсів у листі від 8 липня 1998 року зазначає, що відповідно до законодавства зміна місця проживання не є підставою для відмови в праві на земельну частку (пай).У листі від 10 грудня 2001 року Державний комітет України по земельних ресурсах зазначає, що виходячи з Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку-пай мають тільки члени недержавного сільськогосподарського підприємства, а надання права на земельну частку-пай здійснюється не за місцем проживання, а відповідно до встановленого членства в підприємстві (за місцем роботи або виходом на пенсію). Отже, невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку-пай особи, яка є членом КСП не позбавляє її права на земельну частку (пай).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) особи, яка є членом КСП не може позбавити її права на земельну частку (пай).При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу.

Крім того, як передбачено п. 2, 3 та 4 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», при паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначається виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству приймається окремо.

Також, оскільки до літа 2018 року позивач не знав, що його позбавлено права на отримання паю, відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, просить суд визнати причини пропуску ним строку для звернення до суду за захистом законних прав та інтересів поважними та поновити пропущений ним строк позовної давності.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилися, але надіслали заяву, в якій просять розглядати справу без їх участі, а також зазначили, що позовні вимоги визнають в повному обсязі.

Представник відповідача - Косівська сільська рада Володарського району Київської області свого представника в судове засідання не направила, але надіслала заяву, в якій просить суд розглядати справу без її представника за наявними у матеріалах справи доказами.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з січня 1991 року дід позивача - ОСОБА_4 був прийнятий на роботу в колгосп імені Леніна «Шлях Ілліча» та «Промінь» с. Логвин Володарського району Київської області та того ж дня був прийнятий в члени колгоспу. При складенні списку осіб, яким має бути надано пай як члену колгоспу імені Леніна «Шлях Ілілча» та «Промінь», ОСОБА_4 до вказаного списку було включено, однак при проведенні розпаювання у березні 1995 року, сертифікат про право на земельну частку пай ОСОБА_4 видано не було. Влітку 2018 року позивач випадково від працівників сільської ради дізнався, що ОСОБА_4 за невідомих обставин сертифікату про право на земельну частку пай, на який він мав повне право, видано не було, чим грубо порушено право ОСОБА_4 на отримання земельної частки (паю), що стверджується архівною довідкою №119-06-06 від 12.09.2016 року, державним актом на право колективної власності на землю, списком членів спілки селян «Промінь».

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що стверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, тож позивач не мав можливості раніше дізнатися про дані обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом, та бажає прийняти спадщину після смерті свого діда ОСОБА_4, оскільки за життя ОСОБА_4 його право було порушено.

Ст. 1222 ч.1 ЦК України визначає спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Відповідно до ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року, який діяв на час розпаювання земель колективної власності, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання документа, що посвідчує це право.

Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року визначено коло осіб, які мають право на земельний пай, а саме «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Згідно роз'яснень викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Оскільки ОСОБА_4 на час одержання колективним сільськогосподарським підприємством «Промінь» с. Логвин Володарського району Київської області державного акта на право колективної власності на землю станом на 01 квітня 1994 року був членом даного КСП, то він мав право на земельний пай і на його ім'я помилково не видали сертифікат на право на земельну частку (пай) при розпаюванні землі.

Загальновідомим є факт, що колишні члени КСП «Промінь» вже отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) та в послідуючому державні акти на земельну частку (пай).

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ч. 1 ст. 2 вищевказаного Закону є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай).

Згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації за межами населених пунктів.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав ( п. а ч. 3 ст. 152 ЗК України).

Оскільки право спадкодавця на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Промінь» було порушено, суд виходячи з принципу земельного законодавства щодо забезпечення рівності права власності на землю громадян, що визначено п. б) ч. 1 ст. 5 ЗК України, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та визнати причини пропуску ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, строку для звернення до суду за захистом законних прав та інтересів поважними та поновити пропущений строк позовної давності; визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право в порядку спадкування за законом на право на земельну частку (пай), на яку мав право ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 2,7062 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території Косівської сільської ради Володарського району Київської області.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 142 ч.1, 200, 206, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 1222, 1265, 1266, 1268 ЦК України, ст.ст. 5, 152 ч. 3 п. а) ЗК України, ст.ст. 2, 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року, ст.ст. 1, 2, 3, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Косівської сільської ради Володарського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати причини пропуску ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, строку для звернення до суду за захистом законних прав та інтересів поважними та поновити пропущений строк позовної давності.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право в порядку спадкування за законом на право на земельну частку (пай), на яку мав право ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 2,7062 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території Косівської сільської ради Володарського району Київської області.

Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. М. Клочко