Дата документу 31.10.2018 Справа № 330/1379/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/1379/18 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/16/18 Ковальчук О.А.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Воробйової І.А.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Якимівського районного суду Запорізької області від 20 липня 2018 року про забезпечення позову керівника Мелітопольської місцевої прокуратури в інтересах держави до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування п.п. 1.4 п.1, п.п. 2.4 п.2 рішення Кирилівської селищної ради від 18.05.2010 року № 27 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам для дачного будівництва», визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобовязання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року керівник Мелітопольської місцевої прокуратури, діючи в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування п.п. 1.4 п.1, п.п. 2.4 п.2 рішення Кирилівської селищної ради від 18.05.2010 року № 27 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам для дачного будівництва», визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобовязання повернути земельну ділянку.

Разом з позовом подав до суду заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначав, що підпунктом 1.4 п.1, п.п. 2.4 п.2 рішення Кирилівської селищної ради від 18.05.2010 року №27 затверджено технічну документацію із землеустрою, що посвідчує право на земельну ділянку площею 0,0200 га, яку надано у власність ОСОБА_4 для індивідуального дачного будівництва в АДРЕСА_1, що є порушенням ст. ст. 85,88 ВК України, ст. ст. 59, 84 ЗК України.

На підставі вказаного рішення відділом Держкомзему у Якимівському районі Запорізької області 03.08.2010 року ОСОБА_4 видано державний акт НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,0200 га з кадастровим номером НОМЕР_1, про що у Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю вчинено запис №74.

23.02.2016 року за договором купівлі-продажу земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 перейшла у власність ОСОБА_3. Згідно з Інформаційною довідкою з

Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.07.2018 року власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 на цей час є ОСОБА_3

Вказує, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, але під час розгляду справи в суді він може здійснити відчуження на користь інших осіб спірної земельної ділянки, право власності на яку отримано незаконно, що унеможливить виконання судового рішення за даним позовом в частині повернення на користь територіальної громади смт. Кирилівка земельної ділянки, яка незаконно вибула з комунальної власності.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,0200 га, яка розташована на території Кирилівської селищної ради Якимівського району за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3

Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 20 липня 2018 року заяву керівника Мелітопольської місцевої прокуратури про забезпечення позову задоволено.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,0200 га, яка розташована на території Кирилівської селищної ради Якимівського району та належить на праві власності ОСОБА_3.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що зі змісту оскаржуваної ухвали не вбачається надання заявником належних доказів, на підставі яких суд першої інстанції встановив існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог. Просить скасувати ухвалу суду, у задоволені заяви про забезпечення позову відмовити.

Від в.о. керівника Мелітопольської місцевої прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Вважає, що оскаржувана ухвала суду прийнята з дотриманням норм чинного законодавства, оскільки такий захід може забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що в провадженні Якимівського районного суду Запорізької області знаходиться справа за позовом керівника Мелітопольської місцевої прокуратури в інтересах держави до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування п.п. 1.4 п.1, п.п. 2.4 п.2 рішення Кирилівської селищної ради від 18.05.2010 року № 27 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам для дачного будівництва», визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобовязання повернути земельну ділянку.

З позовної заяви вбачається, що предметом спору в даній справі є земельна ділянка площею 0,0200 га, кадастровий номер НОМЕР_1, призначена для індивідуального дачного будівництва, землі рекреаційного призначення, та розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.07.2018 року №130751003 спірна земельна ділянка, площею 0,02 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на праві приватної власності належить ОСОБА_3

В заяві про забезпечення позову керівник Мелітопольської місцевої прокуратури, обґрунтовуючи необхідність застосування судом заходів забезпечення позову, посилався на те, що власник земельної ділянки ОСОБА_3 може здійснити відчуження на користь інших осіб спірної земельної ділянки, що в подальшому може зробити неможливим виконання рішення суду в частині повернення на користь територіальної громади смт. Кирилівка земельної ділянки, яка незаконно вибула з комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв'язку із провадженням по цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів).

Враховуючи розяснення Верховного Суд України, що містяться в Постанові Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому заявник не зобов'язаний подавати суду докази.

Відтак, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів, які б підтверджували існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З огляду на викладене та враховуючи характер заявлених позивачем позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382,383,384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 січні 2017 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 01 листопада 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: І.А. Воробйова

Е.А. Онищенко