Справа № 659/611/18
Відповідно до довідки, наданої виконавчим комітетом Нижньосірогозької селищної ради, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований з 20 червня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1. (а. с. 18). Судова повістка про виклик відповідача ОСОБА_4 в судове засідання до суду на 04 жовтня 2018 року з позовною заявою та долученими до неї матеріалами повернута до суду з довідкою листоноші, що відповідач за місцем реєстрації не проживає (а.с. 44). Оголошення про виклик відповідача ОСОБА_4 в судове засідання на 14 годину 30 хвилин 10 жовтня 2018 року, та на 14 годину 30 хвилин 26 жовтня 2018 року поміщено на офіційному веб-порталі судової влади (а.с. 42, 48).. За таких обставин відповідач ОСОБА_4 вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається належним чином вручена відповідачу ОСОБА_4.
Згідно статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як вбачається з копії розписок сторони дійшли згоди про те, що позика буде повернута позичальникові за першою вимогою.
Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов'язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зі змісту складеної відповідачем розписки вбачається, що він не брав на себе зобовязання сплатити позивачу за користування коштами відсотки.
Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Суд, вважає доведеним факт укладання 30 травня 2017 року сторонами та невиконання відповідачем ОСОБА_4 взятих на себе боргових зобов'язань з повернення боргу позивачу ОСОБА_2 відповідно до умов укладеного 30 травня 2017 року договору позики грошових коштів.
За вказаних обставин, в силу умов договорів позики та ст.ст. 625, 1048-1050 ЦК України, вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами позики суду не надано.
Як вбачається з п. 7 укладеного сторонами 30 травня 2017 року договору позики грошових коштів сторони дійшли згоди про те, що позика бути повернутою позикодавцеві до закінчення строку до 30 травня 2018 року (а.с. 4), однак відповідач свої зобовязання не виконав, відповідно борг підлягає стягненню з нього у примусовому порядку.
Як передбачено ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто зобов'язання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов'язання, про що також зазначено в ст. 599 ЦК України.
Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов'язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України).
Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Суд, вважає доведеним факт укладання договору позики між сторонами та невиконання відповідачем взятих на себе боргових зобов'язань з повернення боргу позивачу, відповідно до наданої ним розписки.
За вказаних обставин, в силу умов договорів позики та ст. ст. 625, 1048-1050 ЦК України, вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами позики суду не надано.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають також стягненню з відповідача судові витрати, сплачені при подачі позовної заяви.
Керуючись ст.ст. ст. ст. 509, 526, 545, 625, 1046-1050 ЦК України, 10, 11-12, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Копію не набравшого чинності заочного рішення надіслати на адресу відповідача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Херсонського апеляційного суду.
Суддя: ОСОБА_6