Справа №613/127/18 Провадження № 2/613/168/18
26 жовтня 2018 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Шалімова Д.В.,
за участю секретаря Герасимюк Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові цивільну справу №613/127/18, пров. № 2/613/168/18 за позовом ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Богодухівжитло» виконавчого комітету Богодухівської міської ради - орган приватизації житла: квартир, кімнат у квартирах і одноквартирних будинках, господарських споруд і приміщень, що до них відносяться, житлового фонду, який знаходиться у власності територіальної громади, третя особа: Комунальне підприємство « Богодухівське бюро технічної інвентаризації», про визнання частково недійсним свідоцтва, скасування державної реєстрації та визнання права власності,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить: визнати частково недійсним свідоцтво на право власності на житло, видане 17 липня 1993 року Богодухівським міським комітетом приватизації, реєстр №165 від 27 вересня 1993 року реєстрової книги 2, в частині посвідчення ОСОБА_3 співвласником квартири АДРЕСА_1, скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за № 165 від 27 вересня 1993 року реєстрової книги №2, визнати за нею, право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, яка була набута нею в особисту власність в порядку приватизації державного житлового фонду. 23 грудня 1986 року виконавчим комітетом Богодухівської міської ради на її ім.»я в складі сім»ї з однієї особи було видано ордер на вищевказану квартиру. З моменту вселення і до даного часу вона одна проживає у вищевказані квартирі, і одна зареєстрована в ній. Згідно із розпорядженням Богодухівського міського комітету приватизації Богодухівської міської ради № 68 від 14 липня 1993 року прийнято рішення про передачу квартири в її одноособову приватну власність. На підставі даного розпорядження 17 липня 1993 року Богодухівським міським комітетом приватизації видане свідоцтво про право власності на квартиру, яке зареєстроване Богодухівським БТІ, реєстр № 165 від 27 вересня 1993 року, згідно із реєстраційним записом вона є єдиним власником квартири.17 липня 1993 року на квартиру Богодухівським БТІ видано технічний паспорт, згідно із записом про власника позивач є одноособовим власником квартири. У грудні 2017 року з листа КП «Богодухівське БТІ» № 800 від 31.11.2017 позивач дізналась, що згідно із реєстраційними документами - книги №2, номер запису №165 від 27 вересня 1993 року, разом з нею власником квартири значиться її чоловік ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В свідоцтві про право власності на квартиру внесено дописку про ОСОБА_3 як співвласника квартири. З ОСОБА_3 позивач зареєструвала шлюб 05 січня 1991 року, однак спільно однією сім'єю вони не проживали. ОСОБА_3 не вселявся в квартиру, ніколи в ній не проживав і не був зареєстрований. Таким чином відповідно до приписів Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_3 не набув права на приватизацію квартири. Це також підтверджується тим, що запис в свідоцтві не відповідає розпорядженню про приватизацію квартири, органом приватизації не приймалось рішення про передачу ОСОБА_3 у власність даної квартири. Таким чином ОСОБА_3 був помилково внесений в свідоцтво, без належних правових підстав, реєстрація в силу цього за ним права власності на квартиру є неправомірною, що порушує і обмежує законні права та інтереси власника даної квартири, тобто позивача . Вона є єдиним законним власником даної квартири і набувачем цього права, але воно в силу означених обставин неправомірно не визнається. Інші заінтересовані особи щодо прав на дану квартиру відсутні, спадкоємці ОСОБА_3 відсутні, спадкова справа після смерті останнього не відкривалася.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, просила суд розглядати справу за її відсутності , за участю представника ОСОБА_2
Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності. На задоволенні позову наполягав. Не заперечував проти ухвалення судом по справі заочного рішення.
Представник відповідача, КП «Богодухівжитло» виконавчого комітету Богодухівської міської ради - орган приватизації житла: квартир, кімнат у квартирах і одноквартирних будинках, господарських споруд і приміщень, що до них відносяться, житлового фонду, який знаходиться у власності територіальної громади, в судове засідання не з'явився, про місце, день та час слухання справи повідомлений належним чином.
Представник третьої особи, КП « Богодухівське бюро технічної інвентаризації», в судове засідання не з»явився, з невідомої суду причини, про місце, день та час слухання справи повідомлений належним чином.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до слідуючого:
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Судом встановлено, що виконавчим комітетом Богодухівської міської ради 24 грудня 1986 року, ОСОБА_1, сім»я якої складається з однієї людини, видано ордер №036216 на однокімнатну квартиру житловою площею 21,9 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. Ордер видано на підставі рішення виконавчого комітету Богодухівської міської ради №458 від 23 грудня 1986 року ( а.с. 8).
Розпорядженням Богодухівського міського комітету приватизації Богодухівської міської ради № 68 від 14 липня 1993 року, ОСОБА_1, на підставі заяви про приватизацію, передано в приватну власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 9).
Згідно свідоцтва на право власності на житло від 17 липня 1993 року, квартира , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та членам її сім»ї ОСОБА_3 Квартиру приватизовано згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» ( а.с. 7).
Відповідно до відмітки Богодухівського БТІ від 27 вересня 1993 року, що зроблена на зворотній стороні свідоцтва на право власності на житло від 17 липня 1993 року, квартира №13 зареєстрована на праві особистої власності за ОСОБА_1 та записана в реєстрову книгу №2 за реєстраційним №165.
Згідно технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 17 липня 1993 року, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 ( а.с. 10-13)
Відповідно до будинкової книги, у квартирі АДРЕСА_1, з 21 грудня 1993 року прописана одна особа, ОСОБА_1 ( а.с. 15-16).
Згідно змісту ст.. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Крім того, відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої 1997 року з усіма її додатками та протоколами: « Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права», право власності є непорушною нормою у сучасних правових державах і порушити її не можна жодним чином, будь -я кою фізичною чи юридичною особою, а отже, зазначена норма є гарантією непорушності права власності й попередження свавільного захоплення власності.
Згідно свідоцтва про шлюб, виданого Богодухівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 12 травня 2017 року, НОМЕР_2, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано 05 січня 1991 року, актовий запис №1 ( а.с. 18).
Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції на час приватизації квартири, наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, ч. 1 ст. 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 392 ЦК України установлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Як видно з матеріалів справи, а саме: ордеру №036216 від 24.12.1986, розпорядження Богодухівського міського комітету приватизації Богодухівської міської ради № 68 від 14.07.1993, будинкової книги квартири АДРЕСА_1, дана квартира видавалась одній ОСОБА_1, і саме вона одна проживала та була зареєстрована у цій квартирі.
Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Богодухівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області, від 12 травня 2017 року, НОМЕР_3, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 19). Згідно відповіді Богодухівської державної нотаріальної контори №241/01-16 від 09.02.2018 , справи нотаріальних документів Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області до 2000 року передано на зберігання до Харківського обласного державного нотаріального архіву. Відповідно до відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву №676/01-18 від 12.03.2018, надати інформацію про заведення спадкової справи ( видачу свідоцтва про право на спадщину) після смерті ОСОБА_3, не уявляється можливим.
Згідно із абз. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.
Частиною 2 цієї статті Закону установлено, що у разі скасування на підставі рішення суду, рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Відповідно до змісту ст.ст. 21, 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Отже, квартира АДРЕСА_1 на підставі ордеру №036216 від 24.12.1986 була передана ОСОБА_1, сім»я якої складалась з однієї людини, і за її заявою на приватизацію квартири, розпорядженням Богодухівського міського комітету приватизації Богодухівської міської ради №68 від 14.07.1993 , ОСОБА_1 одній було передано в приватну власність вищевказану квартиру.
На підставі викладено, суд приходить до висновку, про необхідність визнати частково недійсним свідоцтво на право власності на житло, видане 17 липня 1993 року Богодухівським міським комітетом приватизації, реєстр №165 від 27 вересня 1993 року реєстрової книги 2, в частині зазначення ОСОБА_3 співвласником квартири АДРЕСА_1, оскільки останній не був співвласником даної квартири, так як ніколи в ній не проживав та не був зареєстрованим. Крім того, суд скасовує запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за № 165 від 27 вересня 1993 року реєстрової книги 2 та визнає за позивачем право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.
Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред'явлених доказів.

На підставі приведеного вище, керуючись ст. 41 Конституції України ст.ст. 5, 10-13, 21, 316, 321, 328, 392 , 393 ЦК України, статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ст.ст. 5,8 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 2, 26 Закону України ««Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-283, 284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Богодухівжитло» виконавчого комітету Богодухівської міської ради - орган приватизації житла: квартир, кімнат у квартирах і одноквартирних будинках, господарських споруд і приміщень, що до них відносяться, житлового фонду, який знаходиться у власності територіальної громади, третя особа: Комунальне підприємство « Богодухівське бюро технічної інвентаризації», про визнання частково недійсним свідоцтва, скасування державної реєстрації та визнання права власності - задовольнити в повному обсязі.

Визнати частково недійсним свідоцтво на право власності на житло, видане 17 липня 1993 року Богодухівським міським комітетом приватизації, реєстр №165 від 27 вересня 1993 року реєстрової книги 2, в частині зазначення ОСОБА_3 співвласником квартири АДРЕСА_1.

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за № 165 від 27 вересня 1993 року реєстрової книги 2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом тридцяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, у разі відсутності апеляційної скарги.

Повний текст виготовлено 30 жовтня 2018 року . .

СУДДЯ