Справа № 396/1688/18
Провадження № 2/396/698/18
РІШЕННЯ

Іменем України

27.09.2018 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого: Шепетько Володимир Іванович

при секретарі: Очеретньої М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м.Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 до Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Новоукраїнського районного управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Новоукраїнського районного управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 23.08.2018 року ОСОБА_1 (позивач по справі) звернувся до натаріуса ОСОБА_3 так як мав намір подарувати частину своєї квартири своїй доньці, але нотаріусом було надано інформаційну довідку згідно якої на частку квартири накладено арешт, тому укласти договір дарування чи купівлі продажу частки квартири не представляється можливим. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна реєстратором Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1, від 18.09.2007 року за № 5676114 внесено відомості до реєстру на підставі постанови АА № 945856 від 10.09.2017 року винесеної Новоукраїнською державною виконавчою службою та накладено арешт на все майно що належить позивачу. Так як позивачу стало зрозуміло, що обтяження з 2007 року та пригадавши, що дійсно були питання з Новоукраїнським ДВС, з приводу стягнення аліментів та у звязку з цим накладався арешт. Заборгованість по аліментах позивачем було сплачено але чому арешт знято не було відповідачу не відомо. 28.08.2018 року відповідач звернувся з заявою до Новоукраїнського районного відділу Державної виконавчої служби головного територіального Управління у Кіровоградської області про надання інформації у звязку з чим винесено постанову АА945856 та постанову на підставі якої накладено арешт на все майно. Працівниками ДВС позивачу розяснено, що на сьогоднішній час не можливо встановити у звязку з чим накладався арешт та що на теперішній час відсутня можливість надати уточненні відомості щодо арешту всього майна, оскільки згідно «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» п. 9.9. строки зберігання переданих до архівувиконавчих проваджень становлять 3 роки, після чого підлягають знищенню. В звязку з такими обставинами позивач змушений був звернутися до суду.

Ухвалою суду від 07 вересня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, у якій роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 27.09.2018 року.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у встановлений законом порядку та у встановлений законом строк відзиву до суду не подав.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 23.08.2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, є власниками квартири, яка знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, м. Новоукраїнка, вул. Толстого, будинок 32, квартира, 2. Форма власності: приватна спільна часткова, частка власності: 1/3. Відповідно до вищевказаної довідки 18.09.2007 року реєстратором: Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1; підстава виникнення обтяження: постанова, АА № 945856, 10.09.2007, Новоукраїнський відділ ДВС; обєкт обтяження: невизначене майно, все майно, що належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, власник: ОСОБА_1. (а.с.6,7).

Як вбачається з довідки Новоукраїнського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області МЮ України від 28.08.2018 року № 402/14, повідомлено наступне, що згідно даних Єдиного реєстру виконавчих проваджень на виконанні відсутні виконавчі документи щодо стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.8).

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.ч. 1,2 ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п.2, ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

За змістом зазначених норм та положень ст.16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності.

Згідно ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв'язку з цим перераховані до Державного бюджету України; якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог ЗУ "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; погашення, списання згідно із ЗУ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Враховуючи встановлені обставини, оскільки будь-яке виконавче провадження відносно позивача в провадженні відділу примусового виконання рішень відсутнє, суд прийшов до висновку, що відповідно до встановлених обставин та закону арешт накладений на майно боржника знімається та скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, що не було здійснено державним виконавцем, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 316,317,319,321 Цивільного кодексу України, ст.ст. 39,40 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 258, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов"язати Новоукраїнську Державну виконавчу службу звільнити з-під арешту все майно, належне ОСОБА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1, на яке накладено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно та виключати відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - внесених реєстратором Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1, від 18.09.2007 року за №5676114 на підставі постанови АА №945856 від 10.09.2007 року винесеної Новоукраїнською державною виконавчою службою.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з моменту проголошення.

Повний текст рішення складено 08.10.2018 року.

Головуючий: В. І. Шепетько