Дата документу 21.09.2018
Справа № 2-2618/09
Провадження № 6/334/25/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні, по цивільній справі № 2-2618/2009,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні її правонаступником, вказавши в заяві, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-2618/09 з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» було стягнуто заборгованість в розмірі 2306436,32 гривень.05.11.2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист по цій справі.Станом на теперішній час на виконанні у Запорізькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавче провадження номер за ЄДРВП 50747226 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2618/09, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя.

В процесі виконання рішення між боржником ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір № 1 від 01.12.2017 року про переведення боргу. Згідно цього договору ОСОБА_3 прийняла на себе зобов'язання, як боржника, які випливають із рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 2-2618/09 та виконавчого листа виданого на підставі вищезазначеного рішення.

Тому, заявник просить суд замінити первісного боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні номер за ЄДРВП 50747226 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2618/09 виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя 05.11.2009 року, на його правонаступника, нового боржника ОСОБА_3.

Заявник у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання був повідомлений належним чином.

Представник банку в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заву про розгляд справи без його участі та письмовий відзив в якому зазначила, що під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувана або боржника) з переходом прав та обов'язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України). Правонаступництво у виконавчому провадженні означає перехід прав і обов'язків сторони виконавчого провадження (стягувана або боржника) від однієї особи (правопопередника) до іншої особи (правонаступника), у зв'язку з правонаступництвом у матеріальних правовідносинах, та може настати, по-перше, у випадку загального (універсального) правонаступництва (реорганізація юридичної особи) (ч. 1 ст. 104 ЦК) і спадкування (ст. 1216 ЦК), по-друге, у випадку часткового (сингулярного) правонаступництва (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК), переведення боргу (ст. 520 ЦК). У тих випадках, коли норми матеріального права не допускають переходу прав і зобов'язань від одного суб'єкта матеріальних правовідносин до іншого, не допускається і правонаступництво у виконавчому провадженні. Норми чинного законодавства не допускають переходу від однієї особи до іншої таких суб'єктивних прав, які не відокремлені від особистості - носія цих суб'єктивних прав. У відповідності до ст. 520 ЦК України «Боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом». Представник зауважує, що до Банку не звертався а ні ОСОБА_1, а ні ОСОБА_3 з заявою про заміну сторони її правонаступником. Згідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Тому представник банку вважаємо, що нікчемний правочин не може бути підставою для зміни сторони у виконавчому провадженні.

До того ж, представник банку у відзиві зазначила, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та на сьогоднішній день їй вже 70 років, при цьому вона є поручителем перед АТ «Ощадбанком» щодо виконання зобов'язань ОСОБА_1, і у неї проводиться утримання із пенсії за рішенням суду, через Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя та вона і так не має можливість сплачувати по рахункам, а ОСОБА_1 таким чином планує уникнути виконання свої зобов'язань перед Банком. З метою виконання рішення суду, державним виконавцем Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області описано будинок, який належить ОСОБА_1 для його реалізації, але своїми діями ОСОБА_1 перешкоджає реалізації майна та виконанню рішення суду. Тому, Банк проти вимог заявника заперечує у повному обсязі, та просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну сторони у виконавчому провадженні її правонаступником.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 442 ЦПК України не явка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про заміну сторони виконавчого провадження не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2009 року стягнуто ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Шевченківське відділення № 7858 ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2306436,32 грн. та витрати по сплаті держмита у сумі 1700 грн. та ІТЗ 30 грн. /а.с.106/. На підставі вказаного рішення суду 05.11.2009 року було видано виконавчий лист.

На теперішній час на виконанні у Запорізькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавче провадження номер за ЄДРВП 50747226 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2618/09, що підтверджується Постановою про відновлення виконавчого провадження від 15.09.2017 р. /а.с.103/.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.12.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Договір №1 про переведення боргу у розмірі 2306436,32 грн. /а.с.102/.

Згідно із ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ст. 520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

З вищезазначеної цивільно-правової норми вбачається, що необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу обумовлюється тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Крім того, дія правила про необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу поширюється саме на випадки, коли переведення боргу здійснюється на підставі договору.

Згідно із ст. 522 ЦК України, форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язані визначається відповідно до положень статті 513 ЦК України, а саме у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам

Згідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин. якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, договір про переведення боргу укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Предметом договору є борг (грошове зобов'язання) у розмірі 2306436,32 грн.

Суд вважає, що вказаний правочин був здійснений з порушенням вимог ст.ст. 520, 525 ЦК України, оскільки, а ні до матеріалів справи, а ні в самому договорі не надано згоди ПАТ «Ощадбанк», яке є кредитором по виконавчому провадженню, більше того, Банк категорично заперечує проти заміни сторони у виконавчому провадженні, тобто боржник в односторонньому порядку, без згоди Кредитора, змінив умови зобов'язання.

Наслідком переведення боргу за правочином без згоди кредитора є недійсність такого правочину.

Оскільки згода кредитора є суттєвою умовою договору про заміну боржника у зобов'язанні, договір переведення боргу від 01.12.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не може вважатися укладеним, оскільки фактично заміна боржника не відбулася через відсутність згоди кредитора, та Договір №1 про переведення боргу є нікчемним, оскільки укладений з порушенням вимог законодавства, тому суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником.

Керуючись ст. ст. 442 ЦПК України, ст.ст. 203,215, 520-522 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні її правонаступником - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Баруліна Т. Є.