Справа № 211/2667/18
Провадження № 2/211/1537/18
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

при секретарі Польчик Л.В.

за відсутності: сторін по справі

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, третя особа приватний нотаріус Дацко Ярослав Олексійович, про встановлення факту володіння майном на праві приватної власності та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його матір ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та легкового автомобілю марки ОСОБА_4 КРУИЗЕР, рік випуску 2004, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2.

За життя, а саме 11 вересня 2017 року, ОСОБА_3 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті усе майно та майнові права, що будуть належати їй на день смерті, незалежно від їх складу та місця знаходження, і взагалі все те, що буде за законом їй належати заповіла позивачу - ОСОБА_1.

Позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу на домоволодіння з земельною ділянкою не був нотаріально посвідчений, а придбання у власність відбулося на підставі укладення договору купівлі-продажу між Продавцем - ОСОБА_5 та Покупцем - ОСОБА_3. Договір купівлі-продажу був посвідчений 29.06.1998 року Товарною біржою «Нове століття» міста Дніпропетровськ, за № 1-338. Також нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на автомобіль, оскільки, мати позивача стала власником 1/2 частини автомобіля марки ОСОБА_4 КРУИЗЕР після смерті батька - ОСОБА_6. ОСОБА_1 та його рідний брат ОСОБА_7 відмовилися від 1/3 частини автомобіля марки ОСОБА_4 КРУИЗЕР у кожного на користь їхньої матері, однак вона не встигла зареєструвати (перереєструвати) належний їй транспортний засіб, через що позивач на теперішній час не може отримати свідоцтво про право на спадщину.

29 червня 1998 року мати позивача придбала у ОСОБА_5 домоволодіння, яке складається з шлакоблочного обкладеного цеглою житлового будинку «А-1» загальною площею - 46.80 кв.м., житловою площею - 32,60 кв.м., літньої кухні з шпал обкладеної цеглою Б», цегляного сараю «В», водо колонки І, забора І, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 480 кв.м., яка приватизована згідно до державного акту на право власності на землю серії ДП на підставі рішення Виконкому Криворізької міської пади № 139/1 від 12.03.1997 р. та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4120 від 10.02.1998 року, що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння з земельною ділянкою від 29.06.1998 р., зареєстрованим на товарній біржі «Нове століття» від 29 червня 1998 року за № 1-338 на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року.

Позивач просить визнати, що за життя ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 який складається з шлакоблочного обкладеного цеглою житлового будинку «А-1» загальною площею - 46,80 кв.м., житловою площею - 32,60 кв.м., літньої кухні з шпал обкладеної цеглою «Б», цегляного сараю «В», водо колонки І, забора та земельна ділянкя площею 480 кв.м., яка приватизована згідно до державного акту на право власності на землю серії ДП на підставі рішення Виконкому Криворізької міської ради № 139/1 від 12.03.1997 р. та зареєстрована в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4120 від 10.02.1998 року, на якій розташоване домоволодіння, та визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 який складається з шлакоблочного обкладеного цеглою житлового будинку «А-1» загальною площею - 46,80 кв.м., житловою площею - 32,60 кв.м., літньої кухні з шпал обкладеної цеглою «Б», цегляного сараю «В», водо колонки І, забора та земельну ділянку площею 480 кв.м., яка приватизована згідно до державного акту на право власності на землю серії ДП на підставі рішення Виконкому Криворізької міської ради № 139/1 від 12.03.1997 р. та зареєстрована в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4120 від 10.02.1998 року, на якій розташоване домоволодіння, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати, що за життя ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, належав легковий автомобіль марки ОСОБА_4 КРУИЗЕР, рік випуску 2004, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 та визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на легковий автомобіль марки ОСОБА_4 КРУИЗЕР, рік випуску 2004, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності їхнього представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

Приватний нотаріус Дацко Ярослав Олексійович у судове засідання не з'явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача ОСОБА_3 (а.с. 16, 17, 18 - копії свідоцтв про укладання шлюбу, про народження, про смерть).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та легкового автомобілю марки ОСОБА_4 КРУИЗЕР, рік випуску 2004, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2.

Вищевказане домоволодіння належало на праві особистої приватної власності ОСОБА_3, а саме на підставі договору купівлі-продажу з земельною ділянкою від 29.06.1998 року, відповідно до якого вона придбала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 який складається з шлакоблочного обкладеного цеглою житлового будинку «А-1» загальною площею - 46,80 кв.м., житловою площею - 32,60 кв.м., літньої кухні з шпал обкладеної цеглою «Б», цегляного сараю «В», водо колонки І, забора та земельну ділянку площею 480 кв.м. Даний договір купівлі-продажу було укладено на Товарній біржі «Нове століття» та на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягав нотаріальному посвідченню (а.с. 19 - копія договору).

Право власності на вищевказане домоволодіння з земельною ділянкою було зареєстровано в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_3 (а.с. 77 - повідомлення).

Легковий автомобіль марки ОСОБА_4 КРУИЗЕР, рік випуску 2004, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 належав ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності, а саме на підставі свідоцтв про право власності та про право на спадщину за законом від 07.03.2015 року (а.с. 20, 23, 24 - копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, свідоцтв). Даний автомобіль не був перереєстрований за ОСОБА_3, а залишився зареєстрованим за колишнім власником ОСОБА_8

За життя ОСОБА_3 склала заповіт від 11.09.2017 року, згідно якого заповідала належне усе майно та майнові права, що будуть належати їй на день смерті, незалежно від їх складу та місця знаходження, і взагалі все те, що буде за законом їй належати - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с. 25 - копія заповіту).

ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак 18.10.2017 року приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом оскільки договір купівлі-продажу на домоволодіння з земельною ділянкою не був нотаріально посвідчений та автомобіль не був перереєстрований на ім'я ОСОБА_3(а.с. 26-27, 28 - постанова, витяг).

Відповідно до ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1223 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснено, що Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 15 та ст. 16 ЦК України, зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу та одним із способів захисту прав та інтересів є зокрема визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права на землю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На цей час правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано.

Отже, суд вважає встановленим, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мав місце договір купівлі-продажу домоволодіння з земельною ділянкою, який не був нотаріально посвідчений, але він був письмо зареєстрований Товарною біржою «Нове століття» та зареєстрований у Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки, оформляючи його на товарній біржі, були ознайомлені із застереженням у договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Тому суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним, та вважає можливим визнати, що за життя ОСОБА_3 належало вищевказане домоволодіння з земельною ділянкою. Тому як наслідок, суд вважає можливимвизнати за позивачем право власності на дане домоволодіння з земельною ділянкою в порядку спадкування за заповітом, оскільки іншого шляху для захисту прав позивача не існує. Щодо визнання, що за життя ОСОБА_3 належав автомобіль марки ОСОБА_4 КРУИЗЕР. В цій частині позивні вимоги також підлягають задоволенню, так як ОСОБА_3 на підставі свідоцтв про право власності та про право на спадщину за законом від 07.03.2015 року належав даний автомобіль, але він не був нею перереєстрований у державних органах на своє ім'я.Тому як наслідок суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на даний автомобіль в порядку спадкування за заповітом.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 247, 263-265, 315, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати, що за життя ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 який складається з шлакоблочного обкладеного цеглою житлового будинку «А-1» загальною площею - 46,80 кв.м., житловою площею - 32,60 кв.м., літньої кухні з шпал обкладеної цеглою «Б», цегляного сараю «В», водо колонки І, забора, та земельна ділянка площею 480 кв.м., яка приватизована згідно до державного акту на право власності на землю серії ДП на підставі рішення Виконкому Криворізької міської ради № 139/1 від 12.03.1997 р. та зареєстрована в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4120 від 10.02.1998 року, на якій розташоване домоволодіння.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 який складається з шлакоблочного обкладеного цеглою житлового будинку «А-1» загальною площею - 46,80 кв.м., житловою площею - 32,60 кв.м., літньої кухні з шпал обкладеної цеглою «Б», цегляного сараю «В», водо колонки І, забора, та земельну ділянку площею 480 кв.м., яка приватизована згідно до державного акту на право власності на землю серії ДП на підставі рішення Виконкому Криворізької міської ради № 139/1 від 12.03.1997 р. та зареєстрована в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4120 від 10.02.1998 року, на якій розташоване домоволодіння, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати, що за життя ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, належав легковий автомобіль марки ОСОБА_4 КРУИЗЕР, рік випуску 2004, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на легковий автомобіль марки ОСОБА_4 КРУИЗЕР, рік випуску 2004, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя: С. В. Ткаченко