Справа № 548/1206/18
Провадження № 2/548/533/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.08.2018 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Миркушіної Н.С.,

за участю секретаря судового засідання Ващенко М.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи його тим, що він ОСОБА_1, народився та проживає все своє життя у с. Вишняки Хорольського району Полтавської області.

Починаючи з 04.01.2002 року і по даний час, позивач, ОСОБА_1, безперешкодно та безперервно користується наступним нерухомим майном: виробничим будинком - складом, що розташований за адресою: с. Демина Балка, вул. Ольги Коцюбинської, 52 А Хорольського району Полтавської області та виробничим будинком складом, що розташований за адресою: с. Вишняки, вул. Шевченка, 94А Хорольського району Полтавської області.

Виробничий будинок - склад, що розташований за адресою: с. Демина Балка, вул. Ольги Коцюбинської, 52 А Хорольського району Полтавської області був збудований у 1966-1973 роках та перебував у користуванні та володінні СВК «Вишняківське» до 04.01.2002 року (припинило свою діяльність 15.11.2012 року), а починаючи з вказаної дати і до сьогодні, використовується Позивачем, що підтверджується довідками ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області від 15.12.2017 року № 787, від 15.12.2017 № 731 та актом членів СВК «Вишняківське» від 15.12.2017 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області в судове засідання свого представника не направила, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, зазначивши, що сільська рада позов визнає повністю.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ч. 4ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені.

Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову.

Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до довідки КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 25.07.2017 року , станом на 29.12.2012 року право власності на нежитлову будівлю склад з ракушняка, що знаходиться в с. Демина Балка по вул. О.Коцюбинської, 52 А Хорольського району Полтавської області в КП «Лубенське МБТІ» ні за ким не зареєстровано.

З інформаційної довідки від 15.08.2017 року за № 22 та технічного паспорта на нежитлову будівлю, виданих ФОП ОСОБА_3 (експерт з інвентаризації нерухомого майна), вбачається, що виробничий будинок - склад, розташований у с. Демина Балка по вул. О.Коцюбинської, 52 А Хорольського району Полтавської області та складається з: складу з ракушняка літ. «А-1», загальною площею 606, 8 кв. м. Вказаний виробничий будинок перебуває у задовільному технічному стані, придатному до подальшої експлуатації, фактів самовільного будівництва не виявлено. Згідно висновку про ринкову вартість від 15.08.2017 року, вартість складу з ракушняка становить 33 298 грн.

Також на території с. Вишняки по вул. Шевченка, 94 А Хорольського району Полтавської області у 1997 році був збудований виробничий будинок склад, який перебував у користуванні та володінні СВК «Вишняківське» до 04.01.2002 року (вказана юридична особа припинила свою діяльність 15.11.2012 року).

Факт безперервного використання позивачем виробничого будинку складу, що розташований за адресою: с. Вишняки, вул. Шевченка, 94А Хорольського району Полтавської області, починаючи з 04.01.2002 року і по даний час, повністю підтверджується довідками ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області від 15.12.2017 року № 277, від 15.12.2017 року № 286 та актом членів СВК «Вишняківське» від 15.12.2017 року.

З довідки КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 25.07.2017 року вбачається, що станом на 29.12.2012 року право власності на нежитлову будівлю склад, що знаходиться в с. Вишняки по вул. Шевченка, 94 А Хорольського району Полтавської області в КП «Лубенське МБТІ» ні за ким не зареєстровано.

З інформаційної довідки від 15.08.2017 року за № 23 та технічного паспорта на нежитлову будівлю, виданих ФОП ОСОБА_3, вбачається, що виробничий будинок склад, що розташований у с. Вишняки по вул. Шевченка, 94 А Хорольського району Полтавської області та складається з складу літ «А-1», загальною площею 157,2 кв.м., вимощення № 1, загальною площею 122,3 кв.м. Вказаний виробничий будинок перебуває у задовільному технічному стані, придатному до подальшої експлуатації, фактів самовільного будівництва не виявлено. Вартість вказаної житлової будівлі становить 25 380 грн. Понад 15 років, позивач, ОСОБА_1, добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном: Виробничим будинком складом (адреса: с. Демина Балка, вул. Ольги Коцюбинської, 52 А Хорольського району Полтавської області), Виробничим будинком склад (адреса: с. Вишняки, вул. Шевченка, 94 А Хорольського району Полтавської області) державна реєстрація права власності на яких, та власники яких відсутні.

На протязі багатьох років жодних перешкод у користуванні зазначеним нерухомим майном у нього, ОСОБА_1, не виникало, однак, у теперішній час він має намір привести документи в належний стан, та узаконити своє право на вищевказане нерухоме майно.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності.

Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Нормами ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України).

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно з пунктами 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом.

При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю.

Ураховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, положення ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року.

Таким чином, перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати тільки після 1 січня 2001 року.

Отже, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном (в тому числі нерухомим) почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися з 01.01.2001 року, тому право на звернення до суду в порядку ст.344 ЦК України з вимогою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю виникає тільки після 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року.

Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, захист права позивача у даному спорі повинен вирішуватись у судовому порядку шляхом визнання за мною права власності на вказані будівлі за набувальною давністю відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України та зобовязання відповідача усунути перешкоди щодо вільного користування та розпорядження вказаним нерухомим майном через звільнення приміщень даних будівель та споруд.

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6,328,344,391, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, за набувальною давністю право власності на нерухоме майно: - виробничий будинок - склад, розташований у с. Демина Балка по вул. О.Коцюбинської, 52 А Хорольського району Полтавської області та складається з: складу з ракушняка літ. «А-1», загальною площею 606, 8 кв. м.; - виробничий будинок склад, що розташований у с. Вишняки по вул. Шевченка, 94 А Хорольського району Полтавської області та складається з складу літ «А-1», загальною площею 157,2 кв.м., вимощення № 1, загальною площею 122,3 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.

Повний текст судового рішення складено 28.08.2018 року.

Суддя : Н.С. Миркушіна