Єдиний унікальний номер 227/2700/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1167/2018
Головуючий в 1 інстанції: Здоровиця О.В.
Суддя-доповідач: Тимченко О.О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Азевича В.Б., Дундар І.О.,

за участю секретаря судового засідання : Ситніка Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу № 227/2700/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, від імені якого діє ОСОБА_4,

на заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2018 року (суддя Здоровиця О.В.) ухваленого в приміщенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником ПАТ «Кредобанк» звернувся до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 17 вересня 2012 року між ПАТ «Кредобанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено кредитний договір №1МБ-266 (надалі - кредитний договір). ПАТ «Кредобанк» виконав умови кредитного договору та надав у власність ФОП ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 265 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 24429430 від 18 вересня 2012 року. Відповідно до умов договору кредиту №1МБ-266 ФОП - ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 265 000,00 грн. зі сплатою 14,99% річних в гривні. Термін користуванням кредитом до 16 вересня 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 17 вересня 2012 року між позивачем ПАТ «Кредобанк», ФОП - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № б/н, згідно якого ОСОБА_2 зобов'язалась відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_3 зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені штрафних санкцій та збитків, визначених договором. Згідно до умов договору поруки у випадку невиконання ФОП ОСОБА_3 будь-якого зобов'язання за кредитним договором, ОСОБА_2 відповідають перед позивачем як солідарні боржники. Банк виконав свої обов'язки згідно приписів кредитного договору № 1МБ-266 від 17 вересня 2012 року. Проте ФОП ОСОБА_3 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, в наслідок чого утворилась заборгованість станом на момент звернення до суду у сумі 185 290, 54 грн., з яких 163 432,00 грн. неповернута сума кредиту, 16 298, 32 грн. прострочена заборгованість по відсоткам та 5 560,22 грн. пеня.

У зв'язку з тим, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 1-МБ-266 від 17.09.2012 року, на підставі договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами № 17/10-02 від 17 жовтня 2017 року, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 185 290,54 грн., з яких 163 432,00 грн. неповернута сума кредиту, 16 298, 32 грн. прострочена заборгованість по відсоткам та 5 560,22 грн. - пеня. та судові витрати покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2015 року позов ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено: стягнуто в солідарному порядку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 1МБ-266 від 17 вересня 2012 року, в сумі 185 290, 54 ( сто вісімдесят п'ять тисяч двісті дев'яносто гривень 54 коп.) з яких: 163 432,00 грн. - неповернута сума кредиту, в тому числі 30 912,00 грн. простроченої заборгованості по поверненню кредиту за період з 17 жовтня 2014 по 16 квітня 2015; 16 298,32 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам за період 29 липня 2014 року по 31 березня 2015; 3696,94 грн. - пеня по простроченій основній сумі кредиту за період 08 жовтня 2014 року по 07 квітня 2015 року; 1863, 28 грн. - пеня по прострочених відсотках за період з 08 жовтня 2014 року по 07 квітня 2015 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредобанк» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 926,46 та витрати, пов'язані з розглядом справи у зв'язку з опублікуванням оголошення про виклик відповідачів у пресі в розмірі 315,00 грн., а всього 1241,46 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредобанк» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 926,46 та витрати, пов'язані з розглядом справи у зв'язку з опублікуванням оголошення про виклик відповідачів у пресі в розмірі 315,00 грн., а всього 1241,46 грн.

05 січня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2015 року.

Ухвалою суду Допропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 січня 2018 року, задоволено заяву ОСОБА_3, про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2015 року по справі № 227/2700/15-ц за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано.

Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2018 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено: стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», заборгованість за кредитним договором № 1МБ-266 від 17 вересня 2012 року, в розмірі 179 730,32 грн. (сто сімдесят дев'ять тисяч сімсот тридцять гривень 32 коп.), яка складається з: 163 432,00 грн. - неповернута сума кредиту, в тому числі 30 912,00 грн. простроченої заборгованості по поверненню кредиту за період з 17 жовтня 2014 року по 16 квітня 2015 року; 16298,32 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам за період з 29 серпня 2014 року по 31березня 2015 року. Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 898,65 грн. та витрати, пов'язані з розглядом справи у зв'язку з опублікуванням оголошення про виклик відповідачів у пресі в розмірі 315,00 грн., а всього 1213,65 грн. з кожного.

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_3 від імені якого діє ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2018 року та ухвалити нове про відмову в задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про розгляд справи в порядку цивільного судочинства, оскільки судом першої інстанції не враховано, що у п.2.1.2. Кредитного договору , читк5о визначена мета видачі кредиту - придбання транспортного засобу Mersedes-Bens Sprinter 315 CDI який пункту 3.2 цього ж договору, а також свідоцтва про реєстрацію ТЗ є вантажним малотоннажним фургоном. Вантажний фургон - це вкрай необхідний транспортний засіб для ФОП, який проводить господарську діяльність по виготовленню щитового паркету, будівельних та столярних виробів. Також судом першої інстанції не враховано вимоги ст. 2 Закону України « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017, Апеляційний суд Донецької області ліквідовано.

Частиною 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8 п. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Стаття 3 частина 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ( т.1 а.с.243).

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (т.1 а.с.242)

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи заява про розгляд справи за його відсутності ( т.2 а.с.21)

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, що не з'явились, оскільки відповідно до вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Стаття 368 частина 1 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Стаття 263 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 367 частина 1 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,що відповідно до умов кредитного договору № 1МБ-266 від 17.09.2012 року ПАТ «Кредобанк» надав ФОП ОСОБА_3 кредит для придбання автомобіля у розмірі 265000,00 грн., строком до 16 вересня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,99 % річних та сплатою комісії за розгляд кредитної заявки - 2000 грн., за видачу кредиту - 1% від суми кредиту по договору, яка сплачується до видачі кредитних коштів. Дата остаточного повернення кредиту - 16 вересня 2017 року.

Відповідно до п.5.1 кредитного договору, позичальник зобов'язався повертати кредит відповідно до графіку повернення кредиту, який є додатком до цього договору.

Меморіальним ордером №24429430 від 18 вересня 2012 року підтверджується отримання ОСОБА_3 коштів за кредитним договором №1МБ-266 від 17 вересня 2012 року в розмірі 265 000,00 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 1МБ-266 від 17 вересня 2012 року між позивачем та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 17 вересня 2012 року був укладений Договір поруки №б/н, згідно якого, ОСОБА_2 поручилася перед ПАТ "Кредобанк" за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором № 1МБ-266 від 17 вересня 2012 року.

З п.1.1 договору поруки від 17 вересня 2012 року вбачається, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойок).

Згідно п.2.6 договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Пунктом 4.7 договору поруки передбачено, що порука за цим договором припиняється за спливом трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_3 станом на 08 квітня 2015 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 179 730,32 грн., яка складається з: 163432,00 грн. - неповернута сума кредиту; 16 298,32 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам.

Вищевказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором №1МБ-266 від 17 вересня 2012 (а.с.6-7).

Копією договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами №17/10-02 від 17 жовтня 2017 року, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», а також додатком № 1 до цього договору підтверджується, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло права кредитора за кредитним договором № 1-МБ-266 від 17 вересня 2012 року, що укладався між ПАТ «Кредобанк» та ФОП ОСОБА_3 (а.с.101-105).

Відповідно до п.3.2 договору факторингу № 17/10-02 від 17 жовтня 2017 року та додатку № 1 до нього підтверджується, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (фактору), у зв'язку з підписанням вказаного договору, передано у власність права вимоги як за кредитними договорами так і за забезпечувальними документами (договорами поруки) у повному обсязі (а.с.102).

Згідно додатку № 1 до договору факторингу № 17/10-02 від 17 жовтня 2017 року заборгованість в частині непогашеного кредиту, несплачених процентів за користування кредитом, комісій, плат за кредитним договором № 1-МБ-266 від 17 вересня 2012 року, станом на 17 жовтня 2017 року становить 179930,32 грн. (а.с.104).

Задовольняючи позов і стягуючи в солідарному порядку з відповідачів суму заборгованості за користування кредитом суд виходив з невиконання відповідачами належним чином взятих на себе за договором кредиту та договорам поруки зобов'язань.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.2 ст.1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частинами першою та другою ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення вимог банку, про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом, яка складається із суми кредиту та відсоткам за кредитом, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України, якою керувався суд і яка була чинною на час відкриття провадження по справі, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналогічна норма міститься й у статті 19 діючого ЦПК України.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Частиною першою статті 1 та статтями 2, 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) було передбачено, що справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами (стаття 20 у діючій редакції ГПК України)

Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства - передбачалось статтею 16 ЦПК України в редакції, що діяла на час постановлення судом оскаржуваної ухвали.

Аналогічні норми передбачені в статті 20 ЦПК України та статті 21 ГПК України.

Розгляд спорів між юридичними особами віднесено до компетенції господарського суду.

Оскільки у спорах, що виникають з кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи, то з урахуванням вищезазазначених вимог ЦПК України при визначенні судової юрисдикції суди повинні керуватися тим, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства в разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника та юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного суду від 21 лютого 2018 року у справі №756/10859/15-ц, провадження №14-14 цс18.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не застосував норми ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Як вбачається із матеріалів справи ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2018 року за заявою представника позивача позовні вимоги, в частині вимог щодо стягнення суми заборгованості з пені по простроченій основній сумі кредиту за період 3 08 жовтня 2014 року по 07 квітня 2015 року в розмірі 3696,94 грн. та заборгованості з пені по прострочених відсотках за період з 08 жовтня 2014 року по 07 квітня 2015 року в розмірі 1863,28 грн. залишено без розгляду, тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для застосування зазначеного Закону.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вимогами ч.1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені якого діє ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: В.Б. Азевич

І.О.Дундар

Повне судове рішення складено 26 вересня 2018 року.

Головуючий: О.О.Тимченко