Справа №200/4448/18
Провадження №2/200/2282/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2018 року суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних втрат та 3% річних, -

В С Т А Н О В И В:

16.03.2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що позичив ОСОБА_2 грошові кошти, а саме: 05.04.2014 року у сумі 7243 грн.; 15.02.2015 року у сумі 700 грн.; 22.07.2015 року у сумі 800 дол. США. ОСОБА_2 зобовязалась повернути йому грошові кошти у строк до 01.01.2016 року, однак гроші не повернула, почала поводити себе зухвало, грубо, зневажливим тоном, погрожувала йому фізичною розправою. Позивачем на загальну суму заборгованості в 29 095 грн. нараховано 3% річних за період з 01.01.2016 року по 15.03.2018 року в сумі 1923 грн. та інфляційні втрати в сумі 8622,49 грн.

19.03.2018 року судом отримано відповідь з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області щодо місця реєстрації відповідача.

02.04.2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

13.06.2018 року до суду за минуванням строку зберігання повернувся конверт з копією ухвали від 02.04.2018 року та матеріалами позовної заяви, який не був отриманий відповідачем в силу бездіяльної поведінки.

15.08.2018 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Єлісєєвою Т.Ю.

Відповідач у встановлений ухвалою суду від 02.04.2018 року строк правом на подання відзиву на позов не скористалась.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 18.02.2011 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики, відповідно якого ОСОБА_2 отримала позику у розмірі 7234 грн. зі строком користування до 29.03.2012 року, про що свідчить розписка від 05.04.2012 року.

В лютому 2015 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 позику в розмірі 700 грн. зі строком користування на один місяць, про що свідчить розписка від 15.02.2015 року.

22.07.2015 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 800 дол. США зі строком користування до кінця 2015 року, про що свідчить розписка від 22.07.2015 року.

Відповідачем по справі зобовязання за договорами позики не виконані, строк виконання останнього зобовязання сплив 31.12.2015 року.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно із умовами договору та вимогами діючого законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% від простроченої суми.

Перевірений судом розрахунок 3% річних виконаний з арифметичною помилкою, у звязку з чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення 3% річних за наступним розрахунком: (7234 грн. + 700 грн. + 800 дол.США * 26,01 (курс дол.США до гривні станом на 15.03.2018 року) )* 0,03 * 804 дні прострочення / 365 днів = 1899,33 грн.

Що стосується стягнення інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Як передбачено нормами Закону № 1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736 вов 10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Таким чином, інфляційне збільшення боргу розраховується виключно на суму позики в національній валюті, яка складає 7934 грн. та за період з 01.01.2016 року по 15.03.2018 року ( в межах заявленого позивачем) становить 2558.02 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.625, 1046, 1050 ЦК України, ст. 2, 5, 12, 81, 141, 263, 265, 280-289 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (49000, м.Дніпро, вул.Спартака, 31, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (49000, АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних втрат та 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (49000, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (49000, м.Дніпро, вул.Спартака, 31, РНОКПП НОМЕР_1) заборгованість за договором позики від 18.02.2011 року в розмірі 7234 грн., за договором позики від 15.02.2015 року в розмірі 700 грн., за договором позики від 22.07.2015 року в розмірі 20808 грн., 3% річних за період з 01.01.2016 року по 15.03.2018 року в сумі 1899,33 грн., інфляційні втрати за період з 01.01.2016 року по 15.03.2018 року в сумі 2558,02 грн., судовий збір в розмірі 704,80 грн., а всього 33904,15 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва