Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2018 Справа №607/4665/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

за участю секретаря Зубко О.Я.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що під час перебування у шлюбі із відповідачем ними було придбано за спільні кошти автомобіль марки Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1, ідентифікаційний номер(VIN) НОМЕР_3, вартістю 200000 грн., який був зареєстрований за відповідачем. В силу вимог ст. 60 СК України вказаний автомобіль є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя та належить їм у рівних частках. 10.05.2017 року шлюб між ними було розірвано, а 20.04.2017 року відповідач без її згоди відчужив спірний автомобіль на користь третьої особи та у добровільному порядку відмовився сплатити їй компенсацію вартості її частки у спільному майні. Із врахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на автомобіль Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості ? частки вказаного автомобіля.

В ході судового розгляду позивач подала заяву про зменшення позовних вимог відповідно до якої просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості ? частки автомобіля марки Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1, ідентифікаційний номер(VIN) НОМЕР_3, в сумі 75000 грн. згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №289/17 від 26.02.2018 року.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просить їх задовольнити у повному обсязі. Позивач вказала, що спірний автомобіль був придбаний після укладення шлюбу у 2012 році за спільні кошти, частина з яких була подарована їм з відповідачем на весілля, частково за кошти, отримані нею в якості допомоги у зв»язку із вагітністю та пологами та частково за її особисті дошлюбні заощадження.

Відповідач та його представник відповідач відносно позову заперечили та просять у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що спірний автомобіль був придбаний відповідачем під час шлюбу за особисті кошти, які він отримав від свого батька.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 суду пояснили, що батько відповідача ОСОБА_5 перебував на заробітках за кордоном і вони дали своєму синові ОСОБА_3 кошти, на які останній придбав собі автомобіль Volkswagen Caddy, номерний знак НОМЕР_1.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2012 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.05.2017 року.

Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторони у справі придбали автомобіль марки Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, ідентифікаційний номер(VIN) НОМЕР_3, первинна реєстрація якого була проведена за відповідачем ОСОБА_3 08.12.2012 року, що підтверджується повідомленням Територіального сервісного центру №6141 Регіонального сервісного центру МВС України в Тернопільській області №31/19/1-Т-1а.з від 21.04.2018 року.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дана стаття СК України кореспондується з ч.3 ст. 368 Цивільного Кодексу України, відповідно до якої майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно положень ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права їх спільної сумісної власності.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Із роз'яснень викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як зазначено у п.30 вказаної постанови у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Верховний суд України у своїй правовій позиції, викладеній у справі №6-2641цс15 від 16.12.2015 року, вказав, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

На підтвердженння факту участі у придбанні спірного автомобіля позивачем надано суду розрахунок коштів, отриманих в якості весільних подарунків, а також довідку про доходи №76 від 23.10.2017 року, з якої вбачається, що у 2012 році їй виплачено заробітну плату та допомогу по вагітності та пологах у сумі 14114,55 грн.

Як вбачається із Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ, з 20.04.2017 року транспортний засіб марки Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, ідентифікаційний номер(VIN) НОМЕР_3, зареєстрований за ОСОБА_8.

У відповідності до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №289/17 від 26.02.2018 року середня ринкова вартість автомобіля Volkswagen Caddy 2,0 SDi 69 HP(2K) Combi 5MT, 2006 року випуску станом на 05.04.2017 року становить 150000 грн.

Таким чином, судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами у справі було придбано автомобіль Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, який у відповідності до вимог ст. 61 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними у рівних частках, однак 20.04.2017 року вказаний транспортний засіб був відчужений відповідачем без попередньої згоди позивача.

У відповідності до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження того факту, що автомобіль Volkswagen Caddy, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, набутий ним за час перебування у шлюбі з позивачем, він придбав за свої особисті кошти. При цьому суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, оскільки останні у судовому засіданні не змогли пояснити скільки коштів, у якій валюті та коли саме вони давали своєму синові ОСОБА_3 на придбання автомобіля, а також не подано доказів, що ці кошти були подаровані особисто їхньому сину ОСОБА_3

Із врахуванням викладеного, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, а тому в порядку поділу спільного майна подружжя слід стягнути з відповідача на користь позивача 75000 грн. грошової компенсації вартості ? частки автомобіля марки Volkswagen Caddy, 2006 року випуску номерний знак НОМЕР_1, який набутий сторонами за час перебування у шлюбі за спільні кошти та реалізований відповідачем без згоди та відома позивача.

В силу вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути 1500 грн. сплаченого судового збору та 700 грн. витрат за проведення експертного дослідження.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 368 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 Володимирівни-задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_3(47720, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер:) в користь ОСОБА_1 (46008, АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер:НОМЕР_2) 75000(сімдесят п»ять тисяч) гривень грошової компенсації вартості ? частки автомобіля марки Volkswagen Caddy, 2006 року випуску номерний знак НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3(47720, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер:) в користь ОСОБА_1 (46008, АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер:НОМЕР_2) 1500 (одну тисячу п»ятсот) гривень сплаченого судового збору та 700(сімсот) гривень витрат на проведення експертного дослідження.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич