Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"23" жовтня 2018 р. Дніпровськийрайонний суд м. Києва в складі:

головуючогосудді - Катющенко В.П.

при секретарях- Чуб Н.С., Шилохвості А.І., Сіренко Д.В., Бодні Є.О.,

Магльованої Н.І., Юдицькому К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенніДніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом: ОСОБА_7 до ОСОБА_8, треті особи: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_9 про усунення перешкод в праві користування квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування чужим житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_7, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати ОСОБА_8, 1976 року народження таким, що втратив право користування квартирою за номером АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, на підставі Договору довічного утримання (догляду) від 27 квітня 2015 року, який посвідчено Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чучукало В.Л., та зареєстровано в реєстрі за №659. Право власності на квартиру зареєстровано на підставі Рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень, індексний номер 20963239 від 27 квітня 2015 року. Відповідно до довідки №545, виданої КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» Житлово-експлуатаційна організація №403, в квартирі зареєстровані ОСОБА_9, його син ОСОБА_8 та дружина ОСОБА_11. У грудні 2012 року відповідач одружився і залишив своїх батьків, виїхавши на постійне проживання за межі міста Києва. Стосунки зі своєю родиною він не підтримує та проживає окремо. Особистих речей в квартирі немає. При цьому, ОСОБА_7 щомісячно вносить платежі за обслуговування квартири, комунальні та інші послуги з врахуванням зареєстрованого в цій квартирі відповідача, а отже реєстрація його місця проживання створює позивачу перешкоди у користуванні нею. Відповідач у вказаному житлі не проживає з 2012 року, що підтверджується Актом від 08.04.2015 року за підписами сусідів, підписи яких завірені КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» Житлово-експлуатаційна організація №103, факт його реєстрації за вказаною адресою порушує права та законні інтереси власника. Відповідач не є власником зазначеної квартири та не має на квартиру жодних майнових і утому числі потенційних спадкових справ.

22 листопада 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі.

09 липня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закінчено підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з'явилися, однак від уповноваженого представника позивача - ОСОБА_12 подано заяву, в якій просить справу розглядати у відсутність позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Від третьої особи Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов лист про розгляд справи без участі представника та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.

Третя особа ОСОБА_9 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, пояснення на позовнузаяву не подав.

Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника позивача, відповідача та треті хосіб, та за згодою представника позивача та уповноваженого представника ухвалити заочне рішення.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальног отехнічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 є власником квартири за АДРЕСА_1, на підставі Договору довічного утримання (догляду) від 27 квітня 2015 року, який посвідчений Приватним нотіріусом Київського міського нотаріального округу Чучукало В.Л. та реєстровано в реєстрі за №659 (а.с. 10-11).

За вказаною адресою, зареєстровані особи, а саме: ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_8, відповідно до довідки форми №3 від 22 січня 2015 року, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 403. (а.с. 16)

Відповідно за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві від 21 грудня 2017 року, громадянин ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 38)

Як вбачається з акту від 08 квітня 2015 року, складеного комісією у складі жителів будинку АДРЕСА_1: ОСОБА_13, ОСОБА_14 та затвердженого начальником ЖРЕО № 403, останні підтвердили, що ними відвідана та періодично відвідується квартира АДРЕСА_1, для встановлення відсутності проживання гр. ОСОБА_8, 1976 року народження, що є сином ОСОБА_9, який є власником даної квартири, та відсутності його особистих речей у вищевказаній житловій квартирі з моменту його реєстрації за місцем проживання, тобто з 29 листопада 2012 року. На момент обстеження в квартирі № 81 відсутній гр. ОСОБА_8, 1976 року народження, та його будь-які особисті речі з чого вони б не складались - теж виявлені не були. Крім того, комісія наддала підтвердження, що ОСОБА_8, з 1976 року народження, з 29 листопада 2012 року за адресою: АДРЕСА_1 не з'являється та не проживає (а.с. 17).

Згідно акту від 20 вересня 2018 року, складеного у складі комісії: старшого майстра ОСОБА_15, майстра дільниці №1 ОСОБА_16, бригадира т/д №1 ОСОБА_17, на предмет вручення судової повістки ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1, що на момент неодноразового відвідування квартири №81,за вищевказаною адресою, дверей ніхто не відкриває, вручити повістку не має можливості. Однак в акті власноруч зі слів сусідів, а саме: ОСОБА_18, та ОСОБА_19, зазначено: що ОСОБА_8 не проживає за вказаною адресою з 2012 року.

Відповідно до відомостей наданих з Національної поліції України Головного управління національної поліції у м. Києві Дніпровського управління поліції міститься інформація, що заяв громадянина ОСОБА_8 стосовно чинення йому перешкод в користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не надходило.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.

Згіднозі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не маєзначення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За вимог ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 07 лютого 2014 року за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселення із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі-ЖК УРСР).

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справідоказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_8 не проживає у квартирі позивача понад 12 років, не несе жодних витрат по утриманню його житла, не здійснює оплату наданих комунальних послуг. Також судом не встановлено обставин, які б свідчили про намір вселення відповідача до квартири АДРЕСА_1, чи вчинення власником квартири перешкод відповідачу у користуванні житловим приміщенням.

За таких обставин, враховуючи, що права власника порушені, а власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав власника житлового приміщення, в данному випадку шляхом визнання ОСОБА_8 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8, треті особи: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_9 про усунення перешкод в праві користування квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування чужим житловим приміщенням.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 07 лютого 2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 280-283, 289, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8, треті особи: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, ОСОБА_9 про усунення перешкод в праві користування квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування чужим житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_8, 1976 року народження таким, що втратив право користування квартирою за АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: