Провадження №2-з/760/272/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Букіної О.М.,

при секретарі Кривулько С.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», ОСОБА_3, державного реєстратора прав Київської філії «Вишеньківської сільської ради «Добробут - Гарант» Лебідь Тетяни Петрівни про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, визнання недійсним договору уступки права вимоги, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», ОСОБА_3, державного реєстратора прав Київської філії «Вишеньківської сільської ради «Добробут - Гарант» Лебідь Тетяни Петрівни про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, визнання недійсним договору уступки права вимоги, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності.

В позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір про іпотечний кредит №1.06080560 від 10.08.2006 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» (правонаступник - ПАТ «Платинум Банк») та ОСОБА_1 та застосувати наслідки його недійсності, визнати недійсним іпотечний договір, який був укладений на забезпечення вказаного кредитного договору, визнати недійсним договір відступлення права вимоги між ПАТ «Платинум банк» та ОСОБА_3, визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3, скасувати відповідне рішення державного реєстратора та визнати за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру.

Ухвалою суду від 16.07.2018 по справі відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою суду від 16.07.2018 частково задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

23.10.2018 представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 виселяти та знімати з реєстрації мешканців квартири за адресою: АДРЕСА_1, а також без дозволу іпотекодавця вселяти інших осіб до квартири, в тому числі укладати договори оренди щодо вказаної вкартири.

В обґрунтування заяви зазначає, що 10.08.2006 ОСОБА_1 укладав договір про іпотечний кредит №1.06080560 з ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» (правонаступник - ПАТ «Платинум Банк») для купівлі квартири АДРЕСА_1. Того ж дня і між тими ж сторонами було укладено іпотечний договір №1.06080560 та передано в іпотеку вказану квартиру, на забезпечення вказаного кредитного договору.

У березні 2018 року із листа ПАТ «Платинум банк» ОСОБА_1 стало відомо про те, що 15.03.2018 між ПАТ «Платинум банк» та ОСОБА_3 було укладено договір №1181 про відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит та договором іпотеки.

18 травня 2018 року відповідач - 2 ОСОБА_3 зареєструвала право власності на вищезазначену квартиру з порушенням процедури, яка встановлена ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та реєстрацію їх обтяжень», в супереч ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вказує, що ОСОБА_1 та члени його сім`ї зареєстровані у спірній квартирі і постійно в ній проживають, проте ОСОБА_3 позасудовим шляхом хоче виселити ОСОБА_1 та членів його сім`ї.

24.09.2018 ОСОБА_3 звернулася до Святошинського районного відділу Управління поліції охорони у м. Києві з листом про розірвання з ОСОБА_1 договору охорони кв. АДРЕСА_2, який в подальшому було розірвано в односторонньому порядку.

Заявник вважає, що оскільки ОСОБА_1 був власником спірної квартири на оскаржує право власності за ОСОБА_3 в судовому порядку, а тому існує небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, просить заяву задовольнити.

Сторони в судове засідання не з'явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Встановлено, що предметом спору є предметом спору є визнання недійсним іпотечного договору, визнання недійсним договору відступлення права вимоги між ПАТ «Платинум банк» та ОСОБА_3, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3, скасування відповідного рішення державного реєстратора та визнання за ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що спосіб забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача не узгоджується з предметом позову.

Разом з цим, суд вважає, що доводи заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, є необґрунтованим.

Необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову, як заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднути виконання майбутнього рішення суду чи зробить його виконання неможливим, повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів сторін.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданої заяви, як необгрунтованої.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М.Букіна