Справа № 703/3052/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Кирилюк Н.А., розглянувши в порядку письмового спрощеного позовного провадження в м. Смілі справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 лютого 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклало з ним договір, яким надало кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 1000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява на отримання кредиту разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Тарифами банку, Умовами та правилами надання банківських послуг складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 станом на 18 липня 2018 року має заборгованість за відсотками в сумі 5029 грн. 98 коп., у звязку з чим йому було нараховано 8785 грн. 99 коп. пені, 500 грн. штрафу (фіксована частина) і 683 грн. 59 коп. штрафу (процентна складова), АТ КБ «Приватбанк», як правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк», просило стягнути з нього ці кошти.

Ухвалою суду від 20 вересня 2018 року вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Клопотань чи заяв про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло, а тому суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач у наданий йому строк не направив до суду відзиву на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові належить відмовити з наступних підстав.

Як встановлено з оглянутої судом анкети-заяви ОСОБА_1 від 13 лютого 2018 року він звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У відповідності із цією заявою відповідач виявив бажання встановити кредитний ліміт за платіжною карткою у розмірі 1000 грн.

Згідно з п. 1.7 Статуту АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» став правонаступником всіх прав та зобовязань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обовязку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 своїм підписом у заяві-анкеті про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку погодив, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, пам'яткою клієнта становить між ним та АТ КБ «Приватбанк» кредитний договір.

Таким чином, договір між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем складається з заяви кредитора, Умов і правил надання банківських послуг, тарифів та пам'ятки клієнта.

До матеріалів справи приєднано копію анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 13 лютого 2013 року та витяг з Умов і правил надання банківських послуг. Інші складові договору до позову не приєднані.

Зі змісту анкети-заяви вбачається, що відповідачем заповнено анкету-заяву із зазначенням даних про його особу, дати народження, місця проживання, контактної інформації, його бажання отримати платіжну картку та бажаний кредитний ліміт.

Разом з тим, ця заява не містить відомостей про те, що позичальник отримав картку «Універсальну», які, крім того, мають бути скріплені підписом позичальника. Позивачем не надано будь-яких інших доказів на підтвердження викладених обставин.

Ні анкета-заява, ні Умови і правила надання банківських послуг не містять відомостей про умови, на яких видавався кредит, розмір відсотків, які нараховувались банком за користування кредитними коштами.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про платіжні системи» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для лініювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Тобто, з урахуванням вищевикладеного, вбачається, що використання платіжної картки можливе лише за наявності відкритого рахунку.

Позивач не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу згідно анкети-заяви від 13 лютого 2013 року та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кредитні кошти.

Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня 2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18).

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності з ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обовязком суду.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору, умов, на яких він укладався, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами.

Наданий позивачем розрахунок не може слугувати підтвердженням укладення кредитного договору, оскільки по суті є письмовим обґрунтуванням заявлених вимог.

Суд зазначає, що стягнення відсотків і штрафних санкцій є похідним від основного зобовязання.

Оскільки судом не встановлено суми кредитної заборгованості, розміру відсотків, під які видавався кредит, та строку дії кредитного договору, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є не доведеними, відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Суд також враховує, що відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно з статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Позивач по суті за одне і теж порушення строків платежів просить стягнути з відповідача одночасно і штраф, і пеню.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушує закріплені у статті 61 Конституції України положення щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

На підставі наведеного та ст. 526, 527, 530, 549, 1054 ЦК України, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268 ЦПК України суд,-

вирішив:

Відмовити акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) в позові до ОСОБА_1 (м. Сміла Черкаської області, вул. Одеська, 79, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) про стягнення заборгованості в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н. А. Кирилюк