У Х В А Л А

21.09.2018 Справа №607/24018/13-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Вийванко О. М.

за участю секретаря судового засідання Стрілкової М. С.

учасників справи

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника ДВС Ларва М. В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії начальника відділу та старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою на неправомірні дії начальника відділу та старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Посилаючись на те, що в провадженні Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебувало виконавче провадження № 44919366, відкрите на підставі виконавчого листа № 607/24018/13-ц, виданого 03.09.2014 р. Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики 9 000 доларів США, що еквівалентно - 71 937,00 грн. та 3% річних в сумі 1 028,78 грн. та виконавче провадження № 55753698 з примусового виконання виконавчого листа № 607/3292/15-ц, виданого 14.06.2016 р. Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 9 080,01 грн. трьох процентів річних за неналежне виконання у період з 18.12.2013 року по 23.02.2015 року договору позики від 27.05.2013 р., 243,60 грн. понесених судових витрат.

В матеріалах виконавчого провадження № 44919366 знаходиться квитанція № N111137749 від 15.08.2018 р. про сплату ОСОБА_4 на депозитний рахунок Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області коштів в сумі 80 394,36 грн.15.08.2018 р. старшим державним виконавцем Ларвою М.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", тобто у зв'язку фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зазначає, що згідно квитанції №N111137749 від 15.08.2018 р. кошти боржником сплачено повністю. Однак, на сьогоднішній день, рішення суду № 607/24018/13-ц від 03.09.2014 року виконано не в повному обсязі, а старшим державним виконавцем Ларвою М.В., винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 44919366, з чим заявник не погоджується, оскільки згідно виконавчого листа № 607/24018/13-ц, виданого 03.09.2014 р. Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики 9 000 доларів США, що еквівалентно - 71 937,00 грн. та 3% річних в сумі 1 028,78 грн. На момент здійснення боржником платежу 15.08.2018 р., сума сплати - 72 965,78 грн. в еквіваленті становила - 2 657,16 доларів США. Отже, після часткового погашення боржником боргу, залишок нестягнутої суми боргу відповідно до виконавчого документа становить - 6 342,84 доларів США, а не 9 000 доларів США, як вказано у виконавчому документі.

Заявник та її представник у судовому засіданні скаргу підтримали повністю та просили її задовольнити.

Представник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечила та просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.02.2014 р. у цивільній справі № 607/24018/13-ц вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27.05.2013 р. в сумі 9 000,00 дол. США, що еквівалентно 71 937,00 та 3 % річних в сумі 1 028,78 грн.

На підставі вказаного рішення суду 03.09.2014 р. був виданий виконавчий лист № 607/24018/13-ц.

03.10.2014 р. державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 44919366.

15.08.2018 р. старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Ларва М.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки згідно квитанції №N111137749 від 15.08.2018 р. кошти боржником сплачено повністю.

Однак, скаржник вважає, що на сьогоднішній день, рішення суду № 607/24018/13-ц від 03.09.2014 року виконано не в повному обсязі, а старшим державним виконавцем Ларвою М.В. неправомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 44919366.

Суд розглядає справи керуючись принципом диспозитивності - не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п.7 Постанови №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року, роз'яснює, що у разі визнання неправомірними рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно виконавчим документом.

Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.02.2014 р. у цивільній справі № 607/24018/13-ц вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27.05.2013 р. в сумі 9 000,00 дол. США, що еквівалентно 71 937,00 та 3 % річних в сумі 1 028,78 грн.

Відповідно до даного рішення суду грошовою одиницею стягнення коштів в частині заборгованості ОСОБА_4 за договором позики від 27.05.2013 р. в сумі 9 000,00 дол. США є грошова одиниця долар США, а в частині стягнення 3 % річних в сумі 1 028,78 грн. є гривня.

Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як вбачається із квитанції № N111137749 від 15.08.2018 р., ОСОБА_4 сплачено на депозитний рахунок Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області кошти в сумі 80 394,36 грн.

Згідно з ст.192 Цивільного кодексу законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Загальні положення про виконання грошового зобов'язання закріплені у ст.533 ЦК, зокрема в ч.3 цієї статті зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, установлених законом.

Таким чином, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст.533 ЦК.

Відповідно до п.30.1 ст.30 Закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом мало здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст.53 закону №606-ХІУ. Так, відповідно до ч.3 цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого переказування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби. Враховуючи викладене, державний виконавець був зобов'язаний під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями указаної статті, оскільки між стягувачем та боржником існувало валютне грошове зобов'язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом також в іноземній валюті.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що судове рішення не може змінювати змісту договірного зобов'язання, яке існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов'язанням в іноземній валюті, а тому судове рішення підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених ст.53 закону №606-ХІУ. При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов'язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1.11.2017 у справі №6-1063цс17.

Таким чином, у справі, яка переглядається, під час виконавчого провадження виконання зобов'язання за судовим рішенням у національній валюті, а не у валюті кредиту, без прив'язки до офіційного курсу валют НБУ зумовило невиконання судового рішення в повному обсязі.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, оскільки зобов'язання ОСОБА_4 з виконання виконавчого листа № 607/24018/13-ц, виданого 03.09.2014 р., виконані не в повному обсязі, а тому державний виконавець не мав законних підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Одночасно суд зазначає, що неправомірні дії начальника відділу Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Литвин Р.М. не можуть братися до уваги, оскільки постанову про закінчення виконавчого провадження № 44919366 від 15.08.2018 р. було винесено іншим державним виконавцем, а тому, в цій частині скарги слід відмовити.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом з'ясовано, що заявнику ОСОБА_1 стало відомо про постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Ларва М.В. про закінчення виконавчого провадження № 44919366 від 15.08.2018 р. лише 27.08.2018 р., а тому, суд вважає, що строк для подання скарги пропущений з поважних причин.

На підставі наведеного, керуючись статтями 27-31, 251, 260, 261, 352-354, 447 - 453 Цивільного процесуального кодексу України, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк для звернення до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Ларва М.В. про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 44919366 від 15.08.2018 р.

Задовольнити частково скаргу ОСОБА_1 на дії начальника відділу та старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Ларва М.В. про закінчення виконавчого провадження № 44919366 від 15.08.2018 р.

Зобов'язати старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Ларва М.В. відновити виконавче провадження № 44919366 та здійснити примусове виконання виконавчого листа № 607/24018/13-ц, виданого 03.09.2014 р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області відносно боржника ОСОБА_4 в межах залишку заборгованості.

У задоволенні інших заявлених вимог - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений та підписаний 21 вересня 2018 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко