Справа № 456/428/18
Провадження № 2/456/705/2018
РІШЕННЯ

іменем України

07 вересня 2018 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Львівській області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.11.2014 року на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ССГ «Прикарпаття» розміром 1,27 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) вартістю 4567,94 грн., посвідчене державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. та видане ОСОБА_2 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько ОСОБА_4. За життя 27.03.2000 року ОСОБА_4 склав заповіт на все своє майно в користь онуки ОСОБА_5 На момент смерті спадкодавця до спадкової маси входила земельна частка (пай) розміром 1,27 га, що розташована на території Стрілківської сільської ради та перебуває в колективній власності ССГ «Прикарпаття». 12.03.2015 року вона звернулася до Стрийської державної нотаріальної контори від імені ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак державний нотаріус повідомив їй, що 31.10.2014 року її рідний брат звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом, який пояснив, що окрім нього інших спадкоємців у батька більше немає і жодних розпоряджень щодо свого майна на випадок смерті батько не вчиняв. Таким чином, відповідач, будучи достовірно обізнаним про те, що, окрім нього, існують інші спадкоємці та претенденти на частку у спадщині, проявив свою недобросовісність, не повідомивши нотаріуса про наявність цих обставин. 13.11.2014 року державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. помилково було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом № 3599 на все спадкове майно, оскільки нотаріусом не було враховано її інтереси як доньки спадкодавця, яка фактично прийняла спадщину, так як на момент смерті проживала з батьком, а також інтереси ОСОБА_5, яка є спадкоємцем за заповітом, посвідченим Стрілківською сільською радою 27.03.2000 року за № 11. 17.08.2017 року державний нотаріус надіслала вимогу до відповідача про повернення помилково виданого йому свідоцтва про право на спадщину за законом № 3599 від 13.11.2014 року на все спадкове майно. Вона повторно звернулася до Стрийської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус повідомила, що відповідач не виконав вимогу про добровільне повернення вказаного свідоцтва, а тому їй слід звернутися до суду за захистом порушеного права. Враховуючи викладене, вважає, що її права як спадкоємця першої черги порушені, оскільки вона позбавлена можливості успадкувати майно, яке належало її батькові на момент його смерті.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.03.2018 року закрито провадження в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Львівській області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Позивачка ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву /а.с. 64/ та його представники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково та просять визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.11.2014 року № 3599 в частині ? земельної частки (паю) у землі, яка перебуває в колективній власності ССГ «Прикарпаття», розміром 1,27 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 4567,94 грн., що видане ОСОБА_2 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 його батька ОСОБА_4

Представник третьої особи - державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду, самостійних вимог не має.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1, представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка є рідною сестрою відповідача, а ОСОБА_4, який відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 12.05.2014 року помер ІНФОРМАЦІЯ_3, був їх батьком /а.с. 9/.

З матеріалів спадкової справи № 590/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 вбачається, що згідно з довідкою № 818 від 15.06.2016 року, виданою виконавчим комітетом Стрілківської сільської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 разом з батьком ОСОБА_4 до дня його смерті /аркуш спадкової справи 18/.

Відповідно до заповіту від 27.03.2000 року, посвідченого секретарем виконкому Стрілківської сільської ради Сорокою Г.М., ОСОБА_4 заповів належний йому житловий будинок та все майно, що знаходиться в с. Бережниця Стрийського району Львівської області своїй онуці ОСОБА_11 /а.с. 11/.

Даний заповіт був внесений до Спадкового реєстру 23.11.2016 року за № 59851381, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45884077 від 23.11.2016 року /а.с. 12/.

Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 від 18.04.1996 року ОСОБА_4 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ССГ «Прикарпаття» розміром 1,27 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) /а.с. 23/.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.11.2014 року, виданого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т., спадкоємцем майна ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме: земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності ССГ «Прикарпаття» розміром 1,27 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), є його син ОСОБА_2 (спадкова справа № 590/2014 рік) /а.с. 24/.

Стрийською державною нотаріальною конторою 31.10.2014 року було проведено перевірки в Спадковому реєстрі про наявність чи відсутність спадкових справ та виданих свідоцтв про право на спадщину (№ інформаційної довідки 38776601) та наявність чи відсутність заповітів/спадкових договорів (№ інформаційної довідки 38776601), згідно з якими інформація була відсутня. Після спливу піврічного терміну 13.11.2014 року за №3599 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ССГ «Прикарпаття» розміром 1,27 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на ім'я ОСОБА_2 /а.с. 27/.

Як вбачається з листа Стрийської державної нотаріальної контори № 1763/02-14 від 17.08.2017 року, державний нотаріус Костур У.Т. зверталася до ОСОБА_2 з проханням повернути помилково видане свідоцтво про право на спадщину за законом на всю частку спадкового майна для внесення до нього змін, оскільки при його видачі не було враховано спадкоємця ОСОБА_1, яка фактично прийняла спадщину, так як проживала з померлим на день смерті, та спадкоємця за заповітом, посвідченим Стрілківською сільською радою 27.03.2000 року, ОСОБА_5, про наявність яких ОСОБА_2 не повідомив нотаріуса /а.с. 25/.

З долученого до матеріалів справи листа № 2151/02-14 від 27.10.2017 року, наданого Стрийською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 добровільно свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.11.2014 року не повернув /а.с. 29/.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст.ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України).

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 був батьком позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ССГ «Прикарпаття» розміром 1,27 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

31 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Стрийської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак не повідомив нотаріуса про наявність інших спадкоємців, зокрема, позивачки ОСОБА_1, яка належить до спадкоємців першої черги за законом та прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4, так як проживала з ним на день смерті.

Крім цього, 31.10.2014 року Стрийською державною нотаріальною конторою було проведено перевірки в Спадковому реєстрі про наявність чи відсутність спадкових справ та виданих свідоцтв про право на спадщину (№ інформаційної довідки 38776601) та наявність чи відсутність заповітів/спадкових договорів (№ інформаційної довідки 38776601), згідно з якими інформація була відсутня, так як заповіт, складений ОСОБА_4 на користь онуки ОСОБА_5, був внесений до Спадкового реєстру 23.11.2016 року за № 59851381, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45884077 від 23.11.2016 року.

Відповідно до ст.ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Після спливу піврічного терміну 13.11.2014 року за № 3599 Стрийською державною нотаріальною конторою відповідачу ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ССГ «Прикарпаття» розміром 1,27 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), тобто на всю частку спадкового майна.

Таким чином, при видачі 13.11.2014 року свідоцтва про право на спадщину за законом на всю частку спадкового майна державним нотаріусом не було враховано інших спадкоємців, а саме: спадкоємця за законом ОСОБА_1, яка фактично спадщину прийняла, так як проживала з померлим на день смерті, про що свідчить довідка виконкому Стрілківської сільської ради № 818 від 15.06.2016 року.

Відповідно до ст.ст. 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 фактично спадщину прийняла, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про відмову від спадщини не заявила.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Факт неоформлення позивачкою ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину не позбавляє її права на спадщину, що відповідає позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеній у п. 27 постанови № 7 від 30.05.2008 року, згідно з якою отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов'язком спадкоємця.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з роз'яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори, видавши на ім'я відповідача ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ССГ «Прикарпаття», розміром 1,27 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), тобто на все спадкове майно, яке підлягало спадкуванню за законом, протиправно позбавив позивачку ОСОБА_1 на належну їй частину в спадковому майні, яку вона прийняла відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Таким чином, судом встановлено порушення прав позивачки ОСОБА_1 як спадкоємця першої черги за законом, яке підлягає захисту, а тому свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.11.2014 року, зареєстроване в реєстрі за № 3599, на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ССГ «Прикарпаття», розміром 1,27 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 4567,94 грн., посвідчене державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. та видане відповідачу ОСОБА_2 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, слід визнати недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Судом встановлено, що під час розгляду цивільної справи ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Львівській області про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_6 було укладено договір про надання правничої допомоги від 16.02.2015 року.

На виконання п. 3.1 Договору позивачкою ОСОБА_1 оплачено обумовлену вартість послуг щодо надання правової допомоги в розмірі 7500,00 грн., що підтверджується квитанцією.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така позиція закріплена й у п.п. 47, 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Пунктом 48 вищезазначеної Постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження обставин понесення витрат на правову допомогу позивачкою представлено суду Договір про надання правничої допомоги від 16.02.2015 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 16.02.2015 року, акт виконаних робіт (надання правової допомоги) від 07.09.2018 року та квитанцію.

За вказаних вище обставин, на підставі зібраних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивачкою в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України доведено понесення нею витрат на правову допомогу, розмір яких суд вважає співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що об'єктивно вбачається з матеріалів справи та розцінюється судом як достатні підстави для задоволення позову в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 137, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.11.2014 року, зареєстроване в реєстрі за № 3599, на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ССГ «Прикарпаття», розміром 1,27 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 4567,94 грн., посвідчене державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур Уляною Тарасівною та видане ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_1), після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7500 грн. (сім тисяч п'ятсот) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак з врахуванням п.п. 15.5 п. 15 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, до Апеляційного суду Львівської області через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Повний текс рішення складений 07.09.2018 року.

Суддя Л.В.Гула