Справа № 182/6397/18
Провадження № 2/0182/3162/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.10.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Рунчевої О.В.

секретаря: Нагаєвої Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 29.08.2018 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу належить житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

У зазначеній квартирі зареєстрований її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач є зареєстрованим за вищезазначеною адресою, але , з 2015 року фактично в квартирі не проживає та не зявляється в квартирі, не користується ним витрати по утриманню житлового будинку не несе.

Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач відмовляється, посилаючись на відсутність часу. Фактичне місце проживання відповідача їй не відомо.

Реєстрація відповідача в належній їй квартирі позбавляє її права на розпорядження її власністю, вона вимушена нести додаткові витрати за відповідача при оплаті комунальних послуг, крім того, позбавляє її право на отримання субсидії, яка надається на погашення витрат з оплати житлово-комунальних послуг.

Враховуючи викладене, просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою про відкриття провадження від 07.09.2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України.

Позивач, згідно поданої заяви, просить справу розглядати в її відсутність, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі, просить суд позовні вимоги задовольнити ( а.с. 21).

Від відповідача надійшла заява, в якій просить розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача ( а.с.22).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного.

Як встановлено судом, двокімнатна квартира за адресою : АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі № 3327 (а.с. 5).

У вищезазначеній квартирі, окрім позивачки, зареєстрований відповідач, який є сином позивачки - ОСОБА_2 (а.с. 10). Зазначені обставини підтверджено відомостями виконавчого комітету Нікопольської міської ради , згідно яких ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15).

Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із житлових та цивільних правовідносин та врегульовані нормами Житлового та Цивільного кодексів України.

В п. 34 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року розяснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16 за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Отже, вирішуючи дану справу, за встановлених фактичних обставин справи, слід дійти висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами необхідно застосувати положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла,які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення,яке вони мають право займати,визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно до частини другої статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач з 2015 року в житловому будинку за адресою : АДРЕСА_1 не проживає, не приймає участі в утриманні квартири, не сплачує комунальні платежі. Особистих речей відповідача в будинку немає.

Факт не проживання відповідача з 2015 року зафіксовано в акті про не проживання, посвідченого керівником Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Відродження-75» ОСОБА_4 , за свідченнями сусідів, від 03.08.2018 року (а.с. 9).

Отже, відповідач не проживає і не користується спірним житловим приміщенням, не виконує свої зобов'язання по оплаті комунальних послуг, не цікавиться ним і не підтримує приміщення в належному стані. Таким чином, суд вважає доказаним факт, що відповідач понад рік відсутній за місцем своєї реєстрації.

При таких обставинах, суд вважає, що необхідно визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою : АДРЕСА_1.

Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., сплачений останньою при подачі позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 16, 16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, 72, 150 Житлового кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268,280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою : АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5