АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Чернівці

Справа №715/1253/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Андрушків С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрcоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрcоцбанк» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2018 року, (головуючий у 1-й інстанції Цуренко В.А.),

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року публічне акціонерне товариство «Укрcоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 23 жовтня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрcоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №626, за умовами якого останньому надано кредит у сумі 20000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 19 грудня 2013 року.

Позичальник ОСОБА_1 належним чином своїх зобовязань за кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 27.12.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 44136,53 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 1233376 грн 22 коп., яка складається з: 14173,66 доларів США - заборгованість за кредитом; 20889,73 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 3794,20 доларів США пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 5278,94 доларів США пеня за несвоєчасне повернення процентів.

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/794/1061/18 Категорія 27

Просило стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 979831 грн 25 коп., яка складається із заборгованості за кредитом та процентами.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням у частині відмови в стягненні процентів за користування кредитними коштами за останні три роки, що передували зверненню з позовом до суду, публічне акціонерне товариство «Укрcоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в установлений договором строк відповідач кредит не повернув, а тому відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позивач має право на стягнення процентів за останні три роки, що передували зверненню з позовом до суду, на підставі пунктів 2.4, 2.5 та 2.7 кредитного договору.

Також вказує, що у порушення вимог ч. 5 ст. 178 ЦПК України йому не було надіслано копію відзиву та заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог банку, що обмежило його процесуальні права на подання аргументів на спростування даної заявни.

Просить скасувати рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2018 року в оскаржуваній частині та ухвалити нове судове рішення, яким позов про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у сумі 6898,50 доларів США задовольнити. В решті рішення суду не оскаржується.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні в оскаржуваній частині з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом за останні три роки, що передували зверненню з позовом, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності до вказаних позовних вимог.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 жовтня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрcоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №626, за умовами якого останньому надано кредит у сумі 20000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 19 грудня 2013 року.

Загальними зборами акціонерів 9 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) банку на публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Згідно з пунктом 3.3.8 кредитного договору позичальник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному договором.

За умовами пункту 2.4 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/360.

Позичальник належним чином своїх зобовязань за кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 27.12.2017 року утворилась заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом у розмірі 35063,39 доларів США: 14173,66 доларів США та 20889,73 доларів США відповідно.

6 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності (а.с. 33).

Апелянтом в апеляційній скарзі оскаржується рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів за фактичний час користування кредитом за останні три роки, що передували зверненню з позовом до суду, що становить 6898,50 доларів США.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пункту 1.1.2 договору кінцевим терміном повернення кредиту є 18 жовтня 2013 року. Згідно з умовами договору і графіком погашення кредиту та відсотків, строком кожної виплати процентів є певна зазначена в цьому графіку дата, після настання якої у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх кредитних зобов'язань у позивача виникало право звернутися з відповідним позовом до суду.

Відтак у межах строку кредитування, до 18 жовтня 2013 року, відповідач був зобов'язаний, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти щомісячними платежами до 20 числа кожного наступного місяця.

Починаючи з 19 жовтня 2013 року, відповідач зобов'язаний був незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю суму заборгованості за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) викладено правовий висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування позивач втратив право нараховувати проценти за кредитом, тому вимоги позивача про стягнення таких процентів є необґрунтованими, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Тобто позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після настання строку погашення кредиту у повному обсязі з 19 жовтня 2013 року позивач не вправі нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів позовна давність не може бути застосована.

Колегія суддів вважає, що, відмовляючи у позові про стягнення процентів за користування кредитом за останні три роки, що передували зверненню з позовом до суду, у зв'язку із застосуванням позовної давності, суд першої інстанції не встановив факт порушення суб'єктивного цивільного права особи, яка звернулась за його захистом, та не взяв до уваги, що таке право не підлягало захисту у зв'язку із припиненням права на позов у матеріальному розумінні.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що банк не мав права на нарахування процентів за кредитом, які стали предметом позову, а отже відсутні підстави стверджувати про наявність факту порушення суб'єктивного цивільного права, тобто суд першої інстанції помилково застосували позовну давність.

Доводи апелянта про те, що сторонами в п. 3.3.8 кредитного договору погоджено сплату процентів поза межами дії договору за фактичний час користування кредитом, спростовуються графіком погашення кредиту та відсотків, а також відсутністю домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення правових підстав відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрcоцбанк» про стягнення процентів за користування кредитом за останні три роки, що передували зверненню з позовом до суду, слід змінити шляхом зазначення про відмову у позові з підстав необґрунтованості позовних вимог банку в цій частині.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрcоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2018 року змінити в частині визначення правових підстав відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрcоцбанк» про стягнення процентів за користування кредитом за останні три роки, що передували зверненню з позовом до суду, виключивши посилання на сплив позовної давності як на підставу для відмови у позові у цій частині, зазначивши, що підставою відмови у позові є його необґрунтованість.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 2 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді: