Провадження №2/521/3910/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Бобуйка І.А.,

секретаря судового засідання - Богуш М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) про визнання права власності на частину квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати майном, що належало ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, посилаючись на такі обставини.

16.09.2000 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 16.09.2000 р., виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради.

21.10.2005 р. перебуваючи у шлюбі, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було спільно придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Договором купівлі-продажу № 15416 від 21.10.2005 р., посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А.

Для придбання квартири вони витратили спільні кошти, що були спільною сумісною власністю подружжя.

Право приватної власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 було зареєстровано 24.11.2005 р. на ОСОБА_4 з розміром частки 1/1. Вказане підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданим КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» серії НОМЕР_3.

Виходячи з того, що квартира була придбана в шлюбі, вона є спільною сумісною власністю їх, як подружжя, а тому Позивачу належить 1/2 частина вищевказаної квартири.

16.06.2010 р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано без реального поділу майна, набутого в шлюбі. Факт розірвання шлюбу підтверджується свідоцтвом, виданим Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції Серія НОМЕР_4.

Однак, після розірвання шлюбу Позивач відносин з колишнім чоловіком не розривала та фактично перебували у дружніх відносинах. Також ОСОБА_4 будучи інвалідом, за рекомендацією лікарів, потребував постійного догляду. Фактично, догляд за ОСОБА_4 здійснювала ОСОБА_1 як перебуваючи у шлюбі, так і після його розірвання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_4 помер від набряку легенів. Необхідні дії, пов'язані з похованням, організовувала та проводила Позивачка, що підтверджується Свідоцтвом про поховання НОМЕР_5 від 07.12.2017 р. Витрати, пов'язані з похованням були понесені Позивачкою в повному обсязі.

У зв'язку з тим, що на момент смерті ОСОБА_4 у шлюбі з ОСОБА_1 він не перебував, спадкоємцем за законом 1-ї черги вона не являється.

Таким чином спадкоємцем майна за законом першої черги є рідний син ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - ОСОБА_3. Інших дітей у померлого ОСОБА_4 немає.

В судове засідання позивачка не з'явилась, про день та час розгляду повідомлялась належним чином, представник позивача подала до суду заяву в якій вказала, що позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення.

Дослідивши всі матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням заяви з наступних причин.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

16.09.2000 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 16.09.2000 р., виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради.

21.10.2005 р. перебуваючи у шлюбі, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було спільно придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Договором купівлі-продажу № 15416 від 21.10.2005 р., посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А.

Для придбання квартири вони витратили спільні кошти, що були спільною сумісною власністю подружжя.

Право приватної власності на квартиру за адресою АДРЕСА_2 було зареєстровано 24.11.2005 р. на ОСОБА_4 з розміром частки 1/1. Вказане підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданим КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» серії НОМЕР_3.

Виходячи з того, що квартира була придбана в шлюбі, вона є спільною сумісною власністю їх, як подружжя, а тому Позивачу належить 1/2 частина вищевказаної квартири.

16.06.2010 р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано без реального поділу майна, набутого в шлюбі. Факт розірвання шлюбу підтверджується свідоцтвом, виданим Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції Серія НОМЕР_4.

Однак, після розірвання шлюбу Позивач відносин з колишнім чоловіком не розривала та фактично перебували у дружніх відносинах. Також ОСОБА_4 будучи інвалідом, за рекомендацією лікарів, потребував постійного догляду. Фактично, догляд за ОСОБА_4 здійснювала ОСОБА_1 як перебуваючи у шлюбі, так і після його розірвання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_4 помер від набряку легенів. Необхідні дії, пов'язані з похованням, організовувала та проводила Позивачка, що підтверджується Свідоцтвом про поховання НОМЕР_5 від 07.12.2017 р. Витрати, пов'язані з похованням були понесені Позивачкою в повному обсязі.

У зв'язку з тим, що на момент смерті ОСОБА_4 у шлюбі з ОСОБА_1 він не перебував, спадкоємцем за законом 1-ї черги вона не являється.

Таким чином спадкоємцем майна за законом першої черги є рідний син ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - ОСОБА_3. Інших дітей у померлого ОСОБА_4 немає.

Відповідно до ст. 60, 61, 68 СК України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Ст.ст. 368, 369, 370 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 є спільною сумісною власностю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та підлягає поділу у рівних частинах по 1/2 частині кожному.

Керуючись ст. ст. 325, 368, 369, 370, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 69 СК України, ст. ст. 10- 13, 141, 206, 223, 258, 259, 263-265, 267, 315, 319, 354 ЦПК України, СУД -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) про визнання права власності на частину квартири - задовольнити.

Визнати майном, що належало ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року) на праві спільної сумісної власності, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУ Д Д Я: І.А. Бобуйок