Номер провадження 2/754/5256/18
Справа №754/8207/18
РІШЕННЯ

Іменем України

16 жовтня 2018 рокуДеснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Галась І.А.

при секретарі - Дмитрієвій А.А.

у відсутності сторін:

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та про визнання права власності на 3/100 часток квартири.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 є власником 97/100 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 10.11.2014 року у цивільній справі №22-ц/796/16/2014 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину квартири, вселення та відшкодування моральної шкоди, яке набуло законної сили та на підставі Витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.09.2017 року виданого державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ ОСОБА_3

У відповідності до рішення апеляційного суду м. Києва від 10.11.2014 року у цивільній справі №22-ц/796/16/2014 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину квартири, вселення та відшкодування моральної шкоди, яке набуло законної сили, співвласником інших 3/100 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_2, починаючи з 2006 року постійно проживає у республіці Франція у м. Марсель, де вийшла заміж за громадянина Франції у 2007 році і на території України не проживає, хоча останнє відоме місце її реєстрації було за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 не приймає жодної участі в утриманні будинку та прибудинкової території, не сплачує витрат за житлово-комунальні послуги, що є підставою для виникнення претензії з боку ЖБК «Арсеналець-27», так як будинок є кооперативним.

Також між ним, позивачем та відповідачем постійно виникають спори із-за вказаної квартири, оскільки відповідач взагалі не цікавиться своєю часткою у праві власності на квартиру, хоча раніше постійно подавала позови до нього ОСОБА_1 з приводу спірних питань по квартирі, а також будучи її співвласником не сплачує витрати за утримання будинку та прибудинкової території, не проводить ремонт у квартирі та не приймає у цьому жодної участі.

Відповідно до ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Позивач зазначив, що всі вищенаведені підставі мають місце в даному випадку. Відповідачка забезпечена житлом та тривалий проміжок часу (з 2006 року по цей час) мешкає за кордоном, де створила нову сім'ю.

3/100 часток, які належать ОСОБА_2 не можуть бути виділені в натурі під час поділу квартири, оскільки житлова площа квартири складає 41,4 кв.м., а отже ідеальна частка, що припадає на відповідача у житловій площі складає 41,4 кв.м. х 0,03 = 1,24 кв.м. житлової площі. Відповідно в квартирі АДРЕСА_1 відсутня житлова ізольована кімната, площею 1,24 кв.м., а отже відділ такої частки в натурі є неможливим.

У досудовому порядку 13.06.2018 року, він ОСОБА_1 здійснив через експертне підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю «Експертний знавець» оцінку трикімнатної квартири № 24, загальною площею 80,5 кв.м. та житловою площею 41,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, вартість якої складає 1 129 890,00 грн. Відповідно вартість 3/100 частки квартири у спільному мані відповідача складає 33 896,70 грн., яку позивач після відкриття провадження у справі внесе на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києва у відповідності до ст. 365 ЦК України.

На підставі викладеного, позивач просить суд припинити право власності ОСОБА_2 на 3/100 часток у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 набуте нею на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 10.11.014 року у цивільній справі №22-ц/796/16/2014 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину квартири, вселення та відшкодування моральної шкоди, шляхом сплати їй грошової компенсації вартості 3/100 часток квартири у розмірі 33 896,70 грн., визнавши за ним ОСОБА_1 право власності на 3/100 часток квартири АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.

Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 27 червня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, у якій роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з'явився, подав до суду заяву (вх. №72863 від 17.09.2018 року) про можливість розгляду справи за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово не з'являлася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, за останньою адресою місця реєстрації, причини неявки суду не повідомлено.

Поштова кореспонденція, надіслана відповідачу в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було. Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/100 часток квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 97/100 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.11-21).

У відповідності до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу №9674455 від 08.09.2017 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 97/100 часток квартири АДРЕСА_1. Загальна площа квартири (кв.м.): 80,5, житлова площа (кв.м.): 41,4 (а.с.25).

Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб №1477607 від 19.06.2018 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22).

Згідно Довідки про вартість майна, здійсненого суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕКСПЕРТНИЙ ЗНАВЕЦЬ», що діє на підставі договору №9663/18 від 13.06.2018 року, на проведення оцінки трикімнатної квартири загальною площею 80,5 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м., розміщеної на 5-му поверсі 12-ти поверхового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі проведеного детального вивчення матеріалів і розрахунків, встановлено, що ринкова вартість вищевказаної квартири становить 1 129 890,00 грн. (а.с.6-10).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до приписів ч.1ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Положеннями частини першої ст.346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України.

Відповідно ч.1 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем ОСОБА_1, на виконання вимог ч.2 ст. 365 ЦК України внесено на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києва кошти у сумі 33 896,70 грн., що підтверджується платежем з карткового рахунку на рахунок 2089 від 10.08.2018 року (16:45), відповідно до попередньо проведеної оцінки вартості майна. (а.с.32)

Ухвалюючи рішення про припинення права власності відповідача ОСОБА_2 на 3/100 частки у майні, що належить їй на праві приватної спільної часткової власності, зі стягненням на її користь відповідної грошової компенсації, суд виходив із того, що частка у майні не може бути виділені в натурі, квартира є неподільною. При цьому, грошова або інша майнова компенсація відповідно до ст. 365 ЦК України, згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку не потрібно, до того ж таке припинення не завдасть істотної шкоди відповідачу ОСОБА_2, оскільки на її користь буде стягнута відповідна грошова компенсація.

Таким чином, судом встановлено, що частка відповідача у спільній квартирі є незначною, є неподільною річчю та не може використовуватись сторонами спільно, істотного порушення прав відповідача у разі припинення права власності на її частку не вбачається.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ЦПК України.

У відповідності до ст.141 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 274, 279, 354 ЦПК України Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 317, 356, 358, 382, 383, 386 ЦК України; ст. 155 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 3/100 часток у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1, набуте ОСОБА_2 на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2014 року у цивільній справі №22-ц/796/16/2014, - шляхом сплати ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 3/100 часток квартири у розмірі 33 896,70 грн., визнавши за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на ці 3/100 часток квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: