Провадження № 2/522/700/18
25 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси
в складі: головуючого судді Загороднюка В.І.
при секретарі Смоковій А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом АТ «Одесаобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, -
Представник позивача надав до суду клопотання в якому просив справу розглянути без його участі, позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату та час слухання справи сповіщався належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про неможливість прибуття в судове засідання не повідомив.
Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
ПАТ «Одесаобленерго» постачає електричну енергію за адресою: АДРЕСА_2, а споживач ОСОБА_1, використовує електричну енергію для власних потреб та здійснює розрахунки з енергопостачальником за спожиту електроенергію по обумовленим тарифам (цінах), у передбачені терміни, відповідно до відкритого особового рахунку № 10725011.
Відповідно до п. 3 Правил користування електричною енергією для населення, поставка електроенергії здійснюється на підставі Типового договору. При цьому на момент відсутності між енергопостачальником і споживачем договору, але виконанням сторонами істотних умов цього договору, а саме поставка електричної енергії і її оплата, відповідно до ст. 638, 639 ЦК України, договір між сторонами є укладеним. У даному випадку позивач постачає електричну енергію відповідачу, а відповідачем робиться оплата за електроенергію.
Між ПАТ «Одесаобленерго», виступаючим як постачальник та відповідачем ОСОБА_1 виступаючим як споживач електричної енергії наявні договірні правовідносини, що підтверджується відкриттям особового рахунку № 10725011 за адресою АДРЕСА_2 та останній є власником вищезазначеної квартири, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 108214283 від 19.12.2017 року.
Так, у пункті 2 Правил користування електричною енергією для населення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357 дано визначення споживача електричної енергії як особи, що використовує її для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору. Водночас зі змісту Правил, зокрема з п. З та приписів Методики, затвердженої Постановою НКРЕ 04.05.2006 р. № 562 із змінами, вбачається, що даний термін необхідно застосовувати в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують електричну енергію без укладення договору на електропостачання (відповідна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду України від 16.05.2011 року у справі № 15/147/10).
В силу норм ч. 2 ст. 317, ч. 4 ст. 319 ЦК України відповідає власник майна, або особа, яка володіє іншими речовими правами щодо цього майна.
Споживач несе відповідальність за прострочення внесення платежів за електричну енергію та зобовязаний здійснювати оплату за спожиту електричну енергію відповідно до показань приладу обліку за платіжними документами, які виписуються Постачальником, у термін який вказаний в рахунку для сплати.
Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії Місцем виконання фактично укладеного між сторонами договору про користування електричною енергією є: АДРЕСА_2.
Відповідно до пункту 42 Правил користування електричною енергією для населення, які регулюють відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками, передбачено, що споживачі електричної енергії зобовязані: дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, забезпечувати технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів, забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому обєкті споживача, оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та ПКЕЕ, надавати розрахункові документи на вимогу представників енергопостачальника для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показанням приладу обліку та інше.
Пунктом 19 Правил передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку, відповідно до п. 20 Правил є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.
Таким чином, зобовязання за договором на користування електричною енергією як в частині оплат так і в частині дотримання вимог нормативно-технічних документів з забезпеченням технічного стану та безпечної експлуатації електроустановок мають виконуватися споживачем належним чином та у відповідності до укладеного договору та положень діючого законодавства.
Відповідно до загальних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі по тексту - Закон), комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законом.
Отже, до поняття житлово-комунальна послуга з урахуванням розподілу житлово-комунальних послуг залежно від функціонального призначення, у відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону, відносять централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.
Наведеним Законом передбачено, що виконавець послуг це субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, в яких одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу.
Як вбачається з показань електролічильника № 098511 за особовим рахунком №10725011 відповідачем спожито електроенергії в кількості 4876 кВ/г, за вказаний розрахунковий період з серпня 2015 р. по жовтень 2017 р. згідно деталізації нарахувань за спожиту електричну енергію нараховано заборгованість в розмірі 4251,40 грн.
Нарахування за спірний період відбувалось відповідно до постанови НКРЕ від 26.02.2015 р. № 220, за тарифами (цінами) для населення, що діяли в період, за який розраховується розмір заборгованості.
Таким чином, відповідачем було порушено вимоги п. 42, п. 48, ПКЕЕН, що призвело до виникнення заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 4251,40 грн.
З вищенаведеного вбачається безспірність вимог заявника, тобто відсутність спору про право, оскільки наведені вимоги випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин та такі вимоги цілком обґрунтовано у відповідності до цивільно-процесуального законодавства підпадають під такий механізм захисту неоспорюваних прав, як - судовий наказ.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 р. № 14, а також ст. 166 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій ст. 160 цього кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.
Відповідно до пункту 13 Постанови, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання цих послуг.
Таким чином, з урахуванням приписів ст. 166 ЦПК України, відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Однак, це не позбавляє права заявника звернутись з тими ж самими вимогами у позовному провадженні.
Оскільки, відповідач грошове зобовязання належним чином не виконав, то за період з 11.09.2015 р. по 31.10.2017 р., останньому нараховано у відповідності до ст. 625 ЦК України три відсотка річних за весь період прострочення у розмірі 145,03 гри. та інфляційні витрати у розмірі 657,69 грн., за період з вересня 2015 р. по листопад 2017 р..
Вищенаведене свідчить про законність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Одесаобленерго» про стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок невиконання ним зобовязань за фактично укладеним договором про постачання електричної енергії та слідує, що на момент звернення до Приморського районного суду м. Одеси з дійсним позовом, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Одесаобленерго» за особовим рахунком № 10725011 становить 5054,12 грн..
У відповідності до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, а саме з моменту складання протоколів засідання комісії по актам.
У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Статтею 510 ЦК України визначено, що сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Пунктом 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, з урахуванням вищевикладеного та відсутності добровільної сплати боржником рахунків, вимоги АТ «Одесаобленерго» до відповідача відповідають наведеним нормам чинного законодавства та повністю підтверджуються доданими матеріалами, у звязку з чим вартість електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електричної енергії підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.
Вищенаведене свідчить про законність та обґрунтованість позовних вимог АТ «Одесаобленерго» про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію.
На підставі викладеного суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву.
На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-
Позов АТ «Одесаобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення було викладено 30.10.2018 року
Суддя: В.І. Загороднюк
25 жовтня 2018 року