Справа № 183/3090/18
№ 8/183/5/18
У Х В А Л А

28 вересня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.

секретаря Шевченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі Новомосковського міськрайонного суду заяву боржника ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Новомосковським міськрайонним судом 23 червня 2018 року по справі № 183/3090/18, стягувач ОСОБА_2,-

в т а н о в и в:

17 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Новомосковським міськрайонним судом 23 червня 2018 року по справі № 183/3090/18, про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3.

В обґрунтування свої заяви ОСОБА_1 зазначає, що на день видачі оскаржуваного судового наказу, ОСОБА_2 у своїй заяві про видачу судового наказу приховав від суду наступні обставини. Їх неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає разом з матір'ю ОСОБА_1, та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, окремо від батька ОСОБА_2. Дитина дійсно, за її згоди, відвідує помешкання батька, та іноді під час шкільних канікул залишається у батька ночувати. Також, між сторонами багато років тому було досягнуто домовленості, про те що їх син ОСОБА_3 проживатиме разом з нею, що підтверджується рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 27.07.2012 року по справі №0427/4629/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дитини, яким у тому числі, встановлено, що дитина проживає з матір'ю. Це рішення ОСОБА_2 не оскаржувалося. Сама по собі заява ОСОБА_2 про видачу судового наказу суперечить зазначеному рішенню суду, а видача оскаржуваного судового наказу суперечить вимогам ст. 161 Сімейного Кодексу України, яка визначає, що аліменти повинні присуджуватися на користь того з батьків, з ким проживає дитина, а отже на користь ОСОБА_1 Фактично остання самостійно утримує сина, сама несе усі витрати на його проживання, харчування, одяг, дозвілля, розвиток та розваги. Натомість ОСОБА_2 постійно ухиляється від участі у витратах на дитину, систематично не виплачує аліменти, або сплачує їх у неповному розмірі, у зв'язку з чим, станом на 01.05.2018 року має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 12610,64 грн.

Таким чином, заявник наполягає на тому, що на день видачі судового наказу ОСОБА_2 у своїй заяві про видачу судового наказу приховав від суду інформацію, що він є платником аліментів, відомості щодо реального місця проживання дитини, а також про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів. У зв'язку з вищевикладеним, посилаючись на вимоги ст.170, 423 ЦПК України, заявник просить скасувати судовий наказ № 183/3090/18, яким з неї на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3, у розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісяця, та відмовити ОСОБА_2 у видачі судового наказу про стягнення аліментів.

В судовому засідання ОСОБА_1 свою заяву підтримала та просила задовольнити її в повному обсязі, з підстав зазначених в заяві.

Стягувач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення заяви, надавши суду пояснення про те, що дійсно їх син ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, разом з боржником - ОСОБА_1 За цією ж адресою також зареєстрований і сам стягувач, однак з травня 2018 року останній разом з сином проживає за адресою своїх батьків у АДРЕСА_2. Усі витрати по утриманню дитини несе він, тому і звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1

Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до наступного висновку.

23 червня 2018 року суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області видано судовий наказ за заявою ОСОБА_2 (справа №183/3090/18, 2-н/183/256/18), у відповідності до якого стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 30 травня 2018 року і до досягнення сином повноліття, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 176,20 грн. (а.с.14-15).

У своїй заяві ОСОБА_1 просить суд переглянути вказане судове рішення за нововиявленими обставини, посилаючись на те, що на момент звернення ОСОБА_2 з даною заявою існувало рішення суду, яке набрало законної сили, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 (а.с.56-57). Цим же рішенням суду також встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Даних про оскарження або перегляд за нововиявленими або виключними обставинами вказаного рішення судом не встановлено.

Довідкою про склад сім'ї, виданою виконкомом Новомосковської міської ради № 3370 від 13.07.2018 року (а.с.51), а також копію свідоцтва про народження, на зворотній стороні якого наявна відмітка Новомосковського МВ про місце проживання (а.с.50), стверджується, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Суду подано акт старшого інспектора відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Кінаш В.В. № 3608 від 24.07.2018 року, складений за участю сусідів, у відповідності до якого ОСОБА_3 дійсно проживає та зареєстрований за вказаною адресою по теперішній час (а.с.52).

Зазначені довідки та акти видані та затверджені у спосіб, передбачений законом, на відміну від довідки про склад сім'ї та акту квартального комітету, затвердженими лише головою квартального комітету (а.с. 9,10), які ОСОБА_2 подавав разом з заявою про видачу судового наказу.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами" від 30.03.2012 року № 4 передбачено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Згідно із п.4 вказаної Постанови, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Частиною 8 статті 170 ЦПК України визначено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянутий за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини - справа "Желтяков проти України" (п.42-43) Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Системний аналіз наведених вище норм закону, враховуючи подані ОСОБА_1 докази, а також обставини, викладені в її заяві, суд приходить до висновку, що заява про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню. При подачі заяви про видачу судового наказу стягувачу ОСОБА_2 було відомо про зареєстроване місце проживання неповнолітньої дитини разом з його матір'ю, як і було відомо про визначене конкретне місце проживання та перебування дитини. Зазначені обставини не були відомі суду, є істотні для справи обставинами, що не встановлювалися судом в порядку наказного провадження, та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, тобто ОСОБА_1

У відповідності до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Зважаючи на наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина на користь ОСОБА_1, суд приходить до переконання, що подаючи заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів, ОСОБА_2, фактично, в спосіб не передбачений законом, не маючи згоди матері, рішення органу опіки та піклування або суду, спровокував спір щодо місця проживання дитини, з метою уникнення відповідальності зі сплати заборгованості за аліментами.

Згідно із ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Таким чином між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дитини, та відповідно щодо права на стягнення аліментів з того з батьків, з ким проживатиме дитина, а тому суд приходить до висновку, що у видачі судового наказу ОСОБА_2, повинно бути відмовлено.

Керуючись ст.ст.12, 76-82, 160,165, 168,170, 423,429 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Новомосковським міськрайонним судом 23 червня 2018 року по справі № 183/3090/18, - задовольнити.

Скасувати судовий наказ № 183/3090/18, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 стягнуті аліменти у розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісяця .

Відмовити ОСОБА_2 у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з моменту її проголошення.

Суддя Сорока О.В.