Провадження № 2/522/7430/18
11 грудня 2018 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі :
головуючого - судді Науменко А.В.,
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу Примусового виконання рішень Управління Державної Виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту,
Позовну заяву мотивував тим, що між ним та ОСОБА_2 укладений договір позики та іпотечний договір в забезпечення виконання основного зобовязання. Зазначив, що після укладення іпотечного договору до державного реєстру речових прав були внесені обтяження нерухомого майна, переданого в іпотеку, які заважають йому звернути стягнення на предмет іпотеки після того, як ОСОБА_3 порушив умови основного зобовязання.
Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, тому суд на підставі глави 11 ЦПК України ухвалює заочне рішення за наявними матеріалами справи.
Розглянувши наявні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи:
30 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір позики грошей, згідно з яким ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2 990 900, 00 (два мільйони девятсот девяносто тисяч девятсот) гривень, 00 коп., що еквівалентно 110000,00 (сто десять тисяч) доларів США 00 центів із розрахунку 27.19 грн. за 1 долар США за курсом НБУ на день підписання цього договору без нарахування відсотків за користування, терміном до тридцятого червня дві тисячі сімнадцятого року включно, а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошей (пункт 1).
Згідно з п. 3 Договору строк виплату повної суми боргу до 30 червня 2017 року, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін.
30 грудня 2016 року між ОСОБА_1 (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір (без випуску заставної)
Пунктом 1.1. іпотечного договору передбачено, що цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з Договору Позики грошей, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем 30 грудня 2016 року, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим № 1571, а також додаткових угод до нього, в тому числі тих, що можуть бути укладені в майбутньому, за умовами якого Іпотекодавець зобовязується перед Іпотекодержателем повернути позику у розмірі 2 990 900, 00 без сплати процентів за користування позикою, з терміном повернення до 30 червня 2017 року. Порядок погашення Іпотекодавцем позики, неустойок та інших платежів визначаються договором позики грошей. У відповідності до даного Договору, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодавцем своїх зобовязань за договором позики отримати задоволення за рахунок майна, переданого в іпотеку Іпотекодавцем на нижче вказаних умовах.
Пунктом 1.2. договору визначене нерухоме майно, власником якого ОСОБА_3 та яке він передав в іпотеку:
Вартість домоволодіння на момент передання в іпотеку визначена звітом про оцінку майна та складає 1566 346, 13 грн.; вартість земельної ділянки на момент передання в іпотеку визначена звітом про оцінку майна та складає 1 304 989, 96 грн.
За домовленістю сторін заставна вартість всього нерухомого майна, переданого в іпотеку складає 2 990 900,00 грн.
На момент укладення іпотечного договору, нерухоме майно під забороною (арештом), а також заставою, в тому числі податковою, не перебувало як внесок до статутного фонду інших юридичних осіб не внесене, судового спору щодо нього немає, прав щодо нього у третіх осіб (за договором найму, оренди, тощо) як в межах України, так і за її межами немає.
Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 1572
27 червня 2017 року до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали Договір про внесення змін до договору позики, який був посвідчений у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстраційним номером 662.
Вказаним договором були внесені зміни до п 1. Договору позики, який був викладений в наступній редакції: «ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2 990 900, 00 (два мільйони девятсот девяносто тисяч девятсот) гривень, 00 коп., що еквівалентно 110000,00 (сто десять тисяч) доларів США 00 центів із розрахунку 27.19 грн. за 1 долар США за курсом НБУ на день підписання цього договору без нарахування відсотків за користування, терміном до тридцятого червня дві тисячі вісімнадцятого року включно, а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів», а також до пункту 3 договору позики, який викладений в наступній редакції: «строк виплату повної суми боргу до 30 червня 2018 року, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін».
ОСОБА_2 були порушені умови договору позики та не повернуто грошові кошти. Таким чином, після 30.06.2018 року у позивача зявилось право на задоволення своїх грошових вимог за рахунок заставленого нерухомого майна.
Відповідачем не надано доказів того, що згідно з вимогами ч. 3 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» було попереджено іпотекодержателя про існування оскаржуваного арешту.
Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про обгрунтовнаість позовних вимог та про необхідність їх задоволення з наступних підстав:
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до статті 16 ЦК України.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" розяснено, що позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позивач володіє речовим правом на арештоване нерухоме майно (іпотека), його право є пріоритетним, а отже він може бути позивачем у даній справі.
Згідно зі статтею 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
У статті 19 Закону України «Про заставу» передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.
За правилом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».
Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Згідно з частинами шостою та сьомою статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
У статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені особливості звернення стягнення на заставлене майно:
1. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо:
1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів;
2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю;
3) наявна письмова згода заставодержателя.
2. У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернено стягнення на заставлене майно, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 15 частини першої статті 39 цього Закону.
3. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.
4. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.
5. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.
6. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.
7. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Таким чином, арешти майна перешкоджають реалізації прав позивача як іпотекодержателя, права якого на предмет іпотеки зареєстровані раніше оскаржуваних арештів, а отже права позивача є пріоритетними. На сьогодні захистити права та законні інтереси позивача в іншому порядку, ніж судовому, відсутня можливість. Це є підставою для задоволення даного позову.
Відповідні висновки про право іпотекодержателя звернутись із вказаним позовом на підставі свого пріоритетного права іпотеки, яке він не може реалізувати через існування арештів підтверджено судовою практикою. Зокрема Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 725/4407/15-ц (провадження № 61-2353св18); та Постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 742/1826/16-ц (провадження № 61-2602св18).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.. 1, 2, 5, 11, 76-81, 206, 241, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу Примусового виконання рішень Управління Державної Виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.
Звільнити з-під арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника ВП № 53328857 від 07.08.2017 року, виданою ВІІВР УДВС ГТУЮ в Одеській області нерухоме майно:
Звільнити з-під арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника ВП № 53328857 від 07.08.2017 року, виданою ВІІВР УДВС ГТУЮ в Одеській області нерухоме майно:
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду виготовлено 21 грудня 2018 року.
Суддя: Науменко А.В.