ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року

м.Суми

Справа №591/8215/15-ц

Номер провадження 22-ц/788/1924/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - Сумський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр при УМВС України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2017 року, в складі судді Кривцової Г.В., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

25 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, мотивуючи тим, що 30 квітня 2015 року на підставі наказу № 137 о/с її було прийнято на роботу на посаду діловода канцелярії (за рахунок посади завідувача канцелярії) до Науково-дослідного еспертно-криміналістичного центру при УМВС України в Сумській області (надалі НДЕКЦ).

06 листопада 2015 року її звільнено з займаної посади згідно п.8 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства.

Вважала, що її звільнення проведено з порушенням вимог законодавства, оскільки установа, в якій вона працювала не ліквідована та не перебуває в процесі припинення.

Крім того, не була дотримана процедура звільнення з урахуванням положень ст. 49-2 КЗпП України, відповідно до якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, установі, організації, однак такої пропозиції від відповідача їй не надходило.

В НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області діяв штатний розпис, до якого входила посада діловода канцелярії, яку вона займала. У новому штатному розписі Сумського НДЕКЦ МВС України відсутня посада з назвою «діловод канцелярії», проте, наявна посада «фахівець», функціональні обов'язки та завдання якої аналогічні посаді «діловод канцелярії». Таким чином, штатна одиниця не була скорочена, а лише змінено її назву. Отже, ні ліквідації підприємства, ні скорочення штату не відбулося і, як наслідок, були відсутні підстави для її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, просила визнати незаконним та скасувати наказ № 412 о/с від 06 листопада 2015 року, виданий УМВС України в Сумській області в частині звільнення її з посади діловода канцелярії (за рахунок посади завідувача канцелярії); зобов'язати Сумський НДЕКЦ МВС України поновити її на попередній роботі на посаді діловода канцелярії (назва якої перейменована на посаду фахівець); стягнути з Сумського НДЕКЦ МВС України на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення 06 листопада 2015 року по 23 лютого 2017 року в сумі 5985,33 грн та моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ УМВС України в Сумській області № 412 о/с від 06 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади діловода (за рахунок посади завідувача канцелярії) НДЕКЦ при УМВС.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді діловода (за рахунок посади завідувача канцелярії) Сумського НДЕКЦ МВС України.

Стягнуто з Сумського НДЕКЦ МВС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 5985,23 грн з утриманням з вказаної суми при виплаті податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з Сумського НДЕКЦ МВС України на користь ОСОБА_1 2000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Сумського НДЕКЦ МВС України, ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області на користь держави судовий збір по 730,80 грн з кожного.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2017 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 01 серпня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 17 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі Сумський НДЕКЦ МВС України, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не дослідив той факт, що позивач була звільнена з займаної посади наказом УМВС України в Сумській області у зв'язку зі скороченням штатів та ліквідацією УМВС як юридичної особи, а тому поновлення ОСОБА_1 на роботі суперечить вимогам ст. 235 КЗпП України. Одночасно з попередженням про звільнення позивачу була запропонована посада бібліотекаря в штаті Сумського НДЕКЦ МВС України, що підтверджується актами про фіксацію відмови від запропонованої посади.

Суд першої інстанції не перевірив штатний розклад Сумського НДЕКЦ МВС України, а саме: не дослідив наявність посади діловода (за рахунок посади завідувача канцелярії) та своїм рішенням незаконно поновив позивача на неіснуючій посаді.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд не врахував вимоги ч. 3 ст. 23 ЦК України та не в повній мірі виходив із засад розумності і справедливості.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Сумського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_2, представника Управління МВС України в Сумській області ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4, які заперечували проти скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом УМВС України в Сумській області від 30 квітня 2015 року № 137 о/с ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду діловода канцелярії (за рахунок посади завідувача канцелярії) НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області та не була атестованим працівником міліції чи державним службовцем (т.1, а.с. 25).

06 серпня 2015 року був опублікований Закон України «Про Національну поліцію», відповідно до пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону, з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Наказом УМВС України в Сумській області від 06 листопада 2015 року № 412 о/с ОСОБА_1 звільнена із займаної посади згідно з пунктом 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників (т.1, а.с. 7).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2016 року скасовано як незаконний наказ УМВС України в Сумській області № 412 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади діловода (за рахунок посади завідувача канцелярії) НДЕКЦ при УМВС.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді діловода (за рахунок посади завідувача канцелярії) Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Стягнуто з Сумського НДЕКЦ МВС України на користь ОСОБА_1 9361,98 грн заробітної плати за час вимушеного прогулу, з утриманням з вказаної суми при виплаті податків та інших обов'язкових зборів та платежів.

Стягнуто з Сумського НДЕКЦ МВС України на користь ОСОБА_1 2000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з Сумського НДЕКЦ МВС України та УМВС України в Сумській області в дохід держави судовий збір по 730,80 грн з кожного (т.1, а.с. 104-108).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 09 червня 2016 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано Сумський НДЕКЦ МВС України укласти трудовий договір з ОСОБА_1 на зайняття нею посади фахівця групи режимно-секретного та документального забезпечення з виплатою заробітної плати з 25 листопада 2015 року за названою посадою.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (т.2, а.с. 45-46).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 09 червня 2016 року скасовані, а справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (т.2, а.с. 130-132).

Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог мотивоване тим, що звільнення ОСОБА_1 з займаної посади є незаконним у зв'язку з відсутністю юридичного факту, а саме - змін в організації виробництва і праці новоствореного органу, який є підставою для звільнення працівника за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Незаконне звільнення позивача суттєво порушило її життєві зв'язки, змусило докласти додаткових зусиль для організації свого життя, призвело до моральних страждань, нервових переживань, а тому, доведеною і такою, що підлягає стягненню з відповідача, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд визнав грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що таких висновків суд першої інстанції дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та неповного з'ясування обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що наказом УМВС України в Сумській області від 30 квітня 2015 року № 137 о/с ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду діловода канцелярії (за рахунок посади завідувача канцелярії) НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області та не була атестованим працівником міліції чи державним службовцем.

06 серпня 2015 року був опублікований Закон України «Про Національну поліцію». Відповідно до пункту 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Наказом УМВС України в Сумській області від 06 листопада 2015 року № 412 о/с ОСОБА_1 звільнена із займаної посади згідно з пунктом 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з роз'ясненнями пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 № 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне звільнення.

Убачається, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворені, як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, серед яких Головне управління Національної поліції та ліквідовані як юридичні особи територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, тобто, Управління Міністерства внутрішніх справ. Таким чином, Головне управління Національної поліції в Сумській області є окремою заново утвореною юридичною особою. НДЕКЦ до складу Головного управління Національної поліції в Сумській області не увійшов.

Згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання», відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та постанов Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України», від 23 вересня 2015 року № 751 «Про ліквідацію територіального органу Міністерства внутрішніх справ» та від 13 жовтня 2015 року № 834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», наказано вважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС. Згідно з витягом з Переліку змін у штатах МВС 99 посад експертно-криміналістичної служби скасовано (т.1, а.с. 65).

Згідно із статтею 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення), дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Аналізуючи вище викладене, слід вважати, що була розпочата процедура ліквідації УМВС України в Сумській області, як юридичної особи, якій передувало скорочення всіх штатів УМВС України та його структурних підрозділів, у тому числі і НДЕКЦ при УМВС України, відповідно до наказу МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. У разі якщо вивільнення є масовим, то відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Слід зазначити, що на виконання вимог телеграми УМВС України в Сумській області від 03 вересня 2015 року № 2/3-б/н, 04 вересня 2015 року НДЕКЦ при УМВС України в Сумській області в установленому законом порядку надав до Сумського міського центру зайнятості інформацію про масове планове вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією підрозділів. При цьому, згідно з відомістю про доведення до особового складу НДЕКЦ при УМВС України вказаної телеграми, ОСОБА_1 додатково, під підпис була повідомлена про майбутнє її вивільнення, що підтверджується відомістю з її особистим підписом від 04 вересня 2015 року.

Крім того, пунктом 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлений особливий порядок попередження працівників про майбутнє вивільнення, де зазначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Таким чином, роботодавець дотримався порядку звільнення працівників, передбаченого ст. 49-2 КЗпП України та завчасно, персонально повідомив позивача про наступне її вивільнення у зв'язку зі скороченням штату працівників та ліквідацією підрозділу.

Проте, такий факт не був прийнятий до уваги судом першої інстанції.

При вирішенні спору, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку і про те, що при звільненні позивача не було дотримано вимог, передбачених ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України та не було запропоновано позивачу іншу роботу в даній установі.

Так, обов'язок власника або уповноваженого ним органу одночасно з попередженням про звільнення запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в разі її наявності, передбачений ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. Проте, у випадку відсутності можливості запропонувати працівнику іншу роботу, роботодавець не позбавлений права звільнити його.

З матеріалів справи вбачається, що 06 листопада 2015 року до НДЕКЦ при УМВС України надійшла примірна штатна структура НДЕКЦ МВС України в областях і в м. Києві, яка за своєю структурою значно відрізнялася від штату НДЕКЦ при УМВС України та передбачала меншу кількість посад, ніж було в НДЕКЦ при УМВС України. Така посада, як діловод канцелярії, яку займала ОСОБА_1, не була передбачена примірною структурою, а була передбачена посада бібліотекаря.

З метою дотримання вимог трудового законодавства щодо працевлаштування позивача, 06 листопада 2015 року Сумським НДЕКЦ при УМВС України їй було запропоновано посаду бібліотекаря, враховуючи її трудовий досвід та спеціальність. Проте, ОСОБА_1 відмовилася від працевлаштування на посаду бібліотекаря, що підтверджується актом відмови від 06 листопада 2015 року. Призначення її на експертні посади, які були передбачені примірною штатною структурою, не було можливим у зв'язку з відсутністю у неї досвіду роботи за такою спеціальністю.

Крім того, слід зазначити, що у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз'яснено, що при ліквідації підприємства (установи, організації) правила пункту 1 статті 40 КЗпП України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Проте, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що в процесі ліквідації УМВС України в Сумській області, до складу якого входив НДЕКЦ при УМВС України, з 07 листопада 2015 року утворилася нова юридична особа - Головне управління Національної поліції в Сумській області, до складу якої НДЕКЦ при УМВС України не увійшов.

Згідно з новим положенням, затвердженим наказом МВС України від 05 листопада 2015 року № 1359, Сумський НДЕКЦ МВС України - це державна спеціалізована науково-дослідна установа судової експертизи, яка є територіальним підрозділом Експертної служби МВС України, що належить до сфери управління МВС України (т.1, а.с. 55-60).

Оскільки позивач не була переведена у заново утворену юридичну особу - Головне управління Національної поліції в Сумській області в установленому порядку, вона не вправі вимагати поновлення на роботі у ньому.

За встановлених обставин, ОСОБА_1 була правомірно звільнена наказом УМВС України в Сумській області від 06 листопада 2015 року № 412 о/с з посади діловода канцелярії (за рахунок посади завідувача канцелярії) у зв'язку з ліквідацією УМВС України в Сумській області, а отже, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування цього наказу в частині звільнення її з посади діловода канцелярії (за рахунок посади завідувача канцелярії); зобов'язання Сумського НДЕКЦ МВС України поновити її на попередній роботі на посаді діловода канцелярії (назва якої перейменована на посаду фахівець); стягнення з Сумського НДЕКЦ МВС України на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення 06 листопада 2015 року по 23 лютого 2017 року у сумі 5985,33 грн та моральної шкоди в сумі 2000 грн не підлягають задоволенню.

Отже, висновки місцевого суду про задоволення позову є помилковими, оскільки зроблені без всебічного, повного і об'єктивного дослідження фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, знайшли своє підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України необхідно вирішити питання розподілу судових витрат та компенсувати Сумському НДЕКЦ МВС України судовий збір за апеляційний перегляд в сумі 1607 грн 76 коп за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ст. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України задовольнити.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 квітня 2017 року та прийняти постанову.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України про визнання незаконним та скасування наказу № 412 о/с від 06 листопада 2015 року, виданого УМВС України в Сумській області в частині звільнення її з посади діловода канцелярії (за рахунок посади завідувача канцелярії); зобов'язання Сумського НДЕКЦ МВС України поновити її на попередній роботі на посаді діловода канцелярії (назва якої перейменована на посаду фахівець); стягнення з Сумського НДЕКЦ МВС України на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення 06 листопада 2015 року по 23 лютого 2017 року в сумі 5985,33 грн та моральної шкоди в сумі 2000 грн.

Компенсувати Сумському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру Міністерства внутрішніх справ України судовий збір за апеляційний перегляд справи в сумі 1607 грн 76 коп за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко

С.Г. Хвостик