ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/546/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2018 р. суддя Дарницького районного суду м.Києва Вовк Є.І., вивчивши матеріали за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту смерті особи, з встановленням місця смерті - «м. Макіївка Донецької обл.», заінтересована особа: Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, а також в заяві містяться вимоги допустити негайне виконання рішення у справі,

Встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла вказана заява в порядку окремого провадження цивільного судочинства.

Вказану заяву було подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175, 318 ЦПК України: відсутні докази щодо сплати судового збору за вказані вимоги, розмір якого визначено відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про судовий збір» у сумі 352 грн. 40 коп. за вимогу в порядку окремого провадження цивільного судочинства; не вказано поштового індексу щодо адреси заявника; відсутнє обгрунтування щодо вимог - допустити негайне виконання рішення у справі; не зазначено доказів щодо зазначених в заяві причин смерті; зміст позовних вимог щодо місця смерті конкретно не викладено.

Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України: справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України: якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Враховуючи викладене, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва було вирішено залишити без руху заяву з наданням строку для виправлення недоліків - 5 днів, копія якої була отримана заявником не пізніше 09 жовтня 2018 року.

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла заява щодо усунення недоліків, проте заявником не було надано доказів щодо сплати судового збору саме за вимогу в порядку окремого провадження цивільного судочинства у повному обсязі, розмір якого визначено відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про судовий збір» у сумі 352 грн. 40 коп.

Так, всупереч Закону України "Про судовий збір", заявником не сплачено вказаний судовий збір за подання вказаної заяви в порядку окремого провадження (за вказані вимоги немайнового характеру), оскільки в наявному витягу щодо квитанції вбачається, що в ньому зазначено про те, що судовий збір сплачено за позовом, а не за заявою в порядку окремого провадження - згідно з безпосереднім змістом вказаної квитанції.

Так, відповідно до положень ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, стороною заявника не надано належних та допустимих доказів щодо сплати вказаного судового збору за подання вказаної заяви в порядку окремого провадження.

А отже, і на даний час з поданих документів не вбачається, що заявником було сплачено судовий збір за подання до суду вищевказаної заяви в порядку окремого провадження цивільного судочинства, враховуючи, зокрема, що твердження останньої щодо сплати судового збору за подання вказаної заяви в порядку окремого провадження суперечить безпосередньому змісту квитанції щодо сплати судового збору, в якій з графи щодо призначення платежу зокрема вбачається, що вказана сума це судовий збір саме за позовом. Отже, вказані дані зокрема суперечать заявленій формі процесуального звернення щодо фактичної сплати збору саме за подання позову, що згідно з Розділом ІІІ ЦПК України є окремою та індивідуально визначеною формою процесуального звернення в порядку саме позовного провадження цивільного судочинства, яка законодавчо відокремлена від форми звернення у виді заяви (в порядку окремого провадження), яка також є окремою та індивідуально визначеною формою процесуального звернення, проте в порядку окремого провадження цивільного судочинства - згідно з розділом IV ЦПК України.

Судом також враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.3 ст.185 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до положень ч.7 ст.185 ЦПК України - повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, вважаю, що відповідно до ст.185 ЦПК України заяву належить повернути.

Керуючись ст.185 ЦПК України,

Ухвалив:

Повернути заяву ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу до Апеляційного суду м. Києва може бути подана протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Суддя: