Справа № 423/1775/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 вересня 2018 року

Попаснянський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Архипенко А.В. за участю секретаря судового засідання Іваненко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСУС ЛІЗИНГ" про захист прав споживачів,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ТзОВ «МАКСУС ЛІЗИГН» про визнання договору фінансового лізингу нікчемним та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27.03.2018 між ним та ТзОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» був укладений договір фінансового лізингу № 01095, відповідно до якого товариство взяло на себе відповідальність придбати предмет лізингу (транспортний засіб) у власність та передати предмет лізингу у користування позивачу. Для купівлі автомобілю ВАЗ 2110 позивач приїхав в представницький офіс відповідача у м.Полтава. Але представники відповідача повідомили йому, що купівлґ-продаж автомобіля оформлюється на підставі кредитного договору в формі "розстрочки". Вартість автомобіля була встановлена у розмірі 199 000 грн.

27.03.2018 позивачем був підписаний договір № 01095 та сплачений авансовий платіж у розмірі 19900,00 грн., що підтверджується квитанцією №ПН1167280 від 27.03.2018.

Після сплати авансового платежу, виявилося, що вказаний платіж був оплатою за організацію по договору фінансового лізингу. Надалі позивач почав телефонувати відповідачу з питанням про отримання автомобіля. Однак, представники відповідача повідомили, що умови договору позивачем не виконуються, так як він не сплачує обов'язкові платежі згідно умов договору. А пізніше позивач звернув увагу, що в договорі зазначений автомобіль не ВАЗ 2110, а RAVON R2 Comfort. На дату звернення із позовом до суду позивачу не було передано автомобіль. У договірних документах предметом лізингу визначено: марка RAVON R2 Comfort, вартістю 199000,00 грн., таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі.

Позивач зазначає, що за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) і договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

З огляду на дані обставини, позивач просить визнати договір фінансового лізингу №01095 від 27.03.2018 нікчемним та стягнути з ТзОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» грошові кошти авансового платежу у сумі 19900,00 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до початку сдового розгляду надав до суду заяву з проханням справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, про причину неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подавав.

Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання свого представника не направив, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті "Судова влада України", про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за відсутності представника, не скористався правом надання відзиву (заперечень) на позов, у зв'язку з чим суд вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, та підтверджується письмовими доказами, що 27.03.2018 між ОСОБА_1 та ТзОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» укладено договір фінансового лізингу №01095.

За предметом договору лізингодавець зобов'язався придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на предмет лізингу на лізингоодержувача, згідно з умовами даного договору.

Предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору; або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5 ст. 9 даного договору.

Згідно п. 1.1 Договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб зазначений у даній статті та специфікації (Додаток № 1 Договору), а саме: RAVON R2 Comfort.

Сплата комісії за організацію договору та авансового платежу передбачена статтею 9 Договору, де вказано, що їх розмір, порядок та строки сплати визначено у Додатку № 1.

Авансовий платіж - це обов'язковий платіж, що складає частину від вартості Предмета лізингу, розмір якого визначено у даному договорі та Додатку № 1 до Договору та становить 25 %, який сплачується Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця на умовах Договору до моменту передачі Предмета лізингу.

На виконання умов договору позивачем ОСОБА_1 було сплачено 19900,00 грн. з призначенням платежу: «за організацію по договору лізингу №01095 від 27.03.2018 року», що підтверджується квитанцією №ПН1167280 від 27.03.2018 року. (а.с. 21)

Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Згідно ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг це вид цивільно - правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) і договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, оскільки договір фінансового лізингу, який укладений між юридичною особою ТзОВ «МАКСУС ЛІЗИНГ» - та фізичною особою ОСОБА_1 містить елементи договору найму транспортного засобу, то в силу положень ч. 2 ст. 799 ЦК України він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Матеріалами справи підтверджено, що спірний правочин в порушення зазначених вимог закону, укладений у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У відповідності до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, а відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно п.12.1 договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо наміру розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк встановлений чиним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку не повертається.

Тобто, за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 20 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченої комісії за організацію договору.

Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі включають в себе: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Комісія за організацію договору не є в розумінні ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів» лізинговим платежем, оскільки не відноситься до витрат лізингодавця, які безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу та фактично полягає лише у виготовленні типової форми договору. Більш того, відповідачем не обґрунтовано співмірність розміру комісії за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги.

За змістом укладеного правочину, розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає.

Крім того, укладаючи правочин сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля. Так, в договорі відсутні будь-які відомості про його найменування та місцезнаходження.

Таким чином, аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 27.03.2018 року, укладеного між сторонами, дає підстави дійти висновку, що він містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII, якими виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі неналежної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін.

Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про несправедливі відносно споживача умови спірного договору фінансового лізингу та наявність у зв'язку із цим підстав для визнання його недійсним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Оскільки позивач ОСОБА_1 сплатив ТзОВ "МАКСУС ЛІЗИНГ" 19 900, 00 грн., суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача дана сума сплачена позивачем за договором фінансового лізингу №01095 від 27.03.2018 року.

Керуючись ст.ст. 1-12, 263-265, 280-282, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСУС ЛІЗИНГ" про захист прав споживачів - задовольнити. Визнати нікчемним договір фінансового лізингу № 01905 від 27 березня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 ( паспорт сенрії ЕН № 659892, виданий Золотівським ВП Первомайського МВ УМВС України в Луганській області, РНОКПП НОМЕР_1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МАКСУС ЛІЗИНГ" . Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСУС ЛІЗИНГ" на користь ОСОБА_1 ( паспорт сенрії ЕН № 659892, виданий Золотівським ВП Первомайського МВ УМВС України в Луганській області, РНОКПП НОМЕР_1) 19900,00 ( дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот гривень 00 коп.)

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Інші учасники справи, а також відповідач у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, має право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Попаснянський районний суд Луганської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Архипенко А.В.