Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"20" вересня 2018 р. 145/1339/17

2/145/69/2018

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г. ,

при секретарі Мигдальській Н.М.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шендерівської сільської ради, Тиврівської РДА про встановлення факту належності правовсьвновлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

встановив:

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, яка до дня смерті була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_2.

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 3,6029 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

За життя померла розпорядилась належним їй майном склавши заповіт від 01.03.2000 року на користь її батька. На час відкриття спадщини заповіт не змінено і не відмінено.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв її батько ОСОБА_6, однак, оскільки у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, він був вимушений звернутись до Тиврівського районного суду з відповідною позовною заявою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько помер. Вона прийняла спадщину після його смерті.

Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку в неї немає можливості, оскільки зазначено, що вона є власністю Тиврівської районної державної адміністрації.

Крім того перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом послужила також та обставина, що відповідно до правовстановлюючого документу державного акту на земельну ділянку НОМЕР_3 від 01.10.2004 року його було видано на ім'я ОСОБА_5, в той час як відповідно до свідоцтва про смерть її ім'я та по-батькові було записано ОСОБА_5.

Невідповідність написання імені ОСОБА_5 та ОСОБА_5 та по-батькові - ОСОБА_5 та ОСОБА_5 зумовлено неоднаковим застосуванням правил перекладу власних імен людей з російської мови на українську.

Просить встановити факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий 01 жовтня 2004 року на підставі розпорядження Тиврівської районної державної адміністрації від 03 липня 2003 року № 230 на ім'я ОСОБА_5 належав ОСОБА_5, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниця Вінницької області.

Визнати за нею право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 площею 3,6029 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, який успадкував це право після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниця Вінницької області.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Представник відповідача Шендерівської сільської ради ОСОБА_3 позовні вимоги визнала повністю.

Представник Тиврівської РДА в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності її представника, не заперечує в задоволенні позову.

Представник третьої особа ТОВ "ПоділляЛатІнвест" в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, що стверджується її свідоцтвом про смерть (а.с. 5), яка до дня смерті була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_2.

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 3,6029 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

За життя померла розпорядилась належним їй майном, склавши заповіт від 01.03.2000 року на користь батька позивачки ОСОБА_6 (а.с. 6). На час відкриття спадщини заповіт не змінено і не відмінено.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв ОСОБА_6, однак, оскільки у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, він був вимушений звернутись до Тиврівського районного суду з відповідною позовною заявою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що стверджується свідоцтвом про його смерть (а.с. 42). Позивачка прийняла спадщину після його смерті, що стверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.03.2018 року (а.с. 83).

Відповідно до вказаного свідоцтва до складу спадкового майна, на яке їй було видано свідоцтво входить 1/8 частка квартири АДРЕСА_1.

Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку в неї немає можливості, оскільки зазначено, що вона є власністю Тиврівської районної державної адміністрації.

Право на земельну ділянку її баба набула як член КСП «Колос» с. Шендерів Тиврівського району Вінницької області.

Згідно з Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8.08.1995 р. № 720/95 право на земельну частку (пай) мали усі члени КСП, внесені до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 р. №7 (із змінами внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010р. № 2), член колективного сільськогосподарського підприємства (КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Відповідно до Додатку № 1 до державного акта на право колективної власності на землю серії НОМЕР_4, виданого 26.12.1995 року КСП «Колос» с. Шендерів Тиврівського району Вінницької області ОСОБА_5 була включена до списку громадян - членів даного КСП за № 182 (а.с. 16-17).

Оскільки державний акт на право колективної власності на землю було видано КСП «Колос» 26.12.1995 р., з цього часу спадкодавиця набула право на земельну частку (пай).

В подальшому на підставі розпорядження Тиврівської районної державної адміністрації від 03 липня 2003 року № 230 належну спадкодавиці земельну частку (пай) було виділено в натурі із земель колективної власності та видано на її ім'я державний акт на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 3,6029 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

Право власності ОСОБА_5 на цю земельну ділянку було зареєстроване в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 122, що стверджується відповідною відміткою в самому державному акті.

За таких обставин баба позивачки відповідно до ст.125 ЗК України за життя набула право власності на зазначену земельну ділянку.

При цьому з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що вона з 04.04.2007 року зареєстрована в державному земельному кадастрі як державна власність, власником її зазначена Тиврівська райдержадміністрація, а орендарем земельної ділянки зазначено ТОВ «ПоділляЛатінвест» (а.с. 12-14).

Відповідно до положень чинного законодавства України невитребуваний земельний пай - це умовна земельна частка, на яку громадянин не отримав земельний сертифікат Законом «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» визначено механізм їх використання. Так, нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки у відповідності до їх місця розташування за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням до отримання їх власниками.

Оскільки на зазначену земельну ділянку було видано державний акт на право приватної власності на землю на ім'я ОСОБА_5, така ділянка не може вважатись невитребуваним паєм.

Крім того, у відповідності до ст. 1277 ЦК України (чинної на час реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі), лише у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд міг визнати спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

В даному випадку жодної із зазначений підстав для переходу спадкового майна до держави не було. Рішення про визнання спадщини відумерлою судом не приймалося і не могло прийматися, так як батько позивачки був спадкоємцем за заповітом та спадщину прийняв.

За таких обставин жодних підстав реєструвати вказану земельну ділянку в державному земельному кадастрі як державну власність не було, а тому ця земельна ділянка входить до складу прийнятої позивачкою спадщини.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 15.03.2017 року земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки становить 59788,29 грн., відомості про обмеження у використанні даної земельної ділянки не зареєстровані, (а.с. 12-14).

Крім того перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом послужила обставина, що відповідно до правовстановлюючого документу державного акту на земельну ділянку НОМЕР_3 від 01.10.2004 року його було видано на ім'я ОСОБА_5, в той час як відповідно до свідоцтва про смерть її ім'я та по-батькові було записано ОСОБА_5.

Невідповідність написання імені ОСОБА_5 та ОСОБА_5 та по-батькові -ОСОБА_5 та ОСОБА_5 зумовлено неоднаковим застосуванням правил перекладу власних імен людей з російської мови на українську.

Факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 01.10.2004 року в дійсності належав померлій бабі позивачки підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с. 5) та свідоцтвом про народження її батька (а.с. 7), відповідно до якого російською мовою матір'ю її батька записана "ОСОБА_5", самим державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 01.10.2004 року (а.с. 11). У всіх вказаних документах прізвище особи, стосовно якої видано дерджавний акт повністю співпадає і записано «ОСОБА_5», а імена по-батькові є співзвучними.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, ч. 2 ст. 548, 549 ЦК України 1963 р., ст.ст. 1218, 1261, 1268 ЦК України,

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Встановити факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий 01 жовтня 2004 року на підставі розпорядження Тиврівської районної державної адміністрації від 03 липня 2003 року № 230 на ім'я ОСОБА_5 належав ОСОБА_5, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниця Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 площею 3,6029 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шендерівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вінниця, який успадкував це право після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниця Вінницької області.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд з дня виготовлення повного тексту рішення, тобто з 25.09.2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мазурчак А. Г.