Справа №333/5921/18
Провадження №2-о/333/364/18
рішення

Іменем України

31 жовтня 2018 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Некрашевич Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/5921/18 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Комунарський районний у місті Запоріжжя відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Тропова Могилів-Подільського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що вона є дружиною ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 останній помер у м.Кіровське Донецької області. У звязку із тим, що зазначене місце смерті на даний час відноситься до тимчасово окупованих територій, тому вона не в змозі отримати належно посвідчені документи на підтвердження смерті, а також зареєструвати факт смерті ОСОБА_2 в органах державної реєстрації актів цивільного стану.

Заявник у судове засідання не зявилася, просила розглядати справу без її участі, вимоги заяви підтримала у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Комунарського районного у місті Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання не зявився. У матеріалах заяви міститься відмова Комунарського районного у місті Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2, у звязку з відсутністю належного документу, що підтверджує факт смерті.

За таких обставин, суд вважає, що неявка заявника і представника заінтересованої особи не перешкоджає розгляду справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

У відповідності з п.5 ч.2 ст.283, п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.

Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей визнано тимчасово окупованими територіями.

На підставі наданих заявником документів, судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с.Тропова Могилів-Подільського району Вінницької області, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Кіровське Донецької області.

На підставі ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5 (з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Крім того, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» на території м.Кіровське Донецької області органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому будь-який документ, виданий на вищезазначеній території, вважається недійсним і не створює правових наслідків.

Оцінюючи надані заявником документи, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну і виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Забезпечення кожному права на справедливий суд і реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» і «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне взяти до уваги надані заявником документи, видані установами, що знаходяться на окупованій території, іоцінити їх разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку, оскільки можливість збору доказів смерті особи на окупованій території може бути істотно обмеженою, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного і сімейного життя тощо.

У звязку із викладеним, оскільки у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Кіровське Донецької області, що є на даний час тимчасово окупованою територією, суд вважає за необхідне встановити факт його смерті в судовому порядку.

Відповідно до п.21 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у звязку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Враховуючи те, що заявником при поданні заяви сплачено судовий збір у розмірі 352,40 грн. відповідно до квитанції №43 від 31.10.2018 року, то суд вважає за необхідне повернути останній помилково сплачений судовий збір з державного бюджету.

Керуючись п.5 ч.2 ст.283, п.8 ч.1 ст.315, ст.317 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Комунарський районний у місті Запоріжжя відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, задовольнити повністю.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Кіровське Донецької області, Україна, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.Тропова Могилів-Подільського району Вінницької області, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України у Комунарському районі м.Запоріжжя Запорізької області повернути з державного бюджету ОСОБА_1(РНОКПП НОМЕР_1) сплачений нею на розрахунковий рахунок №8005 (одержувач УК у Комунарському районі м.Запоріжжя/Комунар./21081100, код одержувача 38025435, банк одержувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998) судовий збірзгідно з квитанцією №43 від 31.10.2018 року у розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 копійок.

Рішення підлягає негайному виконанню.Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя Л.О. Варнавська