Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 635/2658/15-ц

провадження № 61-20278св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2015 року у складі судді Шинкарчука Я. А. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 18 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Бровченко І. О., Швецової Л. А., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (далі - ЗАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № HAD0GK01270045, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 21 000,00 дол США на термін до 01 квітня 2027 року, а остання зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та у порядку, встановлених кредитним договором.

Позивач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав у повному обсязі.

02 квітня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 02 квітня 2017 року № HAD0GK01270045, між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_4 укладений договір поруки № HAD0GK01270045/1, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У зв'язку із неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2, станом на 05 лютого 2015 року має заборгованість у розмірі 24 665,90 дол США, із яких: 17 964,16 дол США ? заборгованість за кредитом; 2 241,34 дол США ? заборгованість за процентами за користування кредитом; 435,33 дол США ? заборгованість за комісією за користування кредитом; 2 837,27 дол США ? пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи відповідно до договору: 13,90 дол США ? фіксована частина; 1 173,91 дол США ? процентна складова.

Відповідно до пункту 5 договору поруки, позивачем направлено на адресу ОСОБА_3 письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором від 02 квітня 2007 року № HAD0GK01270045.

Із урахуванням наведеного, позивач просив суд стягнути солідарно із відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 02 квітня 2007 року № HAD0GK01270045 у розмірі 24 665,90 дол США, що відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 05 лютого 2015 року еквівалентно 443 739,57 грн, а також судові витрати.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 02 квітня 2007 року № HAD0GK01270045 у розмірі 24 652,01 дол США, що за курсом 17,99 відповідно до службового розпорядження Національного Банку України від 05 лютого 2015 року, складає 443 489,65 грн, із яких: 17 964,16 дол США ? заборгованість за кредитом; 2 241,34 дол США ? заборгованість за процентами за користування кредитом; 435,33 дол США ? заборгованість за комісією за користування кредитом; 2 837,27 дол США ? пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 1 173,91 дол США ? штраф за порушення строків платежів з будь-якою із грошових зобов'язань відповідно до пункту 5.4 кредитного договору від 02 квітня 2007 року № HAD0GK01270045 у розмірі 1 173,91 дол США. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 штраф за порушення строків платежів з будь-якою із грошових зобов'язань відповідно до пункту 5.4 кредитного договору від 02 квітня 2007 року № HAD0GK01270045 у розмірі 250,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач підтвердив належними та допустимими доказами неналежне виконання зобов'язань відповідачем за кредитним договором та наявність заборгованості за ним. Разом із тим у розрахунку заборгованості позивачем неправильно визначена фіксована частина штрафу, яка має бути сплачена відповідно до умов договору. Порушень вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні оспорюваного кредитного договору не встановлено, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних його умов. Доводи відповідачів про недоведеність надання позивачем кредитних коштів у повному розмірі спростовуються умовами зазначеного кредитного договору, у якому чітко визначено розмір та складові кредиту. Черговість погашення заборгованості за кредитним договором проводилося відповідно до його умов та вимог чинного законодавства.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2015 року у частині стягнення штрафу скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення штрафу відмовлено. Рішення суду у частині розміру заборгованості змінено та стягнуто солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 02 квітня 2007 року № HAD0GK01270045 у розмірі 20 640,83 дол США, що за курсом 17,99 відповідно до службового розпорядження Національного Банку України від 05 лютого 2015 року, складає 371 328,71 грн та 51 042,49 грн, із яких: 7 964,16 дол США ? заборгованість за кредитом; 2 241,34 дол США ? заборгованість за процентами за користування кредитом; 435,33 дол США ? заборгованість за комісією за користування кредитом; 51 042,49 грн ? пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором. В іншій частині рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2015 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що вимога позивача про стягнення штрафу за оспорюваним кредитним договором є безпідставною, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їхнє одночасне застосування є порушенням положень статті 61 Конституції України, яка встановлює заборону подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення. Крім того, згідно з умовами кредитного договору сплата пені проводиться у національній грошовій валюті України - гривні. В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

У січні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 18 жовтня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав доказів отримання відповідачем кредитних коштів у повному розмірі. При цьому розмір заборгованості за оспорюваним кредитним договором розрахований виходячи із всієї суми кредиту, а саме 25 231,88 дол США, тоді як відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 21 000,00 дол США. Кредитним договором не передбачено черговість погашення вимог за грошовими зобов'язаннями, у зв'язку із чим позивач безпідставно у першу чергу зараховував суми проведених платежів на погашення відсотків за кредитом. Крім того, позивач не надав відповідачу у письмовій формі повної інформації про умови кредитування, у зв'язку із чим порушив положення чинного законодавства України. Умови оспорюваного кредитного договору є несправедливими, оскільки такі передбачають істотний дисбаланс прав та обов'язків на користь позивача, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції та надано строк для подання заперечень.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що 02 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № HAD0GK01270045.

Відповідно до пункту 7.1 зазначеного кредитного договору позивач зобов'язався надати ОСОБА_2 кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк із 02 квітня 2007 року по 01 квітня 2027 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 25 231,88 дол США на: придбання приватного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 21 000,00 дол США, а також у розмірі 4 231,88 дол США на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених підпунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,75 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця у період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.11 кредитного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 6.2 кредитного договору.

Згідно із квитанцією від 02 квітня 2007 року № HANP1 ОСОБА_2 сплачено винагороду ПАТ КБ «Приватбанк» за видачу кредиту у розмірі 795,38 грн. На підставі заяви на видачу готівки від 02 квітня 2007 року № HANP1 ОСОБА_2 отримані грошові кошти у розмірі 21 000,00 дол США згідно із кредитним договором від 02 квітня 2007 року № HAD0GK01270045.

Із метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 02 квітня 2007 року № HAD0GK01270045 між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_3 02 квітня 2007 року укладений договір поруки № HAD0GK01270045/1, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

У зв'язку із неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 05 лютого 2015 року має заборгованість у розмірі 24 665,90 дол США, яка складається із: 17 964,16 дол США ? заборгованість за кредитом; 2 241,34 дол США ? заборгованість за процентами за користування кредитом; 435,33 дол США ? заборгованість за комісією за користування кредитом; 2 837,27 дол США ? пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи відповідно до договору: 13,90 дол США ? фіксована частина; 1 173,91 дол США ? процентна складова.

Наявність у відповідача вищевказаної заборгованості підтверджується доданим до матеріалів справи позивачем розрахунком заборгованості.

Відповідно до умов пункту 5 договору поруки, позивачем направлено на адресу ОСОБА_3 письмову вимогу від 20 січня 2015 року із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором від 02 квітня 2007 року № HAD0GK01270045.

Поручителем не виконано зобов'язання зазначені у письмовій вимозі.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Тобто належним виконанням зобов'язань зі сторони відповідачів є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, розмірі та валюті, як це визначено кредитним договором.

Відповідно до змісту статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі та давши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 належним чином взятих за договором зобов'язань.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи заявника в касаційній скарзі про те, що розмір заборгованості за кредитним договором, розрахований виходячи із суми 25 231,88 дол США, є помилковими і спростовуються змістом розрахунку заборгованості, наданим позивачем.

Доводи касаційної скарги про порушення позивачем черговості зарахування суми проведених відповідачем платежів, є безпідставними, оскільки такі здійснювалися із дотриманням вимог статті 534 ЦК України та умов кредитного договору.

Посилання заявника в касаційній скарзі на недійсність укладеного кредитного договору не беруться до уваги, оскільки така вимога не є предметом розгляду у цій справі. Суд в силу вимог статті 11 ЦПК України 2004 року не має права виходити за межі позовних вимог.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК Українивиходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційних скаргах доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів попередніх інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 листопада 2015 року у не скасованій частині та рішення Апеляційного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик