КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/399/18
Провадження № 2/488/1005/18 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.09.2018 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

в складі: судді Лазаревої Г. М.

при секретарі Чуб Т. О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на житловий будинок № 43 з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Рильського в м. Миколаєві.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 10.11.1992 року він уклав із ОСОБА_3 договір довічного утримання, за яким остання передала у власність позивача житловий будинок. 27.01.1997 року ОСОБА_3 померла. За час проживання позивач в 1998 році позивачем проведено покращення житлових умов, шляхом реконструкції житлового будинку. В лютому 2018 року виконаний технічний паспорт. В 2018 році ФОП ОСОБА_4 виконано звіт по проведенню технічного обстеження житлового будинку та визначена можливість його надійної та безпечної експлуатації. В травні 2018 року позивачем зібрано пакет вищеперелічених документів з метою отримання документів про право власності на спірний житловий будинок, проте у зв'язку із змінами в законодавстві ввести в експлуатацію житловий будинок не можливо.

Посилаючись на те, що він не може здійснити свої права власника, позивач просив позов задовольнити.

В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій позов підтримав, просив розглядати справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав відзив на позовну заву та заяву про розгляд справи у відсутність його представника.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.11.1992 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, за яким ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 належний їй житловий будинок № 43 з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Рильського в м. Миколаєві, а ОСОБА_2 зобов'язався довічно утримувати ОСОБА_3 12.11.1992 року право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за позивачем. Вказане підтверджено наявною в матеріалах справи копією договору № 1-3899.

Факт реконструкції спірного житлового будинку та намір введення його в експлуатацію позивачем підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, копією технічного паспорту, звітом про проведення технічного обстеження житлового будинку.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

За ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Статтею 392 ЦПК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Рильського, 43 в м. Миколаєві.

Рішення може бути оскаржено, відповідно до п.п. 15, 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону № 2147-УІІІ від 03.10.2017 р.), до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Г.М. Лазарева