Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1515/18

Номер провадження: 2/511/631/18

24 вересня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Захарової О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

31.07. 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 04.06.2005 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_3 виданого Єгорівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області від 04.06.2018 року, актовий запис №4. Від спільного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Спільного життя з відповідачем не склалось внаслідок різних поглядів на життя, несумісність характерів та відсутності взаєморозуміння. У зв'язку з вищевикладеним позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_2, після розірвання шлюбу залишити прізвище «ОСОБА_2» та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по оплаті судового збору за подання вказаного позову у розмірі 704,80 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити та справу розглядати у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явися, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином., надав суду заяву в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення з нього судового збору на користь позивачки визнав повністю.

У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, а також п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 04.06.2005 року Єгорівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №4. (а.с.8)

Від спільного життя мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, наявним в матеріалах справи. (а.с9)

Сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з березня 2016 року.

Причиною розпаду сім'ї є непорозуміння один одного.

Позивач на розірвання шлюбу згодна та наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру, вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Спору щодо поділу майна подружжя та місця проживання дитини не має.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Тому суд при вирішенні питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне врахувати заяву позивача про залишення їй прізвища, яке вона отримала під час реєстрації шлюбу - "ОСОБА_2".

Враховуючи те, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Відповідно до статті 141ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 704,80грн.

На підставі ст.105 ч.3, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 81, 141, ч. 3 ст. 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 04.06.2005 року Єгорівською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №4 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити прізвище: чоловіку - ОСОБА_2, жінці - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН:НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області на підставі п.15.5. Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. В. Бобровська