Справа № 438/792/18
Номер провадження 2/438/353/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

19 жовтня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Гадубяк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бориславі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 29.05.1995 року, виданого виконкомом ОСОБА_4 міської ради народних депутатів він, позивач, та треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співвласниками житлової квартири №32, що в будинку №47 по вул.Трускавецькій в м.Бориславі Львівської області. У даній квартирі зареєстрований та фактично проживає лише він один. Крім нього, у квартирі зареєстрований його малолітній син ОСОБА_5, 22.09.2007р.н., який тимчасово у звязку з навчанням проживає в ОСОБА_6, однак на період літніх канікул проживає разом з позивачем у даній квартирі, та відповідач ОСОБА_2, яка є колишньою дружиною позивача. Відповідач починаючи з 2016 року і по даний час у квартирі не проживає, оскільки забравши всі свої речі, вона добровільно виїхала за кордон - в ОСОБА_6, де постійно проживає до сьогоднішнього часу з іншим чоловіком, що свідчить про втрату нею права на користування зазначеним житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги просить задоволити.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, подали заяви, в яких просить справу розглянути у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують та просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Крім того, відповідач повідомлялася про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.

Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не прибула до суду без поважних причин, відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, що викладена в ухвалі про відкриття провадження у справі не подавала.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно світлокопії свідоцтва про право власності на квартиру від 29.05.1995 року, виданого виконкомом ОСОБА_2 міської ради народних депутатів, позивач ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками житлової квартири №32, що в будинку №47 по вул.Трускавецькій в м.Бориславі Львівської області.

Згідно світлокопії будинкової книги на даний час у квартирі №32, що в будинку №47 по вул.Трускавецькій в м.Бориславі Львівської області зареєстровані: позивач ОСОБА_1, ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2

Відповідно до акту комісії МПП «Бескид» від 02.07.2018рокувбачається, що відповідач ОСОБА_2, колишня дружина позивача, не проживає у квартирі №32, що в будинку №47 по вул.Трускавецькій в м.Бориславі Львівської області. Зі слів ОСОБА_1 відповідач з 2016 року проживає в ОСОБА_6, про що підтверджують сусіди: ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст. 156 ЖК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Стаття 405 ЦК України передбачає, щочлени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2, будучи зареєстрована в належній позивачу, як співвласнику, квартирі, порушує права та законні інтереси власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, в спірній жилій квартирі з 2016 року не проживає, не маючи перешкод в користуванні нею, своїх речей там не зберігає, жилою площею не цікавиться, витрат по її утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчиняла.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у квартирі №32, що в будинку №47 по вул.Трускавецькій в м.Бориславі Львівської області більше одного року без поважних причин, добровільно залишивши спірне жиле приміщення, а тому її слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням на підставі ст.405 ЦК України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 гривень судового збору.

Керуючись ст.156 ЖК України, 16, 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 141, 263, 265, 268, 279-282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 15.03.1976р.н., такою, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі №32, що в житловому будинку №47 по вул.Трускавецькій в м.Бориславі Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_2, 15.03.1976р.н., на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя А.Т. Слиш