РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6284/18

пр. № 2/759/4675/18

26 вересня 2018 року Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Журибеди О.М.,

при секретарі Крічфалушій М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання втратившим право користування ОСОБА_2.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_4 з 22 червня 1993 року по теперішній час, що підтверджено довідкою Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про реєстрацію місця проживання особи від 22.03.2018 р.

У дане житлове приміщення позивач вселився разом з матір'ю ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 на підставі ордеру на житлове приміщення № 198 від 02 лютого 1981 року.

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, але не проживає за вказаною адресою з 1991 року. Даний факт підтверджено довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Обчислювач - 9» № 03/2018 від 03 березня 2018 року.

Окрім цього, факт не проживання відповідача у вказаному житловому приміщенні більше одного року підтверджується актом від 10.01.2017 р. та актом від 11.01.2018 p., затвердженими головою ЖБК «Обчислювач-9» ОСОБА_5 Даними актами сусіди позивача - мешканка квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та мешканка квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_7 засвідчили факт проживання відповідача ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 в Києві протягом останніх двох років.

Слід також зазначити, що відповідач не тільки фактично не проживає у АДРЕСА_3 з 1991 року, але й не бере будь-якої участі в утриманні житла та платі житлово-комунальних послуг, при цьому усі вказані витрати, в тому числі ті, які враховуються на вказану особу, вимушений нести позивач.

З 1991 року відповідач не підтримує будь-яких контактів з позивачем, місце його проживання останньому невідомо. Усі спроби позивача зв'язатися з відповідачем для вирішення питання щодо отримання житла та зняття з реєстрації виявилися марними.

Отже, факт реєстрації на вказаній житловій площі відповідача, який жодним чином не приймає участі в її обслуговуванні та утриманні, за місцем реєстрації не проживає та не з'являється з 1991 року, створює для позивача проблеми у вирішенні певних питань життєдіяльності, утриманні належної житлової площі та користуванні нею.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_4 з 22 червня 1993 року по теперішній час, що підтверджено довідкою Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про реєстрацію місця проживання особи від 22.03.2018 р. (а.с. 8).

У дане житлове приміщення позивач вселився разом з матір'ю ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 на підставі ордеру на житлове приміщення № 198 від 02 лютого 1981 року (а.с. 4-5).

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, але не проживає за вказаною адресою з 1991 року. Даний факт підтверджено довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Обчислювач - 9» № 03/2018 від 03 березня 2018 року (а.с. 7).

Окрім цього, факт не проживання відповідача у вказаному житловому приміщенні більше одного року підтверджується актом від 10.01.2017 р. та актом від 11.01.2018 p., затвердженими головою ЖБК «Обчислювач-9» ОСОБА_5 Даними актами сусіди позивача - мешканка квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та мешканка квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_7 засвідчили факт проживання відповідача ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 в Києві протягом останніх двох років (а.с. 9-10).

Допитаний в судовому засіданні свідок підтвердив факт не проживання ОСОБА_2 АДРЕСА_3 з 22 червня 1993 року по теперішній час.

Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача немає встановлених законом підстав користуватися житловим приміщенням квартири АДРЕСА_5

Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити його права, усунувши перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю.

З викладеного, керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст.383, 391, 402 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-89, 258, 259, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування в квартирі АДРЕСА_3

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Журибеда