Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 757/7543/17-ц

провадження № 61-19184св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротун В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: Печерське управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, Головне управління Національної поліції України в місті Києві, Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 червня 2017 року у складі судді Поливач Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, Головного управління Національної поліції України в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року позовну заяву повернуто позивачу для подачі до належного суду.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду першої інстанції, яку ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року залишено без руху та встановлено строк для подання апеляційної скарги, викладеної державною мовою відповідно до вимог статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, та статті 14 Закону України «Про засади державної мовної політики», в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, і її копії з доданими письмовими матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26 червня 2017 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику.

Суд мотивував повернення апеляційної скарги невиконанням заявником вимог ухвали суду від 01 червня 2017 року.

У липні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_3, у якій вона, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про повернення їй апеляційної скарги та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Вважає, що апеляційна скарга була оформлена відповідно до вимог процесуального законодавства та викладена російською мовою, якою вона вільно володіє.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року справу № 757/7543/17-ц призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дану справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено, що в лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з Головного управління Національної поліції України в місті Києві майнову шкоду в розмірі 17 грн 20 коп. та грошову компенсацію моральної шкоди в розмірі 5 тис. грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 квітня 2017 року вказану позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду.

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою (викладеною російською мовою) на зазначену ухвалу районного суду про повернення їй позовної заяви.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_3 залишена без руху з наданням строку для подання апеляційної скарги, викладеної державною мовою, та її копій відповідно до кількості учасників справи.

На виконання вимог цієї ухвали ОСОБА_3 направила суду заяву, у якій вказала, що має право на звернення до суду з позовом, викладеним мовою, якою вона вільно володіє.

Оскаржуваною ухвалою від 26 червня 2017 року апеляційний суд повернув ОСОБА_3 апеляційну скаргу на підставі статей 121, 295 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом).

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу, суд виходив із того, що ОСОБА_3 не подала нової редакції апеляційної скарги, викладеної державною мовою, внаслідок чого суд позбавлений можливості вирішити питання про відкриття апеляційного провадження.

Колегія погоджується з таким висновком апеляційного суду.

У частинах першій та третій статті 10 Конституції України зазначено, що державною мовою в Україні є українська.

Статтею 7 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) закріплено принцип державної мови судочинства.

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» (в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 лютого 2018 року у справі № 1-1/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), Закон України «Про засади державної мовної політики» від 3 липня 2012 року.

Частиною третьою статті 297 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) передбачені наслідки невиконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, а саме: визнання скарги неподаною та повернення її заявнику.

Апеляційний суд, установивши, що ОСОБА_3 не усунула недоліків апеляційної скарги - не надала виправленої редакції скарги, викладеної державною мовою, зробив обґрунтований висновок про неможливість прийняття до розгляду цієї скарги та повернув її заявнику.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Менцен проти Латвії (заява № 71074/01) зазначив: «... що свобода використання мови як така не є однією з прав і свобод, які регулюються Конвенцією. Загальновизнаним є те, що не існує жорсткої лінії розмежування мовної політики від сфери, охопленої Конвенцією, а захід, вжитий в рамках такої політики, може стосуватися одного або декількох положень Конвенції. Разом з тим, фактом залишається те, що, за винятком конкретних прав, передбачених статтями 5 § 2 та 6 § 3 (а), (е), Конвенція сама по собі не гарантує права на використання певної мови при комунікації з органами державної влади або право отримувати інформацію вільно обраною мовою. Отже, за умови поваги до прав, захищених Конвенцією, кожна Висока Договірна Сторона має право регулювати та встановлювати зобов'язання щодо використання своєї офіційної мови або мов у документах, що посвідчують особу та інших офіційних документах.

Суд також зазначає, що більшість Високих Договірних Сторін вирішили надати одній або декільком мовам статус офіційної або державної мови та закріпити їх як такі у своїх відповідних конституціях. Таким чином, Суд визнає, що державна мова для цих держав є однією з фундаментальних конституційних цінностей, подібних до території, державного устрою та національного прапору. Мова жодним чином не є абстрактним поняттям. Вона нерозривно пов'язана з тим, як її фактично використовують носії. Отже, зробивши мову своєю офіційною, держава принципово зобов'язується гарантувати своїм громадянам право використовувати цю мову як для передачі, так і для отримання інформації без перешкод не лише в особистому житті, але й у спілкуванні з органами влади. На думку Суду, насамперед, з цієї точки зору слід враховувати заходи, спрямовані на захист певної мови. Іншими словами, уявлення про державну мову - це наявність певних суб'єктивних прав для носіїв цієї мови».

Враховуючи викладене, відмова у доступі до суду з підстав невиконання вимог закону щодо дотримання української мови апеляційної скарги, не є такою, що несумісна з гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення касаційної скарги ОСОБА_3 та залишення без змін ухвали Апеляційного суду міста Києва від 26 червня 2017 року, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В.М. Коротун

В. П.Курило