Справа № 212/5916/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Пустовіта О.Г., секретаря судового засідання Гавеля Ю.О., за участі: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3, яка діє самостійно та в інтересах недієздатного ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, -

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2018 року позивачі ОСОБА_3, діюча самостійно та в інтересах недієздатного сина ОСОБА_4 звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» моральної шкоди завданої смертю на виробництві чоловіка у розмірі по 176 200,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08 квітня 2001 року о 16 годині 50 хвилин на перевантажному пункті карєру № 1 Петровського рудника, ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» правонаступником якого є ОСОБА_5 «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» під час виконання трудових обовязків водія автомобіля з транспортування гірничої маси внаслідок раптового обвалу породи був смертельно травмований чоловік позивача і батько її сина ОСОБА_6. Внаслідок нещасного випадку та смертю чоловіка та батька завдано моральну шкоду. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що вона втратила близьку людину, з якою мала намір прожити все життя, залишилася одна виховувати 7 річного сина інваліда 2 групи з дитинства, також погіршився її матеріальний стан, вона була змушена самостійно заробляти собі на життя, самостійно облаштовувати свій побут.

Ухвалою суду від 10 серпня 2018 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

19 вересня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_5 «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_7. У відзиву представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вимоги позивача є недоведеними. Крім того, зазначили, що відповідачем відшкодування шкоди сімї ОСОБА_6 здійснено в повному обсязі.

Представник позивачів ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у відзиві на позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. ОСОБА_5 і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

На час виникнення спірних правовідносин (08.04.2001 року) можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалась пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 № 472.

Саме застосування цих Правил і перелік осіб, що мають право на відшкодування шкоди після смерті потерпілого, зазначені у ст. 456 ЦК УРСР. Перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди також перелічений у п. 8 Правил.

Як розяснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.2).

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5).

З матеріалів даної справи вбачається, що правовідносини між сторонами по відшкодуванню моральної шкоди виникли з квітня 2001 року, коли з ОСОБА_6 чоловіком позивача ОСОБА_3 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер.

На той час діяли норми статті 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), як передбачала відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до зазначеної норми моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач ОСОБА_3 являється дружиною загиблого ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, згідно якого ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, 01.10.1980 року уклали шлюб, про що зроблено актовий запис № 723.

За життя ОСОБА_6 працював на перевантажному пункті карєру № 1 Петровського рудника правонаступником якого є підприємство відповідача ОСОБА_5 «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді водія автомобіля з транспортування гірничої маси.

08 квітня 2001 року при виконанні трудових обов'язків з ОСОБА_6 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер, про що підприємством складений акт № 7 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Згідно зазначеного акту визначено працівників, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони праці: ОСОБА_8 гірничий майстер, ОСОБА_9- механік колони.

За таких обставин суд приходить до висновку, що смертю ОСОБА_6 при виконанні трудових обов'язків в результаті нещасного випадку, його дружині позивачу по справі та сину в інтересах якого діє ОСОБА_3, завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, на підставі ст. 440-1 ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові № 6-156цс14 від 24 грудня 2014 року, яка у силу

ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, а також з того, що з часу смерті чоловіка позивача пройшло понад 20 років та враховуючи принцип розумності і справедливості, вважає за розумне таке відшкодування у розмірі по 40 000 грн., кожному

Посилання представника відповідача на те, що позивач не має право на відшкодування моральної шкоди як член сімї потерпілого, оскільки таке право виникло до набрання чинності ЦК України 2004 року, яким передбачено право члена сімї потерпілого на відшкодування моральної шкоди, завданої його смертю (стаття 1167), а тому позов не підлягає задоволенню, суд вважає необґрунтованими, так як зазначена норма не регулює правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди членам сімей працівника, завданої його загибеллю в результаті нещасного випадку на виробництві, які виникли до 1 січня 2004 року, тоді як до 2004 року такі правовідносини регулювались статтею 440-1 ЦК УРСР, на яку і посилався позивач при обґрунтуванні своїх позовних вимог.

Отже, виходячи з викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, діючої самостійно та в інтересах недієздатного сина ОСОБА_4

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_5 «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 43, 46 Конституції України, ст. 440-1 ЦК УРСР, ст.ст. 4,12, 23, 76-83,141,258, 259,263,264,265, 268, 271,273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3, яка діє самостійно та в інтересах недієздатного ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» () на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю чоловіка на виробництві, 40000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» () на користь ОСОБА_3 40000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої недієздатному сину ОСОБА_4 смертю його батька на виробництві.

В решті частині позовних вимог ОСОБА_3, яка діє самостійно та в інтересах недієздатного ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» () на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» () на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23 листопада 2018 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт