Справа № 750/6624/18
Провадження № 2/750/1766/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

за участю позивача, законного представника відповідача ОСОБА_1, представника третьої особи служби у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради - ОСОБА_2,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в інтересах якого діють ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

третя особа Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради,

в с т а н о в и в:

03.07.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку в квартирі.

В обґрунтування позову зазначила, що є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується технічним паспортом на квартиру від 25.06.2009 року, проте проживає за іншою адресою. Відповідач, являється онуком позивача та не проживає у вказаній квартирі з 2008 року, не бере участі в оплаті комунальних послуг. Оскільки відповідач тривалий час не проживає в квартирі, тому з підстав статті 71 ЖК України та статті 405 ЦК України просила визнати таким, що втратив право користування квартирою та зняти з реєстрації.

Позивач в судовому засіданні підтримала заявлений позов та просила суд його задовольнити. Пояснила суду, що реєстрація відповідача перешкоджає отримати субсидію, оскільки батьки не надають паспорт ОСОБА_4 для предявлення до відділу субсидії, проте не заперечувала щодо реєстрації відповідача за умови надання його копії паспорта.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_5 подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав.

Законний представник ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що син з народження був зареєстрований з батьком ОСОБА_5 у квартирі його матері, позивача по справі, за згодою власника і на даний час не має іншого житла для реєстрації, оскільки вона зареєстрована та проживає в гуртожитку в кімнаті площею 12 кв.м.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що права дитини будуть значно погіршені вразі задоволення позову. Дитина до досягнення повноліття може бути зареєстрована за місцем реєстрації одного з батьків, тому підстав для задоволення позову не має.

Заслухавши пояснення позивача, законного представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_3.

В спірній квартирі зареєстровані син позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 09.01.1990 року та її онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 21.01.2004 року.

Виходячи з положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Приписами ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст. 72 ЖК України передбачено можливість визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про визнання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з підстави, передбаченої ст. 71 ЖК України, оскільки вказана норма матеріального права регулює правовідносини визнання осіб такими, що втратили право користування житлом квартиронаймача.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» обмежено вільний вибір місця проживання осіб, які не досягли 16-річного віку.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка підписана та ратифікована Україною, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що проживання неповнолітнього ОСОБА_4 разом із матірю поза межами житла, де проживає батько дитини, не свідчить про його свідоме залишення спірного житла і не призводить до втрати ним права користування цим житлом.

Разом з тим, несплата комунальних платежів неповнолітнім не може бути взята судом до уваги, оскільки ОСОБА_4 не набув повної цивільної дієздатності.

За таких підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_3, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено 20.09.2018.

Суддя Л.В. Карапута