Справа № 186/932/18
Провадження номер № 2/0186/342/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С.С.

при секретарі - Кравченко А.Г.

за участі: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач, просить суд зобов'язати відповідача ОСОБА_3 у відповідність до ст.277 ЦК України, публічно вибачитися перед ним за нецензурну лайку, образливі, грубі слова, погрозу фізичною розправою в АДРЕСА_1, під'їзд №2, та стягнути з ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду в розмірі 3500,00 грн., посилаючись на те, що відповідач по справі ОСОБА_3 є його сусідом. 14 травня 2018 року приблизно о 20 год. 30 хв. відповідач, перебуваючи біля другого під'їзду будинку АДРЕСА_1, почав безпричинно кричати, ображати його нецензурною лайкою, порівнюючи його з тваринами, висловлював образливі, грубі слова у його адресу, погрожував фізичною розправою.

За ці неправомірні дії відповідач 31 травня 2018 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП.

Свої неправомірні дії відповідач скоював у присутності працівників поліції та його дружини. Нецензурна лайка, образливі грубі слова, які були висловлені відповідачем в його адресу, не відповідають дійсності. Неправомірні дії відповідача паплюжать його честь і гідність, оскільки він вчиняв ці дії у присутності його дружини та необмеженого кола людей, які це все бачили та чули. У під'їзді будинку, він має репутацію порядної людини. Через неправомірні дії відповідача, він вимушений відповідати на безліч незручних питань сусідів про обставини, що виникли при зустрічі з відповідачем 14 травня 2018 року. Це для нього є принизливим, не кажучи про те, що, він ризикує втратити репутацію добропорядного сусіда та мешканця м. Першотравенська.

Ідучи додому, він постійно озирається, чи не стежить за ним відповідач, так як останній погрожував реальною фізичною розправою, у зв'язку з чим, він вимушений долати постійний страх.

Все це потребує від нього вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, він не може нормально відпочивати, пересуватися по м. Першотравенську, що завдає йому глибоких моральних страждань.

Враховуючи, що він є інвалідом 2 групи внаслідок трудового каліцтва (травма голови), дана ситуація ускладнює його загальний психічний, моральний стан здоров'я. Він вимушений був звернутися до лікаря невропатолога, психіатра з цього приводу. Йому було рекомендований спокій та регулярне вживання заспокійливих, седативних, психотропних медичних препаратів, які коштують не менше 1 000,00 гривень на місяць.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у приниженні честі та гідності фізичної особи, порушення душевної рівноваги. Діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінюю у 3 500,00 гривень.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник за дорученням ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та прохали суд їх задовольнити. В той же час ні позивач, ні його представник в ході судового розгляду не змогли пояснити, яку ж саме недостовірну інформацію про позивача було поширено відповідачем, в який спосіб та кому, а також яку шкоду дана інформація спричинила.

Відповідач ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги не визнав та прохав суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивач має до нього неприязне відношення, ще з його дитинства. Це виражалося у постійних причіпках до нього: то він гучно ходить, то гучно слухає музику, то приводить друзів і розмовляє у своїй квартирі та ін. Позивач та його дружина кожного разу під час зустрічі «засипали» його прокльонами. У травні 2018 р. він не витримав та порівняв позивача та його дружину з тваринами. За що, дійсно був притягнутий до адміністративної відповідальності за висловлювання нецензурною лайкою (хоча це не відповідає дійсності та значно перебільшено) на адресу позивача та його дружини. З метою уникнення в подальшому конфлікту, будучи не конфліктною людиною, розуміючи що «сусідські війни» ні до чого не приведуть, він визнав свою провину та вибачився в залі суду, але це має продовження. Позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позивач стверджує, що він погрожував йому фізичною розправою. Ідучи додому, позивач постійно озирається, чи не стежить він за ним, бо він йому погрожував реальною фізичною розправою, та казав, що позивач буде ходити містом та озиратися, постійно боятись його. Позивач вимушений долати постійний страх. Дана інформація не відповідає дійсності, та вводить суд в оману про що свідчить протокол про адміністративне правопорушення в якому жодного слова не зазначено про те що він погрожував фізичною розправою позивачу та його дружині.

При цьому позивач, стверджує про порушення його немайнових прав поширеною інформацією і завдання йому моральної шкоди яка полягає у приниженні честі та гідності та порушення душевної рівноваги, потребує вжиття додаткових зусиль для організації життя. Він не може нормально відпочивати, пересуватися по місту Першотравенську, що завдає йому глибоких моральних страждань, які він визначив у грошовому виразі в розмірі 3500 грн.

В той же час позивач зазначає, що він є інвалідом 2 групи внаслідок трудового каліцтва (травма голови), що ускладнює його загальний психічний, моральний стан здоров'я. Він вимушений звернутися до лікаря невропатолога, психіатра з цього приводу. Йому був рекомендований спокій та регулярне вживання заспокійливих, седативних та психотропних медичних препаратів, які коштують 1000 грн. на місяць. Твердження позивача щодо причинного зв'язку між подіями викладеними в позові та завданою моральною шкодою можна поставити під сумнів так як при травмі голови, а враховуючи що внаслідок неї позивач отримав II групу інвалідності, наслідками останньої можуть бути інтелектуально-мнестичні та особистісні розлади.

Крім того, відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, зазначених в пункті 4 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Всупереч наведеним положенням, твердженням позивача про порушення його особистих немайнових прав та завдання моральної шкоди не підтверджено жодним належним і допустимим доказами, а тому, враховуючи вищевикладене, свідчить про безпідставність позовних вимог позивача.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав прохав в їх задоволенні відмовити. Також пояснив, що він ніякої недостовірної інформації відносно позивача гне розповсюджував, а у конфліктній ситуації, яка виникла між ним та ОСОБА_1 14 травня 2018 року він був також постраждалою стороною, так як останній також вчиняв відносно нього хуліганські дії.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та обставини.

Сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є сусідами, а саме квартира ОСОБА_3 розташована над квартирою ОСОБА_1

ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, у зв'язку з виробничою травмою, перебуває на обліку у лікаря психіатра, ОСОБА_3 має третю групу інвалідності.

Як встановлено в ході судового розгляду справи 14 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виник конфлікт в ході якого відповідач висловлювався на адресу позивача нецензурною лайкою.

Постановою судді Першотравенського міського суду від 31 травня 2018 року ОСОБА_3 було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме в тому що він 14 травня 2018 року близько 20 години 30 хвилин знаходячись біля під'їзду №2 будинку АДРЕСА_1 висловлювався нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_4, та призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 51 гривня.

Згідно пояснень позивача він постійно приймає медичні препарати, які йому призначаються лікарем психіатром, але у зв'язку з відсутністю в Першотравенській ЦМЛ зазначено вище лікаря він два місяці лікування не отримував, а тому був змушений звернутися за допомогою до сімейного лікаря, який йому 02 липня 2018 року виписав необхідні заспокійливі ліки.

Розглядаючи справу в рамках заявлених позивачем вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане з обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 15, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

За положенням ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

За роз'ясненнями п.п. 15, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач свого позову не довів та не виклав обставин порушення його прав на захист честі та гідності, які гарантовані ст.277 ЦК.

У справах про визнання інформації недостовірною згідно з положеннями ч. 4 ст. 277 ЦПК і статті 12 ЦПК України обов'язок довести, що інформація є достовірною покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те,що внаслідок порушення цього було порушено його особисті немайнові права.

Однак, позивач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що внаслідок дій відповідача їй було заподіяно будь-яких моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не зазначено також з чого вона виходила, оцінюючи її в розмірі 3500 гривень.

Позивачем не доведено наявність як самого факту душевних, психічних чи фізичних страждань, їх обсягу, тривалості, тяжкості і т.п., так і не доведено протиправних дій відповідача про поширення недостовірної інформації, тобто наявність вини і причинного зв'язку між діями відповідача та завданою шкодою.

Доводи позивача про те, що відповідач порівнював його з твариною та висловлювався на його адресу нецензурною лайкою суд не може взяти до уваги, так як викладене не охоплюється ст.277 ЦК України.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що суд не може зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено нормами статтей 16, 277 ЦК України.

Враховуючи, що ОСОБА_5 звільнений від сплати судового збору, так як є інвалідом другої групи, суд вважає за необхідне дані витрати віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Повний текст рішення складено 21 вересня 2018 року.

Суддя: Кривошея С.С.