Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 465/1058/14-ц

провадження № 61-22196св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» та ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року у складі судді Ванівського Ю. М., додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року у складі судді Ванівського Ю. М. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») про стягнення грошових коштів за договором про надання комплексних банківських послуг фізичним особам та розірвання договору.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08 серпня 2014 року до участі у справі як співвідповідача залучено ОСОБА_4

В обґрунтування позову зазначено, що 07 липня 2011 рокуміж ОСОБА_3 та ПАТ «Кредобанк» в особі начальника відділення № 39 у м. Львові ОСОБА_4 укладений договір № 2630/78/509620 про надання комплексних банківських послуг. Відповідно до умов договору банк відкрив позивачу вкладний рахунок № НОМЕР_1 та поточний рахунок № НОМЕР_2 у національній валюті строком до 07 липня 2012 року. У період з 07 липня 2011 року по 01 серпня 2011 року позивач на ці рахунки вніс грошові кошти в розмірі 842 300,00 грн.

03 лютого 2012 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Кредобанк» із заявою про закриття усіх депозитних рахунків, які були відкриті у відділенні № 39 ПАТ «КредоБанк» на його ім'я, та повернення грошових коштів. У відповідь на цю заяву йому повідомлено, що поточні та депозитні рахунки № № НОМЕР_1 та НОМЕР_2, на які вносилися грошові кошти в розмірі 842 300,00 грн, закриті 01 та 02 серпня 2011 року відповідно.

Позивач зазначав, що він не писав заяв 01 та 02 серпня 2011 року про закриття своїх рахунків у банку та зняття коштів, гроші були зняті без його відома та згоди.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_3 просив стягнути з ПАТ «Кредобанк» збитки в розмірі 997 100,51 грн, з яких: сума основного боргу - 842 300,00 грн, 6 % річних (процентів) - 96 533,67 грн, три відсотки річних - 48 266,84 грн, моральна шкода - 10 000,00 грн, розірвати договір від 07 липня 2011 року № 2630/78/509620 про надання комплексних банківських послуг фізичним особам.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого

2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ «КредоБанк» на користь ОСОБА_3 збитки в розмірі 997 100,51 грн, з яких: основний борг - 842 300,00 грн, 6 % річних (проценти) - 96 533,67 грн, 3 % річних - 48 266,84 грн, та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішення Франківського районного суду м. Львова від

04 червня 2015 року розірвано договір про надання комплексних банківських послуг фізичним особам від 07 липня 2011 року № 2630/78/509620, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Кредобанк».

Ухвалюючи рішення та додаткове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що підписи від імені ОСОБА_3 у заявах на отримання готівки в банку виконані не ним, а ОСОБА_4, який обіймав посаду в. о. начальника відділення № 39 у м. Львові Центральної філії ПАТ «Кредобанк», а тому позивач має право на отримання процентів, нарахованих на суму банківського вкладу разом із основною сумою боргу, та на підставі статті 625 ЦК України - трьох відсотків річних від простроченої суми. Крім того, порушенням банком умов договору про надання комплексних банківських послуг фізичним особам є підставою для його розірвання.

Не погоджуючись із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого

2015 року, ПАТ «Кредобанк» звернулося до апеляційного суду із апеляційною скаргою.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 06 листопада

2015 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року в частині стягнення з ПАТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди; в частині розподілу судових витрат рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року змінено та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ПАТ «Кредобанк» у дохід держави 3 897,60 грн судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «КредоБанк» відхилено. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 06 листопада 2015 року залишено без змін.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року та додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від

04 червня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року та додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року та додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції виходив із того, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у незміненій частині рішення та додатковому рішенні.

У березні ОСОБА_4 та ПАТ «Кредобанк» подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року, додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року, в яких просили скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційні скарги обґрунтовані тим, що жодної домовленості між ОСОБА_3 та ПАТ «Кредобанк», спрямованої на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків досягнуто не було, оскільки відповідно до висновків експерта від 22 січня та 09 лютого 2015 року договір про надання комплексних банківських послуг фізичним особам в національній валюті від 07 липня 2011 року ОСОБА_3 не підписував, а тому висновок судів про наявність укладеного договору не відповідає фактичним обставинам справи. Позивач не довів, що між ним та банком укладений зазначений договір, та у нього виникло право повернення грошових коштів на виконання недійсного (нікчемного) правочину. Позивач не вносив жодних коштів на поточний рахунок № НОМЕР_1, відкритий на підставі нікчемного договору від 07 липня 2011 року № 2630/78/509620, а тому не має права вимагати від банку повернення цих коштів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі за касаційними скаргами ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року, додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року, витребувано справу там надано строк для подачі заперечень.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду указану справу.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження, відкрите за касаційною скаргою ПАТ «КредоБанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року, підлягає закриттю з таких підстав.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 ЦПК України 2004 року суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі також у випадках, якщо зокрема є ухвала про відхилення касаційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме рішення чи ухвалу.

Аналогічне положення міститься в пункті 3 частини другої статті 394 ЦПК України.

Ураховуючи те, що рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року вже було предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою ПАТ «Кредобанк», за результатами розгляду якої Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановлено ухвалу від 14 січня 2016 року про відхилення його касаційної скарги, тому відсутні правові підстави для повторного розгляду поданої заявником касаційної скарги у частині оскарження рішення суду першої інстанції.

З огляду на викладене Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження у зазначеній справі за касаційною скаргоюПАТ «Кредобанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року відкрито помилково, тому воно підлягає закриттю.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг ПАТ «Кредобанк» на додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року, та ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року, додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року,Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги в зазначеній частині підлягають залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення у незміненій частині - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 07 липня 2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Кредобанк» в особі начальника відділення № 39 у м. Львові ОСОБА_4 укладений договір № 2630/78/509620 про надання комплексних банківських послуг (далі - Договір), відповідно до умов якого банк відкрив ОСОБА_3 вкладний рахунок № НОМЕР_1 поточний рахунок № НОМЕР_2 у національній валюті на строк до 07 липня 2012 року.

Відповідно до пункту 6 Договору розмір процентів, які нараховуються на суму вкладу, становить 6 % річних.

У період з 07 липня по 01 серпня 2011 року на рахунки

№ НОМЕР_1 № НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 842 300,00 грн.

03 лютого 2012 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Кредобанк» із заявою про закриття усіх рахунків, які були відкриті у відділенні № 39 ПАТ «Кредобанк» на його ім'я, та повернення грошових коштів. У відповідь на заяву керівництво Львівського відділення центральної філії ПАТ «КредоБанк» листом від 21 березня 2012 року повідомило, що поточні та депозитні рахунки, відкриті на його ім'я, закриті 01 та 02 серпня 2011 року.

Прокуратурою Личаківського району м. Львова за заявою ОСОБА_3 порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України, за фактом службової недбалості службових осіб відділення № 39 у м. Львові Центральної філії ПАТ «Кредобанк», яка у подальшому для організації проведення досудового слідства скерована у Личаківський РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

В межах розслідування зазначеної кримінальної справи проведено ряд почеркознавчих експертиз.

Згідно із висновком експерта від 18 липня 2012 року № 729 підписи від імені ОСОБА_3 у заявах на видачу готівки від 07, 12, 28, 29 липня

2011 року та 01 серпня 2011 року за Договором виконані не ОСОБА_3, а ОСОБА_4, який на той час обіймав посаду в. о начальника відділення № 39 у м. Львові Центральної філії ПАТ «Кредобанк». Також експертизою установлено, що у заявах від 01 серпня 2011 року на дострокове розірвання договору банківського вкладу № 2630/78/509620 та закриття усіх поточних рахунків підпис від імені ОСОБА_3 виконаний ОСОБА_4

Згідно з висновком експерта від 25 грудня 2014 року № 6/768 підписи від імені ОСОБА_4 в графі «начальник відділення № 39 ПАТ «Кредобанк» в договорі № 2630/78/510563 про надання комплексних банківських послуг від 11 липня 2011 року (в іноземній валюті) та договорі № 2630/78/509620 про надання комплексних банківських послуг від 07 липня 2011 року (в національній валюті) виконані ОСОБА_4

Підписи від імені ОСОБА_3 у полі «реквізити та підписи сторін» «клієнт» в договорі № 2630/78/509620 про надання комплексних банківських послуг від 07 липня 2011 року (в національній валюті) виконані не ОСОБА_3, а іншою особою. Встановити, чи виконані дані підписи ОСОБА_4 чи іншою особою - не виявилось можливим з причин, викладених у дослідницькій частині.

Згідно з висновком експерта від 22 січня 2015 року № 035 підписи у платіжних дорученнях: від 07 липня 2011 року № 17290248 (внесення на рахунок ОСОБА_3 220 000,00 грн), від 12 липня 2011 року № 17708655 (внесення на рахунок ОСОБА_3 159 700,00 грн), від 12 липня 2011 року № 17715305 (внесення на рахунок ОСОБА_3 158 650,00 грн), а також у заявах на переказ готівки: від 11 липня 2011 року № 175131 (внесення на рахунок ОСОБА_3 10,00 доларів США), від 28 липня 2011 року № 19189946 (внесення на рахунок ОСОБА_3 240 000,00 грн), від 29 липня 2011 року № 19540052 (внесення на рахунок ОСОБА_3 17 000,00 грн), від 01 серпня 2011 року № 19614533 (внесення на рахунок ОСОБА_3 47 000,00 грн), виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Таким чином, висновками зазначених експертиз установлено, що договір банківського вкладу від 07 липня 2011 року № 2630/78/509620 від імені ОСОБА_3 підписано іншою особою, частина коштів на рахунки ОСОБА_3 у період з 07 липня 2011 року по 01 серпня 2011 року вносилися не ним особисто, а іншими особами, заяви на видачу готівки (у період з 07 липня по 01 серпня 2011 року) та заяви на закриття рахунків ОСОБА_3 підписувалися працівником ПАТ «Кредобанк» - ОСОБА_4

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаям ділового обороту.

Виходячи із положень статті 1059 ЦК Українита пункту 1.4 Положення письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідно до пункту 2.1 Положення грошові кошти в національній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Згідно із вимогами статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Пунктом 3 договору про надання комплексних банківських послуг фізичним особам від 07 липня 2011 року передбачено, що його укладено строком до 07 липня 2012 року.

03 березня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до банку із заявою про закриття депозитних рахунків, відкритих на його ім'я у відділенні № 29 ПАТ «КредоБанк», із виплатою усіх коштів та відсотків, які нараховані на них, проте на даний час грошові кошти не виплачені.

Згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 1062 ЦК України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частина друга статті 1068 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3 просив стягнути з ПАТ «КредоБанк» збитки в розмірі 997 100,51 грн, з яких: сума основного боргу - 842 300,00 грн, 6 % річних (процентів), нарахованих відповідно до договору банківського вкладу, - 96 533,67 грн, а також три відсотки річних згідно із статтею 625 ЦК України - 48266,84 грн. Крім того, позивач просив розірвати договір банківського вкладу у зв'язку із порушенням банком його умов.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи із ПАТ «Кредобанк» на користь позивача суму грошового вкладу за договором про надання комплексних банківських послуг фізичним особам від 07 липня 2011 року, проценти за договором, 3 % річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України, а також розриваючи договір банківського вкладу, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України, встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 має право на отримання зазначених коштів, оскільки той факт, що підписи від імені останнього у заявах на отримання готівки в банку виконані не ним, а ОСОБА_4, який обіймав посаду в. о. начальника відділення № 39 у м. Львові Центральної філії ПАТ «КредоБанк», не позбавляє позивача на отримання зазначених сум, а невиконання банком умов договору банківського вкладу щодо повернення коштів та сплати відсотків за договором є підставою для його розірвання.

Доводи касаційних скарг про те, що позивач не довів, що між ним та банком укладений зазначений договір, та у нього виникло право повернення грошових коштів на виконання недійсного (нікчемного) правочину, оскільки договір про надання комплексних банківських послуг фізичним особам в національній валюті від 07 липня 2011 року ОСОБА_3 не підписував, не заслуговують на увагу, оскільки виконання підпису у договорі банківського вкладу від імені ОСОБА_3 іншою особою, та внесення на його рахунок коштів у період з 07 липня по 01 серпня 2011 року іншими особами не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності підтверджуючих документів про внесення коштів у відповідні платіжні системи згідно із договором банківського вкладу. Крім того, на рахунок за банківським вкладом можуть бути зараховані грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, а квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Інші доводи касаційних скарг не заслуговують на увагу, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що у відповідності до статті 400 ЦПК не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Наведені в касаційних скаргах доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у незміненій частині та ухвала апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 394, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року закрити.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року, додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року у незміненій частині, додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик