Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарях Бородіні А.А., Бабченко Ю.Ю., Івашко О.Л., Корович О.С., Грінкевич А.Л.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про компенсацію вартості частки в спільному майні подружжя,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що з 26 листопада 1994 року по 14 лютого 2011 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними було придбано та оформлено за договорами купівлі-продажу майно: в 2007-2008 роках придбано автомобіль НОМЕР_1 та автомобіль «Міцубісі Аутлендер», д/н НОМЕР_8. Крім того, за час шлюбу ними було здійснено паєнакопичення в ГБК - металевий гараж № АДРЕСА_5. В серпні 2005 року за отримані кредитні кошти було придбано двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. До того ж, у фінансові установи, в тому числі в ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», було передано на депозит кошти. Просить визнати за нею: право власності на автомобіль НОМЕР_1, визнати право власності на 50% коштів, які перебували на депозитах банківських установ у період з 1999 року по 15 лютого 2011 року, визнати за відповідачем право власності на автомобіль НОМЕР_2 за умови внесення ним на депозитний рахунок суду різницю між вартістю автомобілів в сумі 40 000,00 грн., визнати за відповідачем право власності на паєнакопичення в ГБК - металевий гараж АДРЕСА_6», вартість якого становить близько 80 000,00 грн. за умови внесення ним на депозитний рахунок суду половину вартості паєнакопичення - 40 000,00 грн. та визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

В квітні 2014 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про компенсацію вартості частки в спільному майні подружжя. Позовні вимоги мотивує тим, що 26 листопада 1994 року між ним і відповідачем був укладений шлюб, який, згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 червня 1999 року був розірваний, про що в книзі розірвання шлюбів відділу РАЦС Дніпровського РУЮ м. Києва зроблено запис № 82 від 15 лютого 2011 року. Дійсно, під час шлюбу в 2007-2008 роках за кредитні кошти ними було придбано автомобіль НОМЕР_2 та автомобіль НОМЕР_1, останній був проданий в березні 2010 року, кошти від його продажу пішли на часткове погашення боргу по кредиту, а решту коштів він доплатив з особистих накопичень. Після розірвання шлюбних відносин, з серпня 20101 року, всі кредитні зобов'язання він виконував один, колишня дружина відмовилася допомогати фінансово виконувати зобов'язання по кредиту, проте користувалася автомобілем НОМЕР_2 до січня 2011 року. Кредитні зобов'язання за вказаним автомобілем ним були виконані в повному обсязі в жовтні 2011 року, за цей час ним сплачено 6 649,60 доларів США (щомісячних платежів з серпня 2010 року по жовтень 2011 року), більше ніж 2 400,00 доларів США (обов'язкове страхування Каско за 2010 та 2011 роки) та 21 832,00 долари США (залишок по кредиту станом на 18 жовтня 2011 року). Загалом ним було сплачено більше ніж 31 880,00 доларів США, частину з яких він позичав у друзів та знайомих, також він продав автомобіль за 14 500,00 доларів США. Різниця між сплаченими ним коштами по обслуговуванню кредиту автомобіля НОМЕР_2 і ціною продажу складає 17 380,00 доларів США, половина суми становить 8 690,00 долари США, що на день позову складає 97 689,50 грн. Під час шлюбу, за сімейні кошти було придбано золоті прикраси з коштовними каміннями, загальною вагою понад 100 гр., які колишня дружина забрала собі, вважає, що вартість всіх коштовностей складає понад 25 000,00 грн. Крім того, він виплачував відповідачу згідно усної домовленості аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі 2 000,00 грн. до серпня 2011 року. Однак, відповідач подала до суду позов про стягнення аліментів з липня 2011 року, про що повідомила його у вересні 2011 року, а тому позивач перестав сплачувати кошти, та гроші, виплачені ним за 2 місяці в розмірі 4 000,00 грн. повернути відмовилася. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на кого користь компенсацію її частки у спільній відповідальності подружжя перед третіми особами за автомобіль НОМЕР_2 з розмірі 97 500,00 грн., компенсацію вартості його частки в спільному майні подружжя в розмірі 12 500,00 грн. за коштовності та визнати за відповідачем право власності, та стягнути з відповідача на його користь компенсацію в загальному розмірі 4 000,00 грн. за переплачені аліменти.

В липні 2015 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 подав до суду заяву про зміну предмету позову в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію її частки у спільній відповідальності подружжя перед третіми особами за автомобіль НОМЕР_2 з розмірі 191 524,12 грн., компенсацію вартості його частки в спільному майні подружжя в розмірі 26 000,00 грн. за коштовності та визнати за нею право власності, та стягнути з відповідача на його користь компенсацію в загальному розмірі 4 000,00 грн. за переплачені аліменти, оскільки курс долара значно зріс за час подачі первісної зустрічної позовної заяви.

В лютому 2016 року позивач за основним позовом подала заяву про збільшення розміру позовних вимог в яких зазначено, що 22 січня 2016 року нею отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, з якої вбачається, що на ім'я відповідача на праві власності оформлено ? частини квартири за адресою: Дніпропетровська обл.., АДРЕСА_3, квартира за адресою: АДРЕСА_7, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_8. ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_7, та ? частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_9 є спільною сумісною власністю подружжя. Просить визнати за нею право власності на 50 % коштів, які перебували на депозитах у банківських установах у період 1999 року по 15 лютого 2011 року, визнати за нею право власності на ? частини квартири АДРЕСА_2, визнати за нею право власності на ? частини квартири за адресою: Дніпропетровська обл.., АДРЕСА_3, визнати за нею право власності на ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_7, визнати за нею право власності на ? частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_8, сягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі ? частини ринкової вартості автомобіля НОМЕР_2, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі ? частини ринкової вартості автомобіля НОМЕР_1, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі ? частини вартості паєнакопичення в АДРЕСА_10

В червні 2017 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 подав до суду заяву про зміну предмету позову в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію її частки у спільній відповідальності подружжя перед третіми особами за автомобіль НОМЕР_2 з розмірі 382 210,55 грн., компенсацію вартості його частки в спільному майні подружжя в розмірі 28 000,00 грн. за коштовності та визнати за нею право власності, та стягнути з відповідача на його користь компенсацію в загальному розмірі 4 000,00 грн. за переплачені аліменти, оскільки курс долара значно зріс за час подачі первісної зустрічної позовної заяви.

В липні 2017 року відповідач за первісним позовом подав до суду заперечення проти первісного позову з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог в яких зазначає, що він заперечує проти позовної вимоги позивача щодо визнання за позивачем права власності на 50% коштів, що перебували на депозитах у банківських установах в період з 1999 року по 15 лютого 2011 року, оскільки позивачем не надано доказів та розрахунку наявності таких коштів або використання їх ним особисто, а рахунки, відкриті у ПАТ «УкрСиббанк» - не є депозитними, а є розрахунковими. Щодо визнання права власності на об'єкти нерухомості зазначає, що жоден з них не належить та не належав ні йому, ні позивачу та не є спільною сумісною власністю подружжя. Вимога про стягнення з нього компенсації за автомобіль НОМЕР_2 є безпідставною, оскільки після припинення спільного ведення господарства він особисто погашав кредит, взятий в інтересах подружжя, сума якого перевищувала ринкову вартість автомобіля, а автомобіль НОМЕР_1 було продано під час ведення спільного господарства подружжям.

Ухвалою суду від 21 серпня 2014 року задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом про витребування доказів.

Розпорядженням керівника апарату № 140 від 27 січня 2015 року призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Довідкою про повторний автоматичний розподіл справи між суддями (для місцевого суду) від 27 січня 2015 року справу призначено головуючому судді Яровенко Н.О.

Ухвалою суду від 25 березня 2015 року клопотання відповідача про забезпечення позову задоволено.

Ухвалою суду від 09 червня 2015 року клопотання представника позивача про забезпечення доказів задоволено.

Ухвалою суду від 29 липня 2015 року клопотання представника позивача про забезпечення доказів задоволено.

Ухвалою суду від 25 вересня 2015 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено.

Ухвалою суду від 15 грудня 2015 року заяву позивача за первісним позовом про забезпечення позову задоволено.

Ухвалою суду від 19 січня 2016 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

Ухвалою суду від 22 липня 2016 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2016 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

Ухвалою суду від 12 січня 2017 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

Ухвалою суду від 25 травня 2017 року клопотання відповідача за первісним позовом про забезпечення позову задоволено.

Ухвалою суду від 17 серпня 2017 року клопотання представника позивача за первісним позовом про призначення автотоварознавчої експертизи задоволено, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 01 березня 2018 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою суду від 21 травня 2018 року клопотання представника позивача за первісним позовом про призначення інженерно-технічної експертизи задоволено, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 20 серпня 2018 року провадження у справі відновлено.

В судовому засіданні позивач та її представник за первісним позовом позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі ? частини ринкової вартості автомобіля НОМЕР_2 та стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації у розмірі ? частини ринкової вартості автомобіля НОМЕР_1 підтримали, інші позовні вимоги не підтримують, зустрічні позовні вимоги не визнають в повному обсязі та просять відмовити у їх задоволенні.

Відповідач за основним позовом та його представник позовні вимоги не визнають, просять відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги підтримують, просять стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію її частки у спільній відповідальності подружжя перед третіми особами за автомобіль НОМЕР_2 з розмірі 382 210,55 грн., компенсацію вартості частки ОСОБА_3 в спільному майні подружжя в розмірі 28 000,00 грн. за коштовності та визнати за ОСОБА_1 право власності на них, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію в загальному розмірі 4 000,00 грн. за переплачені аліменти.

Суд, вислухавши позивача та відповідача, представника позивача та представника відповідача за основним позовом, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку.

У п.п. 1, 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (яка після укладення шлюбу присвоїла прізвище «ОСОБА_3») перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_9 від 26 листопада 1994 року (т. 1 а.с. 6).

15 лютого 2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого повторно, серії НОМЕР_10 від 24 квітня 2012 року (т. 1 а.с. 7).

28 травня 2011 року ОСОБА_10 змінила ім'я з «ОСОБА_10» на «ОСОБА_10», що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_11 від 28 травня 2011 року (т. 1 а.с. 10).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 4 ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмет матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

15 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у ЗАТ «Банк НРБ» поточний рахунок НОМЕР_12 ПП «Лекс» на строк з 15 серпня 2007 року по 15 серпня 2014 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 24 295,48 доларів США на купівлю автомобіля та у розмірі 7 934,36 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 1%, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2 даного договору. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку (щомісячний платіж) в сумі 316,92 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (т. 3 а.с. 181-185).

20 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №CL-016/094/2008, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 32 295,90 долари США з фіксованою процентною ставкою - 12,99% на придбання автомобіля марки «Мітсубісі Аутлендер», строком повернення - 20 серпня 2015 року (т. 1 а.с. 196-198).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно повідомлення керівника проекту по роботі з документами клієнтів ПАТ КБ «ПриватБанк» № IT38-P0F4-VLQU-CDH5 від 16 червня 2017 року вбачається, що заборгованості по кредитному договору № K3S0AK03436547 від 15 серпня 2007 року немає, дата закриття кредиту - 11 березня 2010 року (.т. 3 а.с. 190).

Крім того, відповідачем ОСОБА_3 достроково сплачено заборгованість по кредитному договору № CL-016/094/2008 від 20 серпня 2008 року в повному обсязі, що підтверджується копією довідки № 016-3/377 від 18 жовтня 2011 року, виданої керуючим відділенням «Сирецьке» АТ «ОТП Банк» та старшим експертом з продажу банківських продуктів приватним клієнтам відділення «Сирецьке» м. Київ АТ «ОТП Банк» (т. 1 а.с. 199).

Так, дослідженими матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 належним чином виконував умови кредитного договору шляхом перерахування коштів на рахунок АТ «ОТП Банк» в період з 20 серпня 2010 року по 18 жовтня 2011 року, наступними платежами та за наступним графіком:

20 серпня 2010 року - 600,00 доларів США (еквівалент у гривнях - 4 734,18 грн.);

20 вересня 2010 року - 600,00 доларів США (еквівалент у гривнях - 4 751,52 грн.);

20 жовтня 2010 року - 600,00 доларів США (еквівалент у гривнях - 4 746,96 грн.);

22 листопада 2010 року - 600,00 доларів США (еквівалент у гривнях - 4 762,62 грн.);

20 грудня 2010 року - 600,00 доларів США (еквівалент у гривнях - 4 778,10 грн.);

20 січня 2011 року - 526,00 доларів США (еквівалент у гривнях - 4 178,81 грн.);

21 лютого 2011 року - 591,00 долар США (еквівалент у гривнях - 4 693,54 грн.);

21 березня 2011 року - 591,14 доларів США (еквівалент у гривнях - 4 690,26 грн.);

20 квітня 2011 року - 590,73 доларів США (еквівалент у гривнях - 4 705,40 грн.);

20 травня 2011 року - 590,73 доларів США (еквівалент у гривнях - 4 713,14 грн.);

20 червня 2011 року - 591,00 долар США (еквівалент у гривнях - 4 712,22 грн.);

20 липня 2011 року - 600,00 доларів США (еквівалент у гривнях - 4 782,66 грн.);

18 серпня 2011 року - 590,00 доларів США (еквівалент у гривнях - 4 702,89 грн.);

20 вересня 2011 року - 600,00 доларів США (еквівалент у гривнях - 4 784,22 грн.);

18 жовтня 2011 року - 21 832,00 доларів США (еквівалент у гривнях - 174 125,48 грн.) (т. 1 а.с. 48-55).

Довідкою серії ДПІ № 676200 від 26 вересня 2012 року, що видана ТОВ «Укральянс», виданою ОСОБА_11, підтверджується продаж автомобіля марки «Мітсубісі Аутлендер», кузов № НОМЕР_3, свідоцтво по реєстрацію (технічний паспорт) № НОМЕР_13, вартістю 116 000,00 грн. (т. 1 а.с. 56).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Як роз'яснено у п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 розірваний 15 лютого 2011 року, а тому спільним нажитим майном, наявним на час припинення спільного ведення господарства, є автомобілі НОМЕР_4 та «Нісан Тііда», д/н НОМЕР_5, що були придбані сторонами в період шлюбу за кредитні кошти.

Оскільки автомобіль марки «Нісан Тііда» був придбаний сторонами в період шлюбу за договором кредиту від 15 серпня 2007 року, який в подальшому був погашений 11 березня 2010 року, то вказаний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні відповідач за основним позовом ОСОБА_3 не довів той факт, що кошти, отримані ним в результаті продажу автомобіля НОМЕР_1, були витрачені в інтересах сім'ї.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 17489/17-54 від 18 січня 2018 року, складеного на виконання ухвали суду від 17 серпня 2017 року, середньоринкова вартість транспортного засобу «Нісан Тііда», 2007 року випуску, VIN-НОМЕР_14 на час проведення експертизи складає 301 954,80 грн. (т. 3 а.с. 209-213).

Згідно ст. 115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта в галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань .

При цьому, як роз'яснив Верховний Суд України в п. 17 своєї постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року за № 8, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

В даному випадку, оцінивши вищенаведений висновок на предмет того, чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що експертиза, за результатами якої складено саме вказаний висновок № 17489/17-54 від 18 січня 2018 року, проведена у відповідності з принципами об'єктивності та повноти експертного дослідження, визначеними ст. 3 Закону України «Про судову експертизу».

На підставі викладеного, суд приймає в якості належного та допустимого доказу висновок експерта № 17489/17-54 від 18 січня 2018 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч. 4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 погодилася на грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль НОМЕР_1, а тому, суд, з урахуванням правил рівності часток подружжя у спільному майні, дійшов висновку про відшкодування відповідачем грошової компенсації середньоринкової вартості автомобіля «Нісан Тііда» за висновком експерта, яка складає 98 277,40 грн.

Що стосується позовних вимог про відшкодування на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі ? частини ринкової вартості автомобіля НОМЕР_6, суд приходить до висновку, що вказані вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що автомобіль «Міцубісі Аутлендер» був придбаний за кредитні кошти, які були надані відповідачу ОСОБА_3 на підставі кредитного договору № CL-016/094/2008 від 20 серпня 2018 року, укладеному між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3

З досліджених матеріалів справи вбачається, що погашення кредиту відбувалося ОСОБА_3 в період з серпня 2010 року по жовтень 2011 року. Враховуючи, що шлюб між сторонами було розірвано 15 лютого 2011 року, то позивачу ОСОБА_1 належить відшкодувати половину грошових коштів, які були сплачені подружжям за кредитними зобов'язаннями в період шлюбу, тобто до 15 лютого 2011 року. Оскільки, квитанціями за період з 20 серпня 2010 року по 20 січня 2011 року встановлено, що сума, яка була сплачена в рахунок погашення кредитних зобов'язань складає 3 526,00 доларів США, то з урахуванням правил рівності часток подружжя у спільному майні, суд приходить до висновку про відшкодування відповідачем позивачу грошової компенсації вартості її частки автомобіля НОМЕР_4 в сумі 1 763,00 доларів США (3 526,00 доларів США:2), що у еквіваленті за курсом НБУ на дату ухвалення рішення, а саме на 18 жовтня 2018 року, складає 49 217,44 грн.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь компенсацію її частки у спільній відповідальності подружжя перед третіми особами за автомобіль НОМЕР_2 в розмірі 382 210,55 грн., суд приходить до наступного висновку.

Враховуючи, що вимоги про стягнення компенсації вартості спільного майна подружжя в порядку поділу спільного майна подружжя були заявлені ОСОБА_1 та вирішені судом в розрізі даного спору, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_1 на його користь компенсацію її частки у спільній відповідальності подружжя перед третіми особами за автомобіль НОМЕР_2 в розмірі 382 210,55 грн.

Що стосується зустрічних позовних вимог про компенсацію вартості частки ОСОБА_3 в спільному майні подружжя в розмірі 28 000,00 грн. за коштовності та визнання за ОСОБА_1 право власності на них, то дані позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки за змістом ч. 2 ст. 57 СК України коштовності є особистою приватною власністю дружини та чоловіка, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Також суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь компенсацію в загальному розмірі 4 000,00 грн. за переплачені аліменти, оскільки ОСОБА_3 в судовому засіданні не надано жодного доказу на підтвердження даного факту.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В силу вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про часткове задоволення первісного позовну шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості спільного майна подружжя в порядку поділу спільного майна подружжя в розмірі 147 494,84 грн., в задоволенні інших позовних вимог відмовляє, в задоволенні зустрічного позову суд відмовляє також.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 474,94 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 61, 65, 69, 71 СК України, ст.ст. 526, 528, 1054 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 1-13, 76- 83, 89, 110, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_7, зареєстрований 02105, АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП невідомий, зареєстрована 02105, АДРЕСА_4) компенсацію вартості спільного майна подружжя в порядку поділу спільного майна подружжя в розмірі 147494 грн. 84 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_7, зареєстрований 02105, АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП невідомий, зареєстрована 02105, АДРЕСА_4) 1474 грн. 94 коп. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про компенсацію вартості частки в спільному майні подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 жовтня 2018 року.

Суддя Н.О.Яровенко