Справа № 212/4149/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Козлова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Мариненко І.О.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Павлової Н.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4, представник позивача ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення моральної шкоди звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року позивач ОСОБА_4, в особі представника позивача адвоката ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків з ПАТ «Суха Балка» 148 920,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що він працював на підприємстві ПАТ «Суха Балка» шахта «ім.Фрунзе» з 09.02.1998 року по 19.04.2016 року на різних посадах, а саме: підземним гірничим робітником, підземним заточувальником, підземним прохідником. Причиною професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Відповідач не забезпечивши на його робочому місці безпечні та нешкідливі умови праці, порушив його законні права, що призвели до професійного захворювання, втрати працездатності, моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткові зусилля для організації свого життя.

Рішенням Українського науково-дослідного інституту промислової медицини у позивача виявлені та встановлені професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова та шийна; нейросенсорна приглухуватість.

За висновком МСЕК від 29.05.2018 року Позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності, первинно з переоглядом в травні 2019 року.

По факту професійного захворювання було проведено розслідування хронічного професійного захворювання, ПрАТ «Суха Балка» про що складено акт по формі П-4 від 09.02.2018 року, відповідно до якого причиною виникнення професійного захворювання став проф. маршрут позивача, в тому числі робота на підприємстві Відповідача - шахті «ім. Фрунзе», ВАТ «Суха Балка».

Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст. 13 Закону України «Про охорону праці» несе безпосередню відповідальність, оскільки професійне захворювання виникло у нього внаслідок порушення адміністрацією підприємства норм з безпеки праці під час виконання трудових обовязків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці.

Оскільки він втратив своє здоров'я, та працездатність з вини підприємства, вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати йому моральну шкоду. В звязку з професійним захворюванням змінився його уклад та якість життя, що завдає йому моральних страждань.

Все вищенаведене і є підтвердженням душевних переживань, що призводять до значних і постійних моральних страждань та змушують його звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Суха Балка» Павлова Н.Ф. проти позову заперечувала у повному обсязі та вказала, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди. Підприємством було надано засоби захисту від шкідливих чинників. Крім того, при прийомі на роботу позивач був проінформований про шкідливі умови праці. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити в зв'язку з тим, що відсутній факт встановлення наявності доказу вини відповідача та позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди, у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4, має загальний стаж роботи 23 роки 11 місяців, з них 11 років 1 місяць в умовах впливу шкідливих факторів.

Відповідно трудової книжки ОСОБА_4, Позивач працював на шахті «ім. Фрунзе», ПАТ «Суха Балка» з 09.02.1998 року 30.09.1998 року, 16.05.2001 року -29.08.2001 року - підземним гірничим робітником; з 29.08.2001 року - 24.09.2001 року - підземним заточувальником; з 30.09.1998 року - 16.05.2001 року, 06.10.2008 року - 19.04.2016 року - підземним прохідником. Звільнений з підприємства за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно медичного висновку лікарсько - експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 27.12.2017 року за №1554 ОСОБА_4 було встановлені професійні захворювання:

- Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С5, С6, С7 білатеральна з вираженими статико- динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ першого-другого ступеня), деформуючого остеортрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових ( ПФ першого-другого ступеня) і колінних ( ПФ другого ступеня) суглобів;

- Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня ( з легких зниженням слуху).

За виявленими професійними захворюваннями 09 лютого 2018 року складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у Позивача ОСОБА_4,

Відповідно до п.13 Акту, позивач працюючи на підприємстві відповідача виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, умови праці: по вмісту у повітрі робочої зони пилу відносяться до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); за параметрами шуму до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); за показниками вібрації до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); за показниками важкості праці до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); по мікроклімату до 3 класу 2 ступеня (шкідливі). Загальна оцінка до 3 класу 3 ступеню (шкідливі).

Відповідно до п.16 Акту працюючу на шахті «імені Фрунзе» підземним прохідником, виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів, через причину технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувались фізичними перевантаженнями та виробничим шумом.

В пункті 17 Акту, встановлено причину виникнення професійного захворювання, а саме: важкість праці через масу вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 50 кг при нормі до 30 кг; робоча поза незручна 40,6% тривалості зміни при гранично допустимій до 25%; величина статичного навантаження при утриманні вантажу двома руками становила 72413 кг/с при нормі до 70000 кг/с; зовнішнє фізичне динамічне навантаження, виражене в одиницях механічної роботи за зміну при регіональному навантаженні (з переважною участю мязів рук та плечового суглоба для чоловіка - 46,5 Вт при гранично допустимому до 45 Вт, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затвердженими Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.04.2014р. №248.

В пункті 19 конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо.

Тобто, Відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.13 ЗУ «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпПУ, що і призвело до виникнення у Позивача професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування професійного захворювання.

У відповідності до ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров'я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов'язаний повідомити про це орган державного нагляду за охороною праці, який може дати тимчасову згоду на роботу в таких умовах.

У відповідності до ст. 158 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Аналогічні вимоги передбачені ст. 21 ЗУ «Про охорону праці».

Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства, а саме: статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов'язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог Закону несе безпосередню відповідальність.

Згідно ч.1 ст. 237-1 КЗпП України «відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих звязків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя».

Оскільки професійне захворювання виникло у позивача внаслідок порушення адміністрацією підприємства, де він працював, норм з безпеки праці під час виконання трудових обовязків, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці.

За висновком МСЕК від 29.05.2018 року, серії 12 ААА №050241 ОСОБА_4 первинно, встановлена втрата професійної працездатності 60%, з яких 55% - по радикулопатії та 5% - глух. та встановлена третя група інвалідності, з наступним переоглядом 01.05.2019 р.

В звязку з професійним захворюванням змінилися образ та якість життя Позивача, що завдає йому моральних страждань. При захворюванні позивача повне одужання неможливе і перспектива в майбутньому переносити надлюдський біль, постійно лікуватись, спричиняє йому моральні страждання.

Все вищенаведене і є підтвердженням душевних переживань позивача, що призводять до значних і постійних моральних страждань, адже в ЦКУ ч. 2 ст. 23 передбачено, що моральна шкода полягає:

«1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоровя;»

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 передбачено: «…4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. ….»

Тобто, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, тому що фізичний біль супроводжується душевним болем.

Таким чином, у наслідок винних дій і бездіяльності адміністрації підприємства, Позивач відчуває як фізичні так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням його здоровя, в результаті фізично шкідливих і небезпечних факторів при виконанні трудових обовязків.

У відповідності до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно частині 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини факту душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається зі змісту акту розслідування профзахворювання П-4, комісія встановила порушення закону, що призвели до профзахворювання, тобто вину відповідача, який не забезпечив належні умови праці.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20 рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦКУ та ст.. 237-1 КЗпПУ за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п. 13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що відповідно до ст.. 237-1 КЗпПУ за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 1167 ЦКУ - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 268 ЦКУ відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, повязаної з ушкодженням здоровя, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності.

У відповідності до ч. 4 ЗУ «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз. 9 п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоровї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у її житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 42 000,00 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Суд відхиляє заперечення представника відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача, щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 280-289, 354, 355 ЦПК України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці", ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4, представник позивача ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення моральної шкоди звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_4 42 000(сорок дві тисячі) гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

В іншій частині позовних вимог -відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду області, через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення виготовлено та підписано 19 жовтня 2018 року.

Суддя: Ю. В. Козлов