Справа № 369/9763/15-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/3199/18 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 26 13.09.2018
П О С Т А Н О ВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкова І.О. звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивувала наступним:

25 грудня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 208/П/РП/2006-840, згідно умов якого останній отримав грошові кошти в розмірі 104 312,00 доларів США. Згідно п. 1.3.1 кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 9,5 % річних. Відповідно до п.п. 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язався щомісячно до 08 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 1014 доларів США.

25 грудня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки до вказаного кредитного договору. 25 грудня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки до кредитного договору. Поручителі зобов'язалися відповідати перед банком як солідарні боржники. Позичальник ОСОБА_2 та поручителі ОСОБА_3, ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконували, у зв'язку з чим за кредитом утворилась заборгованість. Станом на 11 серпня 2015 року вона становила 229 190,86 доларів США, в тому числі непогашений кредит - 82 053,98 доларів США, несплачені відсотки - 20 100,28 доларів США, пеня за порушення умов кредитного договору - 97 324,92 доларів США, несплачена комісія - 29 711,68 доларів США, що за курсом Національного Банку України, станом на 11 серпня 2015 року становить 4 873 274,04 грн. в тому числі непогашений кредит - 1 744 709,76 грн., несплачені відсотки - 427 391,27 грн., пеня за порушення умов кредитного договору - 2 069 415,01 грн., несплачена комісія - 631 758,00 грн. Загальна сума заборгованості за кредитом становила 102 154,26 доларів США та 2 701 773,01 грн., яку банк просив стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2018 року позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитом у розмірі 102 154,26 доларів США, що еквівалентно 2 172 101,03 грн., яка складається: із заборгованості за кредитом - 82 053,98 доларів США, що еквівалентно 1 744 709,76 грн., заборгованості по сплаті відсотків - 20 100,28 доларів США, що еквівалентно - 427 391,27 грн., стягнуто пеню за прострочення сплати кредиту - 2 069 415,01 грн., заборгованість по сплаті комісії - 631 758,00 грн., що в загальному розмірі становить 4 873 274,04 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просять рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтували скаргу тим, що суд першої інстанції надав перевагу доводам позивача, а доводи їх заперечення на позовні вимоги не взяв до уваги. Вказують, що розрахунок заборгованості є недостовірним. Позичальник ОСОБА_2 не виконував кредитні зобов'язання з 31 грудня 2006 року, банк з того часу вимог до поручителів не заявляв, відтак зобов'язання поручителів припинені, а банк втратив право пред'явлення вимоги до поручителів, а саме - з 31 червня 2007 року. Вказують, що судом незаконно не застосовано строк позовної давності, який сплив з 31 серпня 2012 року, а банк із позовом звернувся лише у вересні 2015 року. Вважають висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В той же час наведеним вимогам вказане рішення відповідає не в повній мірі.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

В ході розгляду справи на підставі представлених доказів судом першої інстанції було встановлено факт невиконання кредитного договору боржником, у зв'язку з чим за кредитом утворилася заборгованість, яка відповідно до умов договору та закону підлягає стягненню на користь банку з боржника та поручителів, які зобов'язалися відповідати разом з ним в солідарному порядку за обов'язків за кредитним договором. Належним чином було встановлено суму заборгованості за кредитом, щодо якої банк подав до суду її детальний розрахунок відповідно до умов укладеного між сторонами договору. При цьому суд відповідним чином не взяв до уваги доводи відповідачів щодо невідповідності даного розрахунку, оскільки в порушення вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України ними відповідні докази на підтвердження таких своїх заяв подані не були, як і не був представлений відповідний контрозрахунок заборгованості за кредитом. За таких умов вказані твердження відповідачів залишилися недоведеними та обґрунтовано не були прийняті судом.

Не вбачає колегія суддів апеляційного суду невідповідності оскаржуваного рішення вимогам закону й в частині відхилення позиції відповідачів щодо того, що договори поруки припинили свою дію, оскільки вимоги до поручителів не були пред'явлені на протязі 6 місяців з часу виникнення прострочення виконання зобов'язань за кредитом.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Оскільки в даному випадку в договорах поруки строку її дії чітко встановлено не було, її дія пов'язана зі строком виконання основного зобов'язання, який у кредитному договорі було встановлено - 24 грудня 20124 року. Хоча за умова кредитного договору у банку й було право змінити строк виконання основного зобов'язання та вимагати дострокового повернення кредиту при несвоєчасній сплаті кредиту, доказів того, що ним таке право було використане та направлені сторонам вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, чим би було змінено строк виконання основного зобов'язання, до суду представлено не було, а наявність у банку самого лише права, яке він не використав, жодним чином не зумовлює сплину строку як за кредитом, так і за договорами поруки.

Погоджується колегія суддів апеляційного суду й з висновками суду першої інстанції щодо вирішення клопотання відповідачів стосовно застосування строку позовної давності до основного зобов'язання, підстав для спростування яких колегія суддів не вбачає.

Не можуть бути прийняті апеляційним судом й посилання апелянтів на незаконність оскаржуваного рішення у зв'язку з незастосуванням судом положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до яких розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, та не зменшення на цій підставі заявленої неустойки. По-перше, таке зменшення є правом а не обов'язком банку, яке він має право застосувати не тільки за умови перевищенні неустойкою розмірів збитків, але й за наявності інших обставин, що мають істотне значення, існування яких в даному випадку доведено не було. По-друге, навіть посилання апелянтів на значне перевищення нарахованої банком неустойки над розміром заборгованості за кредитом не відповідає встановленим судом першої інстанції обставинам, оскільки сума боргу за тілом кредиту та нарахованими відсотками еквівалентна 2 172 101,03 грн., в той час як стягнута судом першої інстанції пеня складає 2069415,01 грн. За таких умов підстави для застосування до даних правовідносин ч. 3 ст. 551 ЦК України колегія суддів не вбачає.

Критично відноситься колегія суддів також й до посилань апелянтів на незаконність стягнення нарахованої банком комісії. Вказаний вид платежів передбачений положеннями кредитного договору, який було погоджено усіма сторонами по справі. При цьому доказів їх оскарження чи визнання недійсними до суду представлено не було. Не встановлено недійсності таких умов й положеннями законодавства України. При цьому затверджені постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року за № 168 Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, на які посилалися апелянти, по-перше, були скасовані та не діють на даний час, а по-друге, навіть за часів своєї дії, встановлюючи певні обмеження для банків, жодним чином не містили зазначали про нікчемність таких умов. За таких умов враховуючи встановлену ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, підстави для незастосування погоджених сторонами та не оспорених на даний час договірних вимог, відтак відмови у стягненні нарахованої за кредитом комісії, у суду відсутні.

Незважаючи на вищевикладені висновки, тим не менш колегія суддів вважає, що судом першої інстанції справа була вирішена не у повній відповідності до положень чинного законодавства України. Зокрема суд не звернув увагу на те, що положеннями ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність у 1 рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Про застосування такої позовної давності заявили відповідачів під час розгляду справи, позов було направлено банком до суду 31.08.2015 року, відтак до стягнення підлягала пеня за період з 31.08.2014 року до часу пред'явлення позову, що становить 1901501,17 грн. Зважаючи на викладене, визначений судом розмір пені не може вважатися законним, відтак рішення в цій частині (як і в частині загальної суми пені та комісії) підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення за даною вимогою.

Окрім наведеного, не може погодитися колегія суддів апеляційного суду й з розміром стягнутого судом першої інстанції з відповідачів на користь держави судового збору, оскільки відповідно до існуючих на час направлення банком позову до суду ставок судового збору його загальний розмір має становити 3654,00 грн. (а не 73099,11 грн. як визначив суд першої інстанції), який пропорційно має бути стягнутий з трьох відповідачів на користь держави, оскільки при пред'явленні позову банк був звільнений від обов'язку його сплати.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України серед підстав для скасування апеляційним судом судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2018 року в частині стягнення пені та комісії за кредитним договором, а також судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_3, в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», , рахунок № 1, банк отримувач: Головне управління Національного банку України по Києву і Київській області, МФО банк отримувача 321024, 1 901 501 (один мільйон дев'ятсот одна тисяча п'ятсот одна) грн. 17 коп. пені за прострочення сплати кредиту та 631 758,00 (шістсот тридцять одна тисяча сімсот п'ятдесят вісім) грн. заборгованості по сплаті комісії, а разом - 2 533 259 (два мільйони п'ятсот тридцять три тисячі двісті п'ятдесят дев'ять) грн. 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: А.С. Сержанюк

В.О. Фінагеєв