провадження №2/619/1493/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2018 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Якименко Л.О.

за участю секретаря судового засідання Ломанової І.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування коштами, інфляційного збільшення боргу, трьох процентів річних, неустойки.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування коштами, інфляційного збільшення боргу, трьох процентів річних, неустойки.

На підтвердження позову ОСОБА_1 посилається на те, що 25 липня 2008 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 позичили у позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 52 000 грн.

На підтвердження цього факту та на виконання вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України, між сторонами того ж дня 25 липня 2008 року був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №2937.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, сторони дійшли згоди щодо повернення відповідачами позивачу позичених у нього коштів частинами (з розстроченням).

Зважаючи на цю домовленість, відповідачі зобовязалися повернути солідарно позивачеві позичені в нього кошти не пізніше 25 липня 2009 року у певному порядку та в строки, що передбачені нижче:

-не пізніше 25 серпня 2008 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 вересня 2008 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 жовтня 2008 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 листопада 2008 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 грудня 2008 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 січня 2009 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 лютого 2009 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 березня 2009 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 квітня 2009 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 травня 2009 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 червня 2009 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 липня 2008 року 41000,00 грн.

З метою забезпечення виконання відповідачами їхніх зобовязань за договором позики, того ж дня 25 липня 2008 року між відповідачами та позивачем був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, 25 липня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №2939, за яким у разі невиконання відповідачами їх зобовязань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 переходить до позивача.

Встановлений договором термін виконання боржниками (позичальниками) їх зобовязань по поверненню боргу скінчився 25 липня 2009 року.

Однак, відповідачі грубо порушили взяті на себе зобовязання за договором позики від 25 липня 2008 року і до виконання своїх зобовязань з повернення суми боргу навіть не приступили.

Отже, неповернутою так і залишилась сума позичених коштів в сумі 52 000 грн.

За таких обставин, позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених відповідачами прав кредитора.

28 лютого 2013 року Київським районним судом м. Харкова було ухвалено заочне рішення у цивільній справі №2018/15226/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 суми боргу за договором позики було задоволено і вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 52 000 грн. неповернутої відповідачами суми позики від 25 липня 2008 року, 13 954 грн. 88 коп. процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ 8 736 грн. інфляційного збільшення суми боргу 4940 грн. 71 коп. трьох відсотків річних від простроченої поверненням суми боргу та 164 100 грн. передбаченої договором неустойки, 6 268 грн. 41 коп. моральної шкоди, а всього 250 000 грн., а також судовий збір у розмірі 2 500 грн.

Тож, юридичний факт порушення відповідачами своїх зобовязань по поверненню позивачеві боргу за договором позики від 25 липня 2008 року встановлено рішенням суду, що набрало законної сили, а тому, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, додаткового доказування не потребує.

Однак, незважаючи на визначення судами належної до стягнення з відповідачів суми боргу, свої зобовязання з повернення позивачеві заборгованості відповідачі так і не виконали.

Стягнення вказаної суми боргу за виконавчими листами наразі не проведено.

Оскільки відповідачі свого грошового зобовязання не виконали, то ці зобовязання не припинилися.

За таке невиконання відповідачі несуть цивільно-правову відповідальність, передбачену законом та умовами договору позики.

Зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняття кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Борг у визначеному вказаним рішенням розмірі відповідачами позивачеві не сплачено.

При цьому, саме по собі ухвалення судом рішення про стягнення з відповідачів боргу не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору: не звільняє боржників (відповідачів) від відповідальності за невиконання ними грошових зобовязань та не позбавляє кредитора права на подальше нарахування, вимогу і стягнення з боржників процентів за користування коштами, трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу, штрафів, пені, неустойки.

Вказана правова позиція підтримується, підтверджується та повністю співпадає з висновками Верховного Суду України в ухвалі від 12 березня 2009 року у справі №6-9743сво08 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 3298712).

Оскільки станом на день складання та подання до суду цього позову, зобовязання відповідачів за договором позики від 25 липня 2008 року так і не виконані, позивач вважає за необхідне звернутись до суду із позовом про стягнення процентів за користування коштами, інфляційного збільшення боргу, трьох процентів річних за три останніх роки перед поданням даної позовної заяви та неустойки за останній рік.

Відповідачі свого боргу у визначеному судовим рішенням розмірі позивачеві не повернули, грошові зобовязання відповідачів перед позивачем не припинені, відповідальність відповідачів за порушення строків розрахунків із позивачем досі триває.

Позивач розрахував суму процентів за користування відповідачами грошовими коштами позивача за період з 05 червня 2015 року по 05 червня 2018 року на рівні облікової ставки НБУ у відповідних періодах наступним чином:

Сума позики, Період Період, днів Облікова ставка НБУ Сума процентів,

гривня користування у відповідному періоді гривня

позикою користування позикою (1х3х4/100,0%/365)

%

з 05 червня 2015року

по 28 серпня 2015 року 84 30,00 3 590,14

з 28 серпня 2015 року

по25 вересня 2015 року 28 27,00 1 077,04

з 25 вересня 2015 року

по 22 квітня 2016 року 210 22,00 6 581,92

з 22 квітня 2016 року

по 27 травня 2016 року 35 19,00 947,40

з 27 травня 2016 року

по 24 червня 2016 року 28 18,00 718,03

з 24 червня 2016 року

по 29 липня 2016 року 35 16,50 822,74

з 29 липня 2016 року

по 16 вересня 2016 року 49 15,50 1 082,03

52 000 з 16 вересня 2016 року

по 28 жовтня 2016 року 42 15,00 897,53

з 28 жовтня 2016 року

по 14 квітня 2017 року 168 14,00 3 350,79

з 14 квітня 2017 року

по 26 травня 2017 року 42 13,00 777,86

з 26 травня 2017 року

по 27 жовтня 2017 року 154 12,50 2 742,47

з 27 жовтня 2017 року

по 15 грудня 2017 року 49 13,50 942,41

з 15 грудня 2017 року

по 26 січня 2018 року 42 14,50 867,62

з 26 січня 2018 року

по 02 березня 2018 року 35 16,00 797,81

з 02 березня 2018 року

по 05 червня 2018 року 95 17,00 2 300,82

Загальна сума процентів за користування позикою становить 27 496,61 грн.

Сума процентів за користування відповідачами коштами, належними до стягнення з них на користь позивача, за період з 05 червня 2015 року по 05 червня 2018 року складає 27 496 (двадцять сім тисяч чотириста девяносто шість) гри. 61 коп.

Згідно норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних.

Відповідно до рішення Верховного Суду України від 26 листопада 2008 року у справі № 6-1337св08, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні.

Інфляційне збільшення належної до стягнення з відповідачів на користь позивача суми коштів за період з липня 2015 року по квітень 2018 року розраховане позивачем в залежності від розміру індексу споживчих цін за відповідний період згідно даних Державного комітету статистики:

Сума боргу Період Індекс споживчих цін Сума інфляційного

користування за відповідний період, % збільшення

коштами (1х(3-100%)/100%)

Липень 2015 року Індекс споживчих цін не перевищував 100%

Серпень 2015 року Індекс споживчих цін не перевищував 100%

Вересень 2015 року 102,3 1196 грн. 00 коп.

Жовтень 2015 року Індекс споживчих цін не перевищував 100%

Листопад 2015 року 102,0 1040 грн. 00 коп.

Грудень 2015 року 100,7 364 грн. 00 коп.

Січень 2016 року 100,9 468 грн. 00 коп.

Лютий 2016 року Індекс споживчих цін не перевищував 100%

Березень 2016 року 101,0 520 грн. 00 коп.

Квітень 2016 року 103,5 1 820 грн. 00 коп.

Травень 2016 року 100,1 52 грн. 00 коп.

Червень 2016 року Індекс споживчих цін не перевищував 100%

Липень 2016 року Індекс споживчих цін не перевищував 100%

Серпень 2016 року Індекс споживчих цін не перевищував 100%

Вересень 2016 року 101,8 936 грн. 00 коп.

Жовтень 2016 року 102,8 1 456 грн. 00 коп.

52 000 грн.Листопад 2016 року 101,8 936 грн. 00 коп.

Грудень 2016 року 100,9 468 грн. 00 коп.

Січень 2017 101,1 572 грн. 00 коп.

Лютий 2017 101,0 520 грн. 00 коп.

Березень 2017 101,8 936 грн. 00 коп.

Квітень 2017 100,9 468 грн. 00 коп.

Травень 2017 101,3 676 грн. 00 коп.

Червень 2017 101,6 832 грн. 00 коп.

Липень 2017 100,2 104 грн. 00 коп.

Серпень 2017 Індекс споживчих цін не перевищував 100%

Вересень 2017 102,0 1040 грн. 00 коп.

Жовтень 2017 101,2 624 грн. 00 коп.

Листопад 2017 100,9 468 грн. 00 коп.

Грудень 2017 101,0 520 грн. 00 коп.

Січень 2018 101,5 780 грн. 00 коп.

Лютий 2018 100,9 468 грн. 00 коп.

Березень 2018 101,1 572 грн. 00 коп.

Квітень 2018 100,8 416 грн. 00 коп.

Загальний розмір інфляційного збільшення становить 18 252 грн.

Отже, інфляційне збільшення належної до стягнення з Відповідачів на користь Позивача суми боргу за період з липня 2015 року по квітень 2018 року становить 18 252 (вісімнадцять тисяч двісті пятдесят дві) грн. 00 коп.

Три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу, належні до стягнення з відповідачів на користь позивача за період з 05 червня 2015 року по 05 червня 2018 року розраховуватимуться наступним чином:

Прострочена Період прострочення Період, Сума трьох процентів річних від

поверненням сума, відповідної суми боргу днів простроченої поверненням суми

грн. боргу за відповідний період

прострочення, грн.

(1х3,0%/100,0%/365 днів х 3)

52 000 з 05 червня 2015 року

по 05 червня 2018 року 1 096 4 684,27

Сума трьох процентів річних за увесь час прострочення повернення боргу становить 4 684,27 грн.

Таким чином, сума трьох процентів від простроченої поверненням суми боргу, належна до стягнення з відповідачів на користь позивача за період з 05 червня 2015 року по 05 червня 2018 року складає 4 684 (чотири тисячі шістсот вісімдесят чотири) гри. 27 коп.

В укладеному відповідачами із позивачем договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторонами встановлено відповідальність за несвоєчасне повернення відповідачами йому боргу у вигляді неустойки в розмірі 300 (триста) гривень за кожен день прострочки.

Юридичний факт порушення відповідачами зобовязання за договором позики з повернення боргу преюдиційно встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили.

Тож, позивач має безспірне право вимагати від відповідачів сплати неустойки у визначеному договором про задоволення вимог іпотекодержателя розмірі, а відповідачі зобовязані сплатити її позивачеві.

Позивач, з урахуванням норми п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, воліє стягнути з відповідачів неустойку за останній рік перед подачею даної позовної заяви, тобто з 05 червня 2018 року.

Як вже було зазначено вище, неустойка за несвоєчасне повернення відповідачами боргу позивачеві визначена сторонами в договорі в розмірі 300 (триста) гривень за кожен день прострочки, яка наразі з 05 червня 2017 року по 05 червня 2018 року складає 365 днів.

Тому, належна до сплати відповідачами на користь позивача сума неустойки становитиме результат від множення кількості днів прострочення на розмір щоденної неустойки: 365 днів прострочки х 300 гри. = 109 500 грн. 00 коп.

Отже, загальний розмір належної до сплати відповідачами на користь позивача неустойки становить 109 500 (сто девять тисяч пятсот) грн. 00 коп.

З урахуванням всіх наведених вище обставин та розрахунків, позивачем визначено загальний розмір належних до стягнення з відповідачів за цим позовом на його користь сум:

Проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ згідно ст. 1048 ЦК України 27 496 грн. 61 коп.

Інфляційне збільшення суми боргу відповідно до ст. 625 ЦК України 18 252 грн. 00 коп.

Три проценти річних від суми боргу відповідно до ст. 625 ЦК України 4 684 грн. 27 коп.

Неустойка відповідно до п. 1 Договору про забезпечення вимог іпотекодержателя 109 500 грн. 00 коп.

Загальна сума, належних до стягнення з відповідачів на користь позивача за позовом коштів становить 159 932 грн. 88 коп.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, в поданій до суду заяві позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, повідомлялися про перше засідання належним чином, про що в справі маються поштові повідомлення про отримання судових повісток 01 вересня 2018 року, а також повідомлялися про розгляд справи згідно розміщення оголошення на офіційному сайті Дергачівського районного суду 27.08.2018. Відповідачі відзив на позов не подали, з клопотаннями про розгляд справи за загальними положеннями не зверталися. Таким чином, суд вважає, що відповідачі ухиляються від явки в суд, тому справу можливо розглянути за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Судом було встановлено, що 25 липня 2008 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 позичили у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 52 000 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, між сторонами 25 липня 2008 року був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №2937.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, сторони дійшли згоди щодо повернення відповідачами позивачу позичених у нього коштів частинами (з розстроченням), а саме відповідачі зобовязалися повернути солідарно позивачеві кошти не пізніше 25 липня 2009 року у певному порядку та в строки, що передбачені нижче:

-не пізніше 25 серпня 2008 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 вересня 2008 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 жовтня 2008 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 листопада 2008 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 грудня 2008 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 січня 2009 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 лютого 2009 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 березня 2009 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 квітня 2009 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 травня 2009 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 червня 2009 року 1000,00 грн.;

-не пізніше 25 липня 2008 року 41000,00 грн.

З метою забезпечення виконання відповідачами своїх зобовязань за договором позики, 25 липня 2008 року між сторонами був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №2939, за яким у разі невиконання відповідачами зобовязань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 переходить до позивача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положення ст. 1046 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлений договором термін виконання боржниками (позичальниками) їх зобовязань по поверненню боргу скінчився 25 липня 2009 року.

Відповідачі порушили взяті на себе зобовязання за договором позики від 25 липня 2008 року і до виконання своїх зобовязань з повернення суми боргу не приступили.

28 лютого 2013 року Київським районним судом м. Харкова було ухвалено заочне рішення у цивільній справі №2018/15226/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 суми боргу за договором позики було задоволено і вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 52 000 грн. неповернутої відповідачами суми позики від 25 липня 2008 року, 13 954 грн. 88 коп. процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ 8 736 грн. інфляційного збільшення суми боргу 4940 грн. 71 коп. трьох відсотків річних від простроченої поверненням суми боргу та 164 100 грн. передбаченої договором неустойки, 6 268 грн. 41 коп. моральної шкоди, а усього 250 000 грн., а також судовий збір у розмірі 2 500 грн.

Юридичний факт порушення відповідачами своїх зобовязань по поверненню позивачеві боргу за договором позики від 25 липня 2008 року встановлено рішенням суду, що набрало законної сили, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, додаткового доказування не потребує.

Незважаючи на визначення судом належної до стягнення з відповідачів суми боргу, свої зобовязання з повернення позивачеві заборгованості відповідачі не виконали.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки відповідачі свого грошового зобовязання не виконали, то ці зобовязання не припинилися. За таке невиконання відповідачі несуть цивільно-правову відповідальність, передбачену законом та умовами договору позики. Зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Законодавством визначено вичерпний перелік підстав припинення зобовязання, і зазначені ці підстави у статтях 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України: Жодна з цих норм не вказує на ухваленням судом рішення про стягнення з боржника боргу як на підставу припинення зобовязання.

Борг у визначеному вказаним рішенням розмірі відповідачами позивачеві не сплачено.

Ухвалення судом рішення про стягнення з відповідачів боргу не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору: не звільняє боржників (відповідачів) від відповідальності за невиконання ними грошових зобовязань та не позбавляє кредитора права на подальше нарахування, вимогу і стягнення з боржників процентів за користування коштами, трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу, штрафів, пені, неустойки.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

За ч. 2 ст. 546 ЦК України, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

З урахуванням норми п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідачів неустойку за останній рік перед подачею даної позовної заяви, тобто з 05 червня 2018 року.

З урахуванням всіх наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що розрахунок суми боргу наведениий позивачем не викликає сумнівів, а саме: - проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ 27 496 грн. 61 коп.; - інфляційне збільшення суми боргу відповідно 18 252 грн.; - три проценти річних від суми боргу 4 684 грн. 27 коп.; - неустойка відповідно до п. 1 Договору про забезпечення вимог іпотекодержателя 109 500 грн., а загальна сума, належних до стягнення з відповідачів на користь позивача коштів становить 159 932 грн. 88 коп.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 526, 536, 625, 1047 1050 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, проценти за користування коштами в сумі 27 496 (двадцять сім тисяч чотириста девяносто шість) грн. 61 коп., інфляційне збільшення суми боргу в сумі 18 252 (вісімнадцять тисяч двісті пятдесят дві) грн. 00 коп., три проценти річних від суми боргу в сумі 4 684 (чотири тисячі шістсот вісімдесят чотири) гри. 27 коп. та неустойку в сумі 109 500 (сто девять тисяч пятсот) грн. 00 коп., а всього 159 932 (сто п'ятдесят девять тисяч девятсот тридцять дві) грн. 88 коп..

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати судовий збір в сумі 1599 (одна тисяча пятсот девяносто девять) грн. 33 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області в 30-денний строк з моменту оголошення рішення, а особами, які приймають участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення, у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Л. О. Якименко