Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 319/473/15-ц

провадження № 61-6446св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування»,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Стрелець Л. Г., Каракуші К. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування») про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 27 серпня 2014 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «АХА Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 221128Га/14зп щодо транспортного засобу Toyota Hilux, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова (шасі) НОМЕР_2.

11 жовтня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої зазначений автомобіль отримав пошкодження.

Позивач зазначав, що на звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування отримав відмову.

05 січня 2015 року позивач вдруге звернувся до страхової компанії, а відповідач листом від 23 лютого 2015 року № 1998 відповідач повторно відмовив у визнанні події страховим випадком та виплаті страхового відшкодування.

Посилаючись на неправомірність відмов у виплаті страхового відшкодування, позивач просив стягнути страхове відшкодування в розмірі 183 377,53 грн та пеню за прострочення такої виплати у розмірі 68 766,57 грн.

Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 07 липня 2015 року публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») залучено до участі у справі як третю особу.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 липня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «АХА Страхування» на користь ОСОБА_3 252 144,10 грн, з яких 183 377,53 грн невиплаченого страхового відшкодування та 68 766,57 грн пені за несвоєчасно виплачене страхове відшкодування.

Стягнуто з ПрАТ «СК «АХА Страхування» в дохід держави 2 433,41 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач безпідставно встановив порушення позивачем пункту 31.4 Правил дорожнього руху України, оскільки зазначене порушення не встановлено та не підтверджується належними доказами і не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. ПАТ «Кредіт Агріколь Банк» було залучене до розгляду справи як третя особа, однак банк так і не скористався наданим правом заявити позовні вимоги до страховика, тому ОСОБА_3 є належним позивачем у справі.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів відмови вигодонабувача від права на отримання страхового відшкодування за договором страхування, натомість встановлено, що ОСОБА_3 має поточну заборгованість за кредитним договором, укладеним з вигодонабувачем, і не звертався до нього за повноваженнями про стягнення страхового відшкодування, а тому ОСОБА_3 не є належним позивачем і його позов не підлягає задоволенню.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 є належним позивачем у справі, вигодонабувач знає про факт дорожньо-транспортної пригоди, але не звернувся до страховика з вимогою про виплату страхового відшкодування на його користь.

У травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких ПрАТ «СК «АХА Страхування» просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що 27 серпня 2014 року між позивачем та ПрАТ «СК «АХА Страхування» був укладений договір страхування № 221128Га/14зп автомобіля Toyota Hilux, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова (шасі) НОМЕР_2, 2012 року випуску.

11 жовтня 2014 року поблизу селища Більманка Куйбишевського району Запорізької області ОСОБА_3, який керував вказаним автомобілем, після зупинки автомобіля не поставив його на стоянкові гальма (ручник), внаслідок чого відбувся самовільний рух автомобіля, який впав до бетонного резервуара для спуску води з водойми.

Постановою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП України стосовно ОСОБА_3 закрито у зв'язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

Постановою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2014 року виправлено описку у вищезазначеній постанові в частині викладення пояснень ОСОБА_3 про те, що після зупинки транспортного засобу ОСОБА_3 поставив його на стоянкові гальма (ручник), але внаслідок їх неспрацювання відбувся самовільний рух автомобіля.

Позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку.

11 грудня 2014 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування з підстав невизнання цього випадку страховим.

05 січня 2015 року позивач повторно звернувся до відповідача та надав постанову суду про виправлення описки і просив переглянути відмову у визнанні випадку нестраховим.

23 лютого 2015 року відповідач повторно відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що вказаний випадок не є страховим.

Застрахований автомобіль був придбаний страхувальником на підставі кредитного договору від 03 вересня 2012 року № 1/1193560.

Згідно з пунктом 4 договору страхування сторони домовились, що вигодонабувачем за договором є ПАТ «Креді Агріколь банк». Він є єдиним вигодонабувачем за договором і не може бути замінений без письмового погодження з вигодонабувачем.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов'язання y разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Такою підставою для виникнення прав є укладання договору на користь третьої особи.

Згідно з частиною другою статті 985 ЦК України страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Аналогічне положення закріплене в статті 3 Закону України «Про страхування».

Особливість правового стану вигодонабувача (третьої особи, на користь якої укладено договір страхування) полягає в тому, що йому належить право вимагати від страховика виконання обов'язків за укладеним договором.

При цьому відповідно до частин третьої та четвертої статті 636 ЦК України, якщо третя особа (вигодонабувач) відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може вимагати виконання договору на користь третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Предметом договору страхування у цій справі є майнові інтереси страхувальника щодо володіння, розпорядження та користування майном, яке є предметом застави, а тому страхувальник є заінтересованою особою у збереженні цього майна не тільки як його власник, а і як особа, яка забезпечує цим майном виконання укладеного кредитного договору, оскільки предмет застави не повинен зазнавати зменшення вартості.

Суд першої інстанції врахував, що відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» вигодонабувачем є ПАТ «Креді Агріколь Банк».

ПАТ «Креді Агріколь Банк», яке залучене до участі у справі як третя особа, згідно зі статтею 34 ЦПК України самостійних позовних вимог до страховика про стягнення на його користь страхової виплати не заявило, на стягнення страхового відшкодування на свою користь позивача не уповноважувало.

Відповідно до пункту 22.4 договору страхування страхувальник має право при настанні страхового випадку одержати від страховика страхове відшкодування згідно з умовам договору.

Пунктом 22.5 договору страхування передбачено, що вигодонабувач має право з метою отримання страхового відшкодування за своєю власною ініціативою вчиняти будь-які дії, які повинен чи має право вчиняти страхувальник.

Суд першої інстанції, враховуючи, що вигодонабувач (банк) не заявляв вимог про отримання ним самим суми страхового відшкодування і не скористався наданим правом заявити позовні вимоги до страховика, ухвалюючи рішення відповідно до статей 636, 985 ЦК України, правильно виходив із того, що умовами договору страхування сторони узгодили обов'язок страховика при настанні страхового випадку виплатити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачу (банку), а тому дійшов правильного висновку про наявність у страхувальника права на вимогу про стягнення суми страхового відшкодування на свою користь.

Суд апеляційної інстанції зазначеного не врахував, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача права вимоги за договором страхування лише з тих підстав, що ОСОБА_3 має поточну заборгованість за кредитним договором, укладеним з вигодо набувачем, і не звертався до нього за повноваженнями про стягнення страхового відшкодування.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року скасувати.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 липня 2015 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді:А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик