Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 405/3227/14-ц

провадження № 61-5615св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом),

треті особи: державна реєстраційна служба (відповідач за зустрічним позовом, ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом)

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2014 року у складі судді Шевченко І. М. та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Кіселика С. А., Авраменко Т. М., Суровицької Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), від імені якого діє ТОВ «Про Консалтинг», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: Державна реєстраційна служба, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність.

Позов мотивовано тим, що 10 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 були укладені договори споживчого кредиту № 0 та № 0. Відповідно до умов вказаних договорів остання отримала кредити у розмірі 95 000,00 доларів США та 6 003,47 доларів США, які зобов'язалась повернути в повному обсязі в строк до 10 травня 2028 року або достроково зі сплатою 13,0 % річних за користування кредитом. На забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаними кредитними договорами іпотекодавець ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_3 10 травня 2007 року, зареєстровано в реєстрі за № 565. Обтяження нерухомого майна було зареєстроване банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», а 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами і до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов вищезазначених кредитних договорів у позичальника - ОСОБА_1 утворились заборгованість, яка відповідно становить 163 211,98 доларів США, що еквівалентно 1 442 467,48 грн. та 8 965,86 доларів США, що за курсом НБУ становить 79 240,27 грн.

З урахуванням викладеного ПАТ «Дельта Банк» просив в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 163 211,98 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 442 467,48 грн за договором про надання споживчого кредиту від 10 травня 2007 року № 0, укладеному між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 94,00 кв. м, житловою - 60,34 кв. м (на підставі іпотечного договору № б/н від 10 травня 2007 року), шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки - вищезазначену квартиру; припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_1 на вказану квартиру, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою; виселити із квартири іпотекодавця ОСОБА_1 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати у справі.

Залучений до участі в справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», від імені якого діє ТОВ «Про Консалтинг», ОСОБА_1, державної реєстраційної служби, про визнання вимог банку незаконними, посилаючись на те, що набрало законної сили рішення суду з тим самим предметом позову і з тих самих підстав.

ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позову та закрити провадження у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2014 року у задоволенні позовів ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що АКІБ «УкрСиббанк» реалізував своє право про стягнення заборгованості, виконавче провадження щодо боржників відкрито, питання щодо звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці вирішувалось судом і в задоволенні цієї вимоги відмовлено. Щодо позовних вимог ОСОБА_2 суд дійшов висновку, що вони фактично є запереченням на позов ПАТ «Дельта Банк», а тому залишив їх без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2016 року рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2014 року залишено без змін.

Погоджуючись з рішенням районного суду, апеляційний суд, зазначив, що наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем позбавляє можливості визнати право власності на предмет іпотеки за рішенням суду. Суду не надано доказів, що банк звертався до нотаріуса для вчинення виконавчого напису на договорі, а також що банку було відмовлено в реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем.

У грудні 2013 року ПАТ «Дельта банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2016 року, ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не визначилися з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, що підлягає застосуванню. Зокрема, наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. ПАТ «Дельта Банк» вважає, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в іпотечному договорі є підставою для визнання права власності на предмет іпотеки у судовому порядку.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, 10 травня 2007 року укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 95 000,00 дол. США зі сплатою 13,0 % річних на строк до 10 травня 2028 року.

Цього ж дня, між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 6003,47 дол. США зі сплатою 13,0 % річних на строк до 10 травня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за зазначеними кредитними договорами банком прийнято в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 94,00 кв. м, житловою - 60,34 кв. м.

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», а 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами договорами.

27 січня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою, зазначеною у кредитному договорі, направлено лист-вимогу від 22 січня 2014 року про наявність загальної заборгованості за кредитним договором від 10 травня 2007 року № 0 в сумі 1 304 553,36 грн.

Станом на 21 лютого 2014 року заборгованість за кредитним договором від 10 травня 2007 року № 0 становить 163 211,98 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ - 1 442 467,48 грн.

Крім того, станом на 21 лютого 2014 року, заборгованість за кредитним договором від 10 травня 2007 року № 0 становить 8 965,86 доларів США.

В рахунок погашення вищезазначеної заборгованості ПАТ «Дельта Банк» просив визнати за ним право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Укладеним між сторонами іпотечним договором (пункт 5.2) передбачено, що задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється: шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя або шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Підстави та порядок добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя врегульовано пунктами 5.3.1, 5.3.2, 5.3.3 іпотечного договору.

Згідно пункт 5.3.3 іпотечного договору у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов'язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та іпотечним договором, нотаріус здійснює виконавчий напис на договорі і направляє повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмету Іпотеки - іпотекодержателю - надалі «Повідомлення». З моменту відправлення «Повідомлення» та здійснення виконавчого напису Іпотекодержатель набуває права власності на предмет іпотеки, а Предмет іпотеки вважається переданим іпотекодержателю.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Таким чином, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права викладені у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 21 березня 2018 року № 14-38цс18.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, вирішуючи спір, дійшли обґрунтованого висновку, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання спору, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем, а тому рішення районного суду та ухвала апеляційного суду відповідають закону, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції з висновком якого погодився і апеляційний суд норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування рішення апеляційного суду, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило