Справа № 727/5141/17
Провадження № 2/727/26/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі : головуючого судді Волошина С.О.

секретар судових засідань Кушнірюк Ю.Г.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника позивача та третіх осіб

без самостійних вимог на боці позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_3, треті особи на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_8, в інтересах якої діє її мати ОСОБА_9, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2, який є співвласником квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці із позовом до зареєстрованої за адресою належної позивачу на праві власності квартири малолітньої ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( законний представник - мати дитини ОСОБА_9.), про захист його порушених прав, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що йому та третім особам: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на праві власності належить квартира в АДРЕСА_1. 22.04.2016р. його онук - ОСОБА_6, який є батьком малолітньої ОСОБА_8, з метою отримання грошової допомоги з місцевого бюджету на оперування дитини, без повідомлення інших співвласників квартири, здійснив формальну реєстрацію малолітньої ОСОБА_8 за адресою належної позивачу квартири в АДРЕСА_1. Батько дитини - ОСОБА_6 ніколи не проживав однією сім'єю з матерю дитини - ОСОБА_9 та не перебував з нею у фактичних шлюбних відносинах, мав з цією особою випадковий статевий зв'язок, внаслідок якого народилась дитина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківство щодо якої ним було визнано. Дитина весь час з народження проживає окремо від батька, зі своєю матер'ю ОСОБА_9 За рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.11.2016р. у справі № 727/8926/16-ц батько дитини - ОСОБА_6 сплачує аліменти на утримання дитини. В належному відповідачам житловому приміщенні ОСОБА_6, який є батьком дитини , не проживає з 2006 року та виписався з нього. Понад вісім років має сім'ю, в якій проживає в зареєстрованому шлюбі. В спірне житлове приміщення малолітня ОСОБА_8 разом зі своїм батьком ОСОБА_6 та матер»ю ніколи не вселялись, жодного дня в цьому приміщенні не проживали. З моменту народження, дитина була зареєстрована по місцю реєстрації її матері ОСОБА_9 в селі Рідківці Новоселицького району Чернівецької області та постійно проживає разом з матір'ю, окремо від батька дитини. Реєстрація малолітньої ОСОБА_8 за адресою належної позивачу квартири мала формальний характер та була пов'язана виключно із необхідністю вирішення організаційних питань, пов'язаних із лікуванням дитини та отриманням з місцевого бюджету м. Чернівці грошової допомоги на її оперування. Після оперування дитини, мати дитини ОСОБА_9 відмовилась надати згоду на зняття ОСОБА_8 з реєстрації за адресою квартири, що належить позивачу. Наявність формальної реєстрації малолітньої дитини за адресою належної позивачу квартири позбавляє його можливості вільно розпоряджатися належним йому майном, породжує додаткові витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг за відповідача, яка не проживає в квартирі. Відновити порушені права позивача та зняти дитину з реєстрації за адресою належної позивачу квартири можливо виключно шляхом визнання її в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що належить на праві власності позивачу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 травня 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 30.08.2017 року провадження по справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі №727/8338/17 за позовом ОСОБА_9 яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (а.с.109).

Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 13.09.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 червня 2018 року задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 червня 2018 року скасовано. В позові ОСОБА_9, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, відмовлено (а.с.115-118).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 26.09.2018 року провадження по справі поновлено та призначено справу до розгляду (а.с.120).

Позивач ОСОБА_2 та представник позивача, представник третіх осіб без самостійних вимог на боці позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених в позові. Просили позов задовольнити.

Треті особи без самостійних вимог на боці позивача, співвласники квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1, онук позивача та батько малолітньої ОСОБА_8 - ОСОБА_6, дружина позивача - ОСОБА_4, донька позивача - ОСОБА_5. та онука позивача - ОСОБА_7, надали суду письмові пояснення, в яких підтвердили обставини, викладені в позовній заяві та просили задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_9 яка діє в інтересах ОСОБА_8 та представник відповідача ОСОБА_12 в судове засідання повторно не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно, належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно ст.223 ч.3 п.1 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. А тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та її представника.

Представник відповідача ОСОБА_13. та відповідач в судовому засіданні 20.07.2017 року позов не визнали, представник відповідача пояснила, що з моменту народження дитина проживала 1 рік 6 місяців за спірною адресою. Дитина потребувала лікування і вся медична документація знаходилась у батька, тому дитина проживала, а не рахувалась формально. Дитина має право бути зареєстрованою як біля батька так і біля матері. Відповідач дійсно зареєстрована в с.Рідківці, Новоселицького району, Чернівецької області, але не є власником. АДРЕСА_2, це адреса де на даний час проживає фактично відповідач, зйомка квартира. З 22.01.2014 року дитина проживає в с.Заволока, Сторожинецького району, а не по АДРЕСА_1 - 1 рік 6 місяців, після того дитина проживає з матір'ю по АДРЕСА_2 в орендованій квартирі. Шлюб між позивачем і відповідачем не був зареєстрований. Визнала той факт, що за спірною адресою дитина не проживала.

06.06.2017року спрямували на адресу суду заперечення на позов, згідно якого позов не визнали та вказали, що дитина житлом не забезпечена. Реєстрації дитина за адресою АДРЕСА_1 не є формальною, з нею ніхто не вів розмови щодо скасування реєстрації дитини. Вважає, що право на користування цим житлом має малолітня донька ОСОБА_8 (дитина-інвалід).

Представник третьої особи на стороні відповідача Служби у справах дітей ЧМР в судове засідання не з'явився, представник І.Никитенко спрямували на адресу суду лист, згідно якого вказали, що законні представники - батьки малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, для отримання відповідного дозволу до служби у справах дітей ЧМР не зверталися, рішення органу опіки та піклування не приймалося. Дозвіл органу опіки та піклування надається в разі, якщо дитина, маючи право користуватися житлом, стосовно якого вчиняється правочин, буде забезпечена правом користування іншим житловим приміщенням, умови проживання в якому принаймні не гірші. Окрім того, виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, як органом опіки та піклування, рішення про визнання місця проживання малолітньої ОСОБА_8, не приймалось, законні представники дитини до Служби у справах дітей міської ради за відповідним висновком до суду не звертались. Рішення про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_8 судами м.Чернівців, в тому числі Апеляційним судом Чернівецької області не приймались. В разі прийняття рішення просимо врахувати інтереси дитини відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач ОСОБА_2, допитаний в судовому засіданні в якості свідка, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, пояснив, що його онук ОСОБА_6 з народження проживав в їх сім'ї. Після закінчення академії у 2001 році переїхав жити до свого батька в с.Заволоку, Чернівецької області, Сторожинецького району. У 2009 році онук створив сім'ю і проживав в квартирі своєї дружини. Приблизно у 2014 році в онука народилася дитина від ОСОБА_9, яка прописана у своєї матері в с.Рідківці, Новоселицького району, Чернівецької області. У дитини, яка народилася у онука виникла необхідність в проведенні дорогоцінної операції. Потрібна була велика сума коштів і за допомогою звернулись до Чернівецької міської ради. Представники Чернівецької міської ради повідомили, що однією із умов у наданні допомоги є необхідність реєстрації дитини в межах м.Чернівці. Дитину зареєстрували у нього в квартирі без їх відома у 2016 році. В послідуючому ОСОБА_9 відмовлялася виписувати дитину ОСОБА_8 і він змушений був звернутися до юристів за допомогою. Онук ОСОБА_6 також не зареєстрований у них по АДРЕСА_1 з 2006 року.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд, виходячи з даних вимог закону, заслухавши учасників процесу, свідка, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що по справі слід ухвалити рішення та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності від 02.03.1993р., норм ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст.368 ЦК України квартира АДРЕСА_1 належить позивачу та третім особам без самостійних вимог на боці позивача на праві спільної сумісної власності (а.с.7).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 04.05.2018 року в належній позивачу та третім особам, без самостійних вимог на боці позивача на праві спільної сумісної власності квартирі АДРЕСА_1, зареєстрована відповідач: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6).

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст.319 ЦК України, «Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону».

За нормами ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право третіх осіб на користування майном, що належить на праві власності інший особі, повинно бути доведено та підтверджено належними правовими підставами та доказами, що відповідають вимогам, визначеним ст.ст. 77,78,79,80 ЦПК України.

Встановлюючи правовідносини, що склались між сторонами, суд дійшов висновку, що належна на праві власності позивачу та третім особам на боці позивача квартира АДРЕСА_1 - не є і не була місцем проживання відповідача - малолітньої ОСОБА_8, виходячи з наступного.

Статтею 405 ЦК України визначено право членів сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. № 2402-ІІІ визначено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

З огляду на наведене, за змістом ч.1 ст. 405 ЦК України та зазначених вище норм ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 156 ЖК УРСР вбачається, що особистий сервітут на користування житлом виникає в особи , яка є членом сім'ї власника житла, тільки за умови, що вона проживає разом з власником в належному власникові житловому приміщенні.

Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян вбачається, що реєстрація народження малолітньої ОСОБА_8 відбулася в порядку ст. 126 СК України , тобто за заявою чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою. Батьком дитини зазначений ОСОБА_6, матір'ю дитини вказана ОСОБА_9 Місцем народження дитини ОСОБА_8 відповідно до копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 зазначено фактичне місце проживання та реєстрації її матері - ОСОБА_9 - с.Рідківці Новоселицького р-ну Чернівецької області (а.с.8).

Пунктом 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні ( затв. Наказом МЮ України від 18.10.2000р. №52/5 у редакції наказу МЮУ 24.12.2010р. №3307/5) встановлено, що державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. Якщо батьки дитини не перебувають у шлюбі, то народження дитини може бути зареєстроване за місцем проживання особи, яка визнає себе батьком дитини, якщо із заявою про державну реєстрацію народження ця особа одночасно подає заяву про визнання батьківства. Факт реєстрації ОСОБА_8 при народженні за місцем фактичного проживання її матері - ОСОБА_9 в с.Рідківці Новоселицького р-ну Чернівецькій області доводить відсутність заяви - згоди батька дитини ОСОБА_6 на реєстрацію дитини за адресою належного йому на праві власності житлового приміщення.

Однак, відповідач малолітня ОСОБА_8 в належній позивачу та третім особам без самостійних вимог на боці позивача квартирі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 не проживала.

Так, з Акту №201 ЖРЕП-5 від 14.08.2017р. вбачається, що ОСОБА_6 - батько відповідача - малолітньої ОСОБА_8 не проживає за адресою належної йому та позивачу квартири за адресою АДРЕСА_1 з 2006 року по дату складання акту (а.с.92).

Згідно копії паспорту ОСОБА_6 він знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 та зареєстрований в с.Михальча Сторожинецького р-ну Чернівецької області (а.с.135-136).

З досліджених судом письмових доказів вбачається , що малолітня дитина - відповідач ОСОБА_8 та її мати ніколи не вселялися в належну позивачу та батьку дитини квартиру, дитина та її мати ніколи не проживала разом зі своїм батьком - ОСОБА_6 в належній позивачу квартирі.

Зазначені обставини доводяться: довідкою Рідківської сільської ради №277 від 26.02.2016р., відповідно до якої місцем реєстрації та проживання дитини є місце проживання її матері ОСОБА_9 в с.Рідківці, Новоселицького району, Чернівецької області (а.с.141); рішенням виконкому Чернівецької міської ради №28.12.2016р. № 855/25 «Про участь громадян у вихованні дітей», яким встановлено, що батько дитини проживає окремо та визначений порядок побачень ОСОБА_6 з дитиною (а.с.35); власноручною заявою ОСОБА_9 від 07.11.2016р. до Служби у справах дітей Чернівецької міської ради про встановлення порядку участі батька дитини у її вихованні, відповідно до якої мати дитини визнає, що з народження та перший рік життя дитина проживала разом з нею в с.Заволока Сторожинецького р-ну, а з 01.09.2015року вона разом з дитиною переїхала з с.Заволока в орендовану квартиру за адресою АДРЕСА_2, де постійно проживає на дату написання заяви, батько дитини з ними не проживає (а.с.144); висновком Служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 16.12.2016р. №1/1905 про визначення порядку побачень батька з дитиною , яким встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю за адресою АДРЕСА_2, окремо від батька дитини (а.с.143); актом Михальчанської сільської ради №375 від 18.12.2017р. , яким встановлений факт тимчасового проживання дитини разом з її матір'ю в с. Заволока Сторожинецького р-ну Чернівецької області з кінця січня 2014 року приблизно по липень 2015 року окремо від батька дитини (а.с.145) ; актами Служби у справах дітей Чернівецької міської ради про обстеження фактичного місця проживання дитини, якими встановлено факт проживання дитини разом з її матір'ю по АДРЕСА_2 та факт не проживання дитини за адресою АДРЕСА_1 (а.с.148-149); позовною заявою ОСОБА_9 про стягнення аліментів з ОСОБА_6, письмовими запереченнями ОСОБА_6 на позов про стягнення аліментів, протоколом судового засідання від 16.11.2016р. та Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.11.2016р., яке набрало законної сили у справі №727/8926/16-ц про стягнення аліментів, якими встановлено факт окремого проживання батька дитини ОСОБА_6 від дитини та її матері та домовленість батьків про визначення місця проживання дитини за місцем проживання її матері (а.с.150-155).

Крім цього, актом №344 ЖРЕП-5 від 03.10.2016р., встановлено факт проживання ОСОБА_9 вдвох разом з дитиною ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 з 01.09.2015 року по дату складання акту (а.с.157); довідкою №3436 від 04.10.2016р. ЖРЕП-5, що видана на вимогу ОСОБА_9 про факт проживання дитини ОСОБА_8 та її матері ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_2 з 01.09.2015року по дату складання довідки (а.с.156) ; актами ЖРЕП-5 №181 від 26.08.2016р., №154 від 21.04.2017р. №239 від 08.09.2017р., письмовою заявою мешканців квартири АДРЕСА_3 - родини ОСОБА_14, якими встановлено відсутність фактів вселення та проживання малолітньої ОСОБА_8 та її матері Черемухіної О. в належній позивачу квартирі (а.с.12-13, 158-159).

З урахуванням взаємозв'язку наведених вище доказів з рішенням Чернівецької міської ради №245 від 26.05.2016р. «Про надання грошової допомоги ОСОБА_6.» (а.с.40), заявою ОСОБА_6 від 25.04.2016р. про надання грошової допомоги на оперування дитини (а.с.170), консультативним висновком №40961 від 22.03.2016р. про наявність в відповідача захворювання, яке вимагає протезування (а.с.171), заявою ОСОБА_6 від 21.04.2016р. про реєстрацію місця проживання дитини по АДРЕСА_1 (а.с.173), заявою ОСОБА_9 від 20.04.2016р. про зняття дитини з реєстрації в с. Рідківці (а.с.174), довідкою від 22.04.2016р. про реєстрацію місця проживання дитини (а.с.175), випискою з карткового рахунку ОСОБА_6 про надходження грошової допомоги та випискою №733 від 18.07.2016р. про оперування дитини (а.с.176), суд вважає підтвердженими обставини здійснення батьком дитини ОСОБА_6 реєстрації відповідача за адресою належної йому та позивачу квартири виключно з метою отримання грошової допомоги на оперування дитини.

Крім цього, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.11.2016р. у справі №727/8926/16-ц про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на утримання дитини встановлено, що за згодою батьків фактичним місцем проживання дитини визначено місце проживання її матері. Батьки малолітньої ОСОБА_8 проживають окремо, дитина проживає з ОСОБА_9 та знаходиться на іі утриманні (а.с.155).

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області у справі №727/8338/17, яка набрала законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_9, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_8, про вселення їх в квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 усунення їм перешкод в користуванні вказаним житловим приміщенням шляхом надання ключів від дверей до всіх приміщень - відмовлено. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що батьками визначено місце проживання дитини - за місцем проживання її матері ОСОБА_9 Мати дитини ОСОБА_9 та малолітня ОСОБА_8 не набули права користування квартирою, що належить позивачу та батьку дитини на праві власності.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами їх обмеження.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України , свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому».

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» гарантовано право дитини, члена сім»ї наймача або власника житлового приміщення користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Така норма повністю кореспондується з нормами ст.405 ЦК України та ст. 156 ЖК УРСР. Отже, умова проживання дитини, як члена сім'ї власника, разом з власником приміщенням в належному власникові приміщенні - є єдиною і обов'язковою умовою для виникнення в дитини права на користування цим житлом.

Постановою Верховного Суду від 06.02.2018року у справі № 229/3757/15-ц сформовано правовий висновок, відповідно до якого малолітня особа позбавляється права користування житловим приміщенням, якщо вказане приміщення не є місцем проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає.

Наявність формальної реєстрації малолітньої дитини в належному на праві власності позивачу житловому приміщенні, відповідно до норм чинного законодавства України, зокрема ч. 3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» створює перешкоди у реалізації власниками квартири, позивачем тощо, права на вільне розпорядження належним йому майном. Створює перешкоди в отриманні субсидій, та породжує додаткові фінансові навантаження, пов'язані із оплатою комунальних послуг за особу, яка не проживає в квартирі. Єдина можливість зняти зазначені обмеження з реалізації власником своїх прав - це скасування формальної реєстрації дитини за адресою належної позивачу квартири, що за відсутності добровільної згоди на це матері дитини можливо виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016р. справа № 6ц-709ці-16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом.

Враховуючи викладене, заявлений позивачем позов є належним способом захисту порушених прав позивача, таким чином слід усунути перешкоди позивачу в користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1, визнати ОСОБА_8 такою, що втратила право користування вказаним житлом, шляхом зняття її з реєстрації у вказаній квартирі.

На підставі викладеного, керуючись постановою ВСУ від 16.11.2016р. справа №6ц-709ці-16, постановою ВСУ від 06.02.2018 року у справі № 229/3757/15-ц, ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 29, 317, 319, 321, 369, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст.64 ч.2, 150, 156 ЖК України, ст.ст.3, 4, 11, 12, 13, 19, 76, 80, 81, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ч.1 п.15 п.п.15.5 розділу ХІІ. Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_3, треті особи на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, в інтересах якої діє її мати ОСОБА_9, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 - такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу (в порядку вимог ст. 352, 354 ЦПК України) до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівців або безпосередньо до апеляційної інстанції протягом 30 - ти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ : С.О. Волошин