Справа № 755/2374/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.,

при секретарі Грінкевич А.І.,

за участі сторін:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Гуцула В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Центр оцінки та інформації» про витребування майна із чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

В лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ДП «Центр оцінки та інформації» про витребування майна із чужого незаконного володіння. Позовні вимоги мотивує тим, що він, по 18 травня 2016 року, займав посаду виконуючого обов'язки директора в ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», яке в подальшому було перейменовано в ДП «Центр оцінки та інформації». Під час перебування на зазначеній посаді, з метою поліпшення умов правці співробітників, ним були передані у тимчасове користування ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» особисті речі, а саме: шафа - 7 шт., стіл - 6 шт., крісло коричневе шкіряне - 2 шт., стіл різьблений - 1 шт., етажерка різьблена - 1 шт., стілець маленький різьблений - 1 шт., прапор України - 1 шт., статуетка риба-гонг - 1 шт., стіл для переговорів - 1 шт., підставка для парасольок - 1 шт., шафа для одягу - 1 шт., годинник настільний Seiko - 1 шт., дзеркало настінне - 1 шт., тумба для дзеркала - 1 шт., стілець великий різьблений - 9 шт., телефон Panasonic КХ-Т7630 - 1 шт., набір настільний, шкіряний Nerri Karra, 5 речей - 1 шт., настільна лампа DeLux - 1 шт., знищувач паперу PS62С - 1 шт., світильник для підлоги - 1 шт., обігрівач Electrolux - 1 шт., калькулятор Citizen SDC888Т- 2 шт., дошка для оголошень VisCom - 1 шт., стіл для кореспонденції - 1 шт., стіл - 2 шт., комп'ютер ноутбук Dell Vostro - 1 шт., телефон Panasonic КХ-ТCD346UA - 1 шт., телефон факс Panasonic КХ-FC233UA - 1 шт., телефон факс Panasonic КХ-FL403UA - 1 шт., електричний подовжувач - 1 шт., електричний чайник Panasonic NC EM30P - 1 шт., холодильник Indesit - 1 шт., настінний годинник - 1 шт., настільна лампа Brille - 1 шт., комп'ютерні колонки Sven - 1 шт., комод - 1 шт., навісна шафа - 1 шт., монітор Asus MM17D - 1 шт., тумба - 1 шт., крісло шкіряне - 4 шт., крісло шкіряне для відвідувачів - 4 шт., монітор Samsung GH19LS - 2 шт., монітор Samsung MJ17VS - 1 шт., комп'ютерний стіл - 3 шт., шафа кутова - 1 шт., стіл овальний - 1 шт., принтер HP LaserJet 1320 - 1 шт., телефон Panasonic KX-TS2350UAB - 9 шт., багатофункціональний пристрій Xerox PE 114 - 1 шт., настільний комп'ютер HP AU247AV, клавіатура, миша - 1 шт., пластикові файлові тримачі - 10 шт., ATC Panasonic KX-TEA308 - 1 шт., ATC Panasonic KX-TEDA100 - 1 шт., Panasonic KX-T7730RU - 1 шт., D-Link DES1026G - 2 шт., APC Smart UPS-3000 - 1 шт., ECCOM-GSM- 1 шт., CDMA-Fixed wireless terminal - 1 шт., D-Link DIR 100 - 1 шт., телевізор Orion SPP2128F - 1 шт., монітор Samsung 940N - 1 шт., монітор Samsung 720N - 1 шт., багатофункціональний пристрій Panasonic KX-VD773 - 1 шт., принтер Samsung ML2571N - 1 шт., принтер HP LasrerJet2605 - 1 шт., багатофункціональний пристрій Epson CX3500 - 1 шт., принтер HP Photosmart Pro B9180 - 1 шт., резак для паперу - 1 шт., супутниковий приймач VAC5300- 1 шт. та мінідіск Sony MDS-JB 940 - 1 шт. Факт передачі особистих речей позивача підтверджується листом заступника директора ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» від 16 грудня 2015 року. В травні 2016 року позивач був звільнений з посади виконуючого обов'язки директора ДП, в зв'язку з чим у нього відпав інтерес в продовженні користування інститутом його особистими речами. 21 листопада 2017 року позивач направив лист до керівництва ДП «Центр оцінки та інформації» з вимогою надання доступу до особистих речей з метою їх перевезення, на що отримав відповідь про неможливість задоволення прохання до моменту фактичного завершення повної інвентаризації основних засобів, нематеріальних та матеріальних активів підприємства в термін - друга половина грудня 2017 року. В подальшому позивач неодноразово звертався з аналогічними листами, проте конкретної відповіді не отримав, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В квітні 2018 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву з якого вбачається, що позовні вимоги не визнаються виходячи з наступного. Так, дійсно позивач звертався 21 листопада 2017 року із листом до відповідача про надання дозволу на перевезення особистих речей, на що отримав вмотивовану відповідь. Інших звернень позивачем здійснено не було, а доказів того, що майно, на яке претендує позивач, дійсно належить йому на праві власності, останнім не надано. Крім того, позивачем не надано жодного доказу того, що дійсно ним майно, яке зазначені в позові, передавалося в користування відповідачу, а також того, що дане майно знаходилося або знаходиться на території у володінні та користуванні відповідача, а факт передачі працівником в користування підприємству особистих речей підлягає належному документальному оформленню, що здійснено позивачем не було.

Ухвалою суду від 14 травня 2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 03 липня 2018 року відмовлено в задоволені клопотання представника позивача про витребування доказів.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, витребувати із незаконного володіння ДП «Центр оцінки та інформації» належне ОСОБА_3 майно, що зазначене вище.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, просить відмовити в позові в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві.

Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати: захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), споживачів (стаття 42), захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями (стаття 55).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб .

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, з 25 березня 2015 року позивач ОСОБА_3 працював в ДП «Центр оцінки та інформації» (надалі ДП «ДІСЕД»). З 10 березня 2016 року по 18 травня 2018 року працював на посаді директора ДП «ДІСЕД», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-11).

21 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернувся до в.о. директора ДП «ДІСЕД» з листом, в якому просить дозволити йому вивезти його особисті речі, які він передав в ДП «ДІСЕД» у тимчасове користування (а.с. 15).

Листом від 27 листопада 2017 року № 03/871 ОСОБА_3 було відмовлено в вивезенні речей згідно переліку, оскільки на даний час підприємство не може підтвердити чи спростувати інформацію щодо наявності особистих речей ОСОБА_3 в приміщенні підприємства. Так, з листа вбачається, що на той момент, в зв'язку зі зміною керівника та з метою достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності, на підприємстві проводиться повна інвентаризація основних засобів, нематеріальних та матеріальних активів, дебіторських та кредиторських зобов'язань з перевіркою їх фактичної наявності. У разі наявності надлишків, дані надлишки будуть належним чином зафіксовані і взяті на позабалансовий рахунок підприємства для подальшого їх обліку і з'ясування джерел їх походження (а.с. 16).

Наказом в.о. директора В.Леманинець від 17 листопада 2017 року № 11/д було наказано провести повну інвентаризацію основних засобів, нематеріальних та матеріальних активів, дебіторських та кредиторських зобов'язань з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 01 грудня 2017 року (а.с. 17).

Звертаючись до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння позивач наполягає на тому, що під час перебування на посаді директора з метою поліпшення умов праці співробітників, він передав у тимчасове використання ДП «ДІСЕД» особисті речі: меблі, комп'ютерну техніку та засоби зв'язку, згідно переліку вказаного в позовній заяві. Наразі його особисті речі йому не повернуті.

У відповідності до ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом, (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В судовому засіданні встановлено, що в ДП «ДІСЕД» в зв'язку з скрутним матеріальним становищем було запроваджено практику використання працівниками ДП «ДІСЕД» особистого майна. Працівники, маючи намір використовувати в роботі особисте майно, зверталися до директора з листом про надання дозволу на використання у роботі особистого майна. При цьому, договорів найму (оренди) або договору позички або договору зберігання речей не укладалося.

В судовому засіданні представник позивача наполягає на тому, що особисті речі в ДП «ДІСЕД» були передані на підставі листа-погодження від 16 грудня 2015 року та розписки, які приєднані до матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, на а.с. 12 міститься лист за підписом ОСОБА_4, відповідно до якого, 16 грудня 2015 року ОСОБА_4 звертається до в.о. директора ОСОБА_3 з проханням з метою поліпшення умов праці співробітників підприємства узгодити тимчасове використання особистих речей, а саме: меблів, комп'ютерної техніки, засобів зв'язку, відповідно до переліку (а.с.12-14). На даному листі стоїть резолюція ОСОБА_3, згідно якої головному бухгалтеру дана вказівка взяти на облік.

Крім цього, в матеріалах справи міститься розписка, відповідно до якої ОСОБА_4 для поліпшення умов праці та за погодженням з в.о. директора ДП «ДІСЕД» ОСОБА_3 (лист-погодження від 16 грудня 2015 року), 21 грудня 2015 року були завезені особисті речі по адресу: м. Київ, вул. Марини Раскової, 15 до приміщення ДП «ДІСЕД», а саме: меблі, комп'ютерна техніка, засоби зв'язку, тощо, відповідно до переліку (а.с.174-176).

В судовому засіданні за клопотанням представника позивача, було допитано в якості свідка ОСОБА_4, який в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_3 з 1995 року. За запрошенням ОСОБА_3 він прийшов працювати в ДП «ДІСЕД» в серпні 2015 року. Підприємство було в скрутному матеріальному становище. Він, 16 грудня 2015 року, написав на ім'я ОСОБА_3 листа на надання дозволу на використання майна. На той час, в зв'язку зі скрутним матеріальним становищем, всі співробітники писали листи з проханням надання дозволу для використання в роботі особистого майна.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що з 13 травня 2013 року вона працює в ДП «ДІСЕД». Так, вона порекомендувала керівництву підприємства використовувати своє майно для роботи за особистими заявами працівників. На підприємстві були створені окремі відомості майна, що перебуває на балансі підприємства, та особистого майна працівників підприємства. Вказала, що в момент призначення позивача на посаду директора, він особисто приводив речі для роботи, а саме меблі, комп'ютерну техніку, крісла тощо, речей було багато.

Відповідно до п. 5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК).

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, ще застосовуючи положення ст.387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише-власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презумує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду (ч.3 ст.397 ЦК України).

Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" судам роз'яснено, що відповідно до ст. 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Так, в судовому засіданні представником позивача не надано жодного доказу, що підтверджує право власності позивача ОСОБА_3 на спірне майно, представником позивача в судовому засіданні вказано, що документи на майно у позивача відсутні.

На підтвердження факту використання особистих речей позивача інститутом представником позивача в судовому засіданні надано наступні письмові докази: копія листа від 16 грудня 2015 року, лист заступника директора ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» щодо узгодження використання особистих речей на підприємстві та розписку ОСОБА_8 від 21 грудня 2015 року (а.с. 12-15).

Однак, дослідженими доказами встановлено лише прохання ОСОБА_8 узгодження тимчасового використання особистих речей, а саме меблів, комп'ютерної техніки, засобів зв'язку відповідно до переліку, а не сам факт передачі особистого майна ОСОБА_3

Крім того, розписка ОСОБА_8 не передбачає факт передачі особистого майна саме ОСОБА_3 до ДП «ДІСЕД», оскільки в даній розписці зазначено, що ОСОБА_8 для поліпшення умов праці та за погодженням з в.о. директора ДП «ДІСЕД» ОСОБА_3 21 грудня 2015 року були завезені особисті речі за адресою: м. Київ, вул. Марини Расової, 15 в приміщення ДП «ДІСЕД», а саме: меблі, комп'ютерна техніка, засоби зв'язку тощо, відповідно до переліку. Кому саме належать вказані речі, в даній розписці мова не йдеться, встановити походження спірного майна суд позбавлений можливості.

Враховуючи викладене, вимоги позивача ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що майно, яке передано до ДП «ДІСЕД», належить йому на праві власності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 387 ЦК України, Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», ст.ст. 2, 5, 7, 10, 12, 76-81, 83, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_3 до Державного підприємства «Центр оцінки та інформації» про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17 жовтня 2018 року.

Суддя Н.О.Яровенко