Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/1664/18
Номер провадження: 2/511/670/18
24 вересня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Теренчук Ж. В.,
при секретарі - Ніколас С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Лиманська селищна рада Роздільнянського району Одеської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,
Позивач звернулись до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_2, належний їй на праві особистої приватної власності.
Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі-продажу від 15.08.2017 року та 15.08.2017 року 9/20 частки та 11/20 частки вказаного житлового будинку. У вказаному будинку зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 12.03.1976 року, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 30.07.2001 року. Однак більше двох років у будинку не проживають, а також не проживають в ньому і на даний час. Місце проживання та знаходження відповідачів їй не відомо. Вирішити це питання в позасудовому порядку не можливо. Відповідачі не є членами її сім"ї. На підставі викладеного просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_3. Посилаючись на дані обставини, просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, не заперечував проти їх задоволення, просили справу розглядати у відсутність їх представника.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшли поштові повідомлення з відміткою про невручення відповідачам повідомлення, в зв'язку з тим, що відповідачі за адресою реєстрації не проживають.
Судова повістка надсилалась відповідачам в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку.
Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_4 що підтверджується нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу від 15.08.2017 року, згідно яких ОСОБА_1 придбала 9/20 частин та 11/20 частин вказаного будинку, договори зареєстровані в реєстрі за №891,885.(а.с. 5,8)
Згідно витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.08.2017 року №94642668 та №94646279 житловий будинок по АДРЕСА_6 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 (а.с.7,10)
Таким чином, позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_5 а тому має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю.
Згідно адресних довідок відповідачі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована у вказаному будинку з 12.03.1976 року, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована в будинку з 30.07.2001 року, також вказаний факт підтверджується довідками Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 23.07.2018 року №785 та №786. (а.с.11,12,29,30)
Також факт реєстрації відповідачів в будинку позивача підтверджується копією домової книги, наявною в матеріалах справи. (а.с.13)
Згідно акту обстеження фактичного проживання в будинку АДРЕСА_7 складеного за участю ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та депутата Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, ОСОБА_3 не проживає в належному ОСОБА_1 будинку з травня 2016 року, ОСОБА_2 в будинку належному ОСОБА_1 не проживає з 2003 року. (а.с.20)
Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права.
У ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові №6-92цс15 від 27 травня 2015 року, передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядженням своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.
Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
П.34 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що усунення перешкод у здійсненні права власності та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116,156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.
Статтею 72 ЖК УРСР, передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені
строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як власник будинку ОСОБА_1 реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження власним майном не може через реєстрацію в її будинку сторонніх осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Також судом встановлено, що сторони по справі не перебувають в договірних відносинах, договору найму жилого приміщення між ними не укладалося, в належному позивачеві ОСОБА_7 будинку відповідач не проживає без поважних причин, витрат на утримання будинку не несе, будинок для проживання не використовує, а тому втратив право користування вказаним житлом. Відповідач на теперішній час не є членом сім'ї позивача.
Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право на проживання в АДРЕСА_8, так як не використовують будинок для проживання більше 6-ти місяців. Суд вважає, що право на користування будинком відповідачі втратили ОСОБА_2 з 2003 року, ОСОБА_3 з травня 2016 року.
Тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням будинку по АДРЕСА_9
На підставі ст.391 Цивільного кодексу України, ст.9,71,72,150 Житлового кодексу України, керуючись ст. 81, 259, 263-265, 268, 281-284, 288, 289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю та зняття з реєстрації, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_10, який належить на праві власності ОСОБА_1, з 2003 року.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_10, який належить на праві власності ОСОБА_1, з травня 2016 року.
Вказане рішення є підставою для звернення до Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області для вирішення питання щодо зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстраційного обліку за адресою: по АДРЕСА_11
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя Ж. В. Теренчук