17.10.2018 Справа №469/1170/16-ц
2/469/173/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 жовтня 2018 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого - судді - Гапоненко Н.О.
за участю секретаря судового засідання - Якубець С.В.,
учасники справи та їх представники:
прокурор - Ярош Н.С.,
представник позивача не зявився,
представник відповідача ОСОБА_1 РДА не зявився
відповідач ОСОБА_2 не зявилась
представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Березанка цивільну справу за позовом першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 районної державної адміністрації та ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності та витребування земельної ділянки,
Перший заступник прокурора Миколаївської області 29 вересня 2016 року звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому зазначав, що розпорядженнями ОСОБА_1 районної державної адміністрації №415 від 13 липня 2011 року, №552 та №553 від 16 вересня 2011 року, щодо визнання незаконними та скасування яких прокуратурою Миколаївської області 01 серпня 2016 року подано позов до Господарського суду Миколаївської області, припинено право постійного користування ДП Очаківське лісомисливське господарство земельними ділянками загальною площею 2,49 га, розташованими в урочищі Рибаківка ОСОБА_1 лісництва, квартал 43, виділи 2, 4 та квартал 45, виділи 1, 2.
У подальшому за рахунок зазначених земель розпорядженням ОСОБА_1 РДА від 04 січня 2012 року №28 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку у власність для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) площею 0,1 га за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області.
Прокурор вважає, що розпорядження ОСОБА_1 РДА №28 від 04.01.2012 року прийняте з порушенням вимог законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним та скасуванню з одночасним визнанням недійсним та скасуванням виданого на його підставі державного акта на право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку та витребуванням земельної ділянки від ОСОБА_2 на підставі ч.3 ст.388 ЦК України як такої, що вибула з власності держави без волі власника, повноваження якого належать Миколаївській обласній державній адміністрації.
У обґрунтування зазначених вимог прокурор посилався на те, що надана відповідачу ОСОБА_2 земельна ділянка розташована в зоні рекреації та входить до пляжної зони в межах прибережної захисної смуги Чорного моря, а тому на ній відповідно до містобудівної документації та державних будівельних норм і правил заборонено індивідуальне будівництво, та відповідно до ст.ст.85,88 Водного кодексу України, ст.ст.59,84, глави 12 ЗК України спірна земельна ділянка може перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей; при передачі земельної ділянки у приватну власність порушено також обмеження будівництва у межах прибережної захисної смуги, встановлені ст.90 Водного кодексу України та ст.62 ЗК України, та встановлену ч.4 ст.84 ЗК України заборону на передачу у приватну власність земель державної власності лісогосподарського призначення.
Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 07 лютого 2017 року позовні вимоги першого заступника прокурора Миколаївської області задоволено у повному обсязі (а.с.75-77).
Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 19 липня 2017 року заяву Андрусяк ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без руху (а.с.106) та ухвалою від 29 серпня 2017 року заяву повернуто заявниці (а.с.110).
30 жовтня 2017 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області винесена ухвала про апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3Г на ухвалу судді Березанського районного суду від 29 серпня 2017 року задоволено частково, ухвалу судді скасовано, заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення направлено до Березанського районного суду для повторного вирішення процесуального питання (а.с.141).
Ухвалою Березанського районного суду від 06 грудня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, заочне рішення від 07 лютого 2017 року скасовано та призначено справу до судового розгляду (а.с.170), ухвалою від 24 вересня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 09 жовтня 2018 року (а.с.196).
Відзивів на позов до суду не надано.
У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на недоведеність використання відповідачкою земельної ділянки не за рекреаційним призначенням та вчинення нею індивідуального дачного будівництва, ненадання позивачем рішення господарського суду Миколаївської області за результатами розгляду позову прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської ОДА до ОСОБА_1 РДА про визнання незаконними та скасування розпоряджень від 13.07.2011 № 415 та від 16.09.2011 № 552, 553. Також зазначав про пропуск прокурором строків позовної давності.
Представник позивача - Миколаївської облдержадміністрації в судове засідання не зявився та не повідомив причини не розгляду, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить витяг з реєстру поштових відправлень.
Представник відповідача ОСОБА_1 районної державної адміністрації в судове засідання не зявився та не повідомив про причину своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчть підпис представника РДА в книзі розносної кореспонденції.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась та не повідомила причину своєї неявки, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав.
Розпорядженням ОСОБА_1 районної державної адміністрації №554 від 16 вересня 2011 року із змінами, внесеними розпорядженням № 680 від 11 листопада 2011 року, двадцяти пяти громадянам України, у тому числі відповідачці ОСОБА_2., надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність загальною площею 2,50 га пісків для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) із земель державної власності (запасу) в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області площею кожному окремо по 0,10 га (а.с.13).
Розпорядженням ОСОБА_1 районної державної адміністрації №28 від 04 січня 2012 року затверджено проект землеустрою та надано у власність відповідачці ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,1 га відкритих земель без рослинного покриву або з незначним рослинним покривом, в тому числі пісків, для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) за межами населеного пункту в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області (а.с.14).
Згідно з повідомленням управління містобудування та архітектури Миколаївської ОДА (а.с.19,23), надана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка розташована в зоні рекреації, встановленій проектом планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затвердженим постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 року № 112.
Як вбачається з інформації відділу Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі (а.с.24-27), відповідно до даних Національної кадастрової системи, відстань спірної земельної ділянки до урізу води проливу між Чорним морем та ОСОБА_1 лиманом становить 60-80 м. до найближчого краю та 110-120 м. до віддаленого краю (а.с.26).
За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст.88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше 2-х км від урізу води.
У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води (ч.10 ст.88 Водного кодексу України).
Таким чином, надана у власність відповідачці ОСОБА_2 земельна ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги та пляжної зони Чорного моря.
Спірна земельна ділянка обліковувалась як земля державного лісового фонду у межах кв.кв.43,45 ОСОБА_1 лісництва ДП Очаківське ЛМГ; при виконанні польових лісовпорядних робіт у 2013 році територія, де розміщена спірна земельна ділянка, була вилучена із складу земель державного лісового фонду на підставі рішення місцевих органів влади, що вбачається з повідомлення державного агентства лісових ресурсів України від 26.07.2016 року зі схемою орієнтування фрагмента кадастрової карти України з нанесеними межами частини кварталу №43 та №45 ОСОБА_1 лісництва ДП Очаківське ЛМГ (а.с.28).
Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною третьою статті 62 ЗК України, частиною третьою статті 90 ВК України у межах пляжної зони прибережних захисних смуг заборонено будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних.
Як передбачено ч.4 ст.59 ЗК України, земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися громадянам та юридичним особам на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування обєктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших обєктів водного транспорту.
Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність та для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено.
Відповідно до ст.17 Закону України Про основи містобудування основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.
Абзацом 2 ст.48 Закону України Про охорону земель передбачено, що розміщення і будівництво обєктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих обєктів.
Містобудівною документацією, що діяла на момент прийняття спірного розпорядження, є Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 року №112, в розділі 4 якого зазначено, що в межах 3-кілометрової зони узбережжя в ОСОБА_1 районі відповідно до Постанови РМ УРСР №272 від 22.04.1969 року заборонено будівництво промислових обєктів, які не повязані з розвитком та обслуговуванням курорту, а також індивідуальне будівництво (а.с.20-22).
Аналогічна заборона щодо будівництва індивідуальних будинків встановлена п.10.17 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 р.
Отже, будівництво індивідуального дачного будинку в 3-кілометровій зоні узбережжя Чорного моря суперечить містобудівній документації та діючим будівельним нормам, державним стандартам і правилам.
Крім того, спірне розпорядження прийняте всупереч забороні, встановленій розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року № 610-р, щодо прийняття рішень на надання згоди на вилучення земельних ділянок лісогосподарського призначення, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення.
Згідно з ч.3 ст.43 Закону України Про місцеві державні адміністрації, розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.
Одночасно із скасуванням незаконного розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації про передачу земельної ділянки у власність відповідачці ОСОБА_2 підлягає визнанню недійсним і документ, який посвідчує право власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно з ч.3 ст.388 Цивільного кодексу України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що підлягають задоволенню і вимоги прокурора щодо витребування у відповідачки ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, яка вибула з володіння держави незаконно, та повернення земельної ділянки у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації, яка, за змістом ст.122 ЗК України, виконує повноваження власника земельної ділянки.
Суд не бере до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_3 на недоведеність використання відповідачкою земельної ділянки не за рекреаційним призначенням та вчинення нею індивідуального дачного будівництва, оскільки вказані обставини не входять до предмета доказування у справі.
Ненадання позивачем рішення господарського суду Миколаївської області за результатами розгляду позову прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської ОДА до ОСОБА_1 РДА про визнання незаконними та скасування розпоряджень від 13.07.2011 № 415 та від 16.09.2011 № 552, 553 не спростовуються висновків суду, оскільки незаконність оскаржуваного розпорядження підтверджено сукупністю зазначених вище досліджених судом доказів у справі.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
На підставі частини першої статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.
Це правило пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.
Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.
Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
За частиною другою статті 3 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.
Статтею 45 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.
У разі прийняття судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Таким чином, вимоги щодо дотримання строків звернення до суду у даній справі стосуються саме позивача, яким є Миколаївська обласна державна адміністрація. Прокурор не має статусу позивача, а тому посилання представника відповідача на пропуск позовної давності прокурором не має правового значення.
Як зазначено у позовній заяві (а.с.10) та у листі Миколаївської ОДА від 15 липня 2016 року (а.с.30), про порушення головою ОСОБА_1 райдержадміністрації вимог земельного законодавства при виданні ним розпоряджень від 13.07.2011 № 415, від 16.09.2011 року № 552, 553, від 04.01.2012 № 5-29 облдержадміністрації відомо не було.
Таким чином, строк позовної давності не сплинув.
Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача сплачені ним судові витрати, в рівних частках з кожного.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити у повному обсязі.
Визнати незаконним та скасувати розпорядження ОСОБА_1 районної державної адміністрації №28 від 04 січня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1000 га для рекреаційного призначення (індивідуальне дачне будівництво) за межами населеного пункту, в межах території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата виготовлення повного тексту рішення 17 жовтня 2018 року.
Суддя: