Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 263/14506/16-ц

провадження № 61-2996св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю.В. (суддя-доповідач), ГулькаБ. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_8,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Третя маріупольська державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 жовтня 2017 року складі судді Ковтуненка В. О. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Ткаченко Т. Б., Гаврилової Г. Л., Попової С. А.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_8., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Третя маріупольська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Спадкоємцями майна ОСОБА_7 є її сини: ОСОБА_8 та ОСОБА_4

10 серпня 2017 року ОСОБА_8 подав до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_7, у якій зазначено про ще одного спадкоємця - ОСОБА_4

Протягом шести місяців після смерті матері ОСОБА_4 не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у зв'язку із хворобою та втратою свідоцтва про народження, у якому зазначено, що ОСОБА_7 є його матір'ю.

На підставі викладеного позивач просив суд встановити факт того, що він є сином ОСОБА_7 та визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини - три місяці.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт того, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Маріуполі Донецької області.

У позові ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що той факт, що ОСОБА_4 є сином померлої ОСОБА_7, не заперечується відповідачем ОСОБА_8., тому у цій частині позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню. Проте, заявляючи позовні вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач не надав суду належних доказів пропуску строку з поважних причин. Надані позивачем суду виписки з медичних карток про перебування у гастроентерологічному відділені у комунальному закладі Маріупольської міської лікарні № 2 та на амбулаторному лікуванні не підтверджують наявність об'єктивних, непереборних або істотних обставин, які перешкоджали позивачу вчасно подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 жовтня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причин такого пропуску. Серед поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є, зокрема, і тривала хвороба. При цьому зазначена обставина повинна бути пов'язана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Починаючи з дня відкриття спадщини (ІНФОРМАЦІЯ_2 року) та протягом наступних шести місяців - до 15 вересня 2015 року, позивач не підтвердив належними доказами своє перебування на стаціонарному лікуванні. Після звернення до лікаря 10 червня 2015 року йому було призначене амбулаторне лікування. Проте ці обставини не вказують на наявність у позивача об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, суд зазначав, що позивачем не надано доказів звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та відмови йому.

У січні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині відмови йому в позові про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили наявні в матеріалах справи докази та не встановили всіх фактичних обставин справи, не звернули увагу на те, що позивач тривалий час хворіє та є особою з інвалідністю ІІ групи. Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач спочатку не заперечував той факт, що позивач є його братом та погоджувався із тим, що майно після смерті матері має перейти їм у спадок у рівних частинах, однак згодом змінив свою думку та заперечував проти цього у суді.

Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області.

У квітні 2018 року ОСОБА_8 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просив оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. Зазначав, що за життя матері позивач ухилявся від надання їй майнової допомоги та не доглядав за нею, під час хвороби матері лише відповідач надавав їй допомогу, купував ліки та саме він поніс витрати на поховання матері.

У квітні 2018 року матеріали зазначеної цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати та вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2.

Спадкоємцями майна ОСОБА_7 є її сини: ОСОБА_8 та ОСОБА_4

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судами встановлено, що позивач протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини на амбулаторному лікуванні знаходився лише у червні 2015 року. Інших даних про знаходження позивача у хворобливому стані матеріали справи не містять. Та обставина, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, правильно не прийнята судом як така, що унеможливлювала своєчасне звернення ОСОБА_4 із відповідною заявою до нотаріальної контори. Крім того, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини взагалі не звертався та не надав суду докази відмови у її прийнятті, що також вказує на відсутність підстав для задоволення його позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що зазначені позивачем обставини для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у порядку, визначеному статтею 1272 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційної суду не оскаржувались у касаційному порядку у частині позову ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин, то відповідність оскаржуваних судових рішень нормам матеріального та процесуального права не була предметом розгляду у суді касаційної інстанції.

Враховую наведе, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник