Справа № 753/9463/18 Головуючий в суді І інстанції Колесник О.М.
Провадження № 22ц-824/1423/18 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Худова Юлія Олександрівна про визнання договору довічного утримання недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року було відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і направити справу за підсудністю до належного суду.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскільки позов виник з приводу належності нерухомого майна, то за принципом виключної підсудності, відповідно до ст. 30 ЦПК України, справа повинна розглядатися за місцем знаходження цього майна, а саме у Святошинському районному суді міста Києва.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 380 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу про відкриття провадження у справі та приймає постанову про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, якщо таку ухвалу прийнято судом із порушенням правил підсудності.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана і оформлена відповідно до вимог процесуального закону, з урахуванням зареєстрованого місця проживання відповідача, тому дійшов висновку про наявність підстав для відкриття провадження у справі.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним (а.с.2). Предметом цього договору є передача у власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 взамін обов'язку набувача утримувати та доглядати відчужувача довічно.

З інформаційної довідки, наданої ГІОЦ КМДА, вбачається, що ОСОБА_3 за адресою, зазначеною в позовній заяві АДРЕСА_2 не значиться (а.с.38).

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року, Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в частині відповідність позовної заяви вимогам процесуального закону та правилам підсудності, оскільки докази того, що відповідач зареєстрований у Дарницькому районі міста Києва, у матеріалах справи відсутні, а спір виник з приводу визнання недійсним договору довічного утримання, предметом якого зокрема є передача у власність нерухомого майна, що розташоване у Святошинському районі міста Києва.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням правил підсудності, із передачею справи на розгляд до Святошинського районного суду міста Києва за встановленою підсудністю.

Керуючись ст. ст. 374, 380 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року скасувати та направити справу на розгляд до Святошинського районного суду міста Києва за встановленою підсудністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: