ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/3437/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/156/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницької апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу №683/3437/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 липня 2018 року у складі судді Андрощука Є.М. по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В грудні 2016 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про захист прав споживачів та стягнення 2720 грн. вартості товару, 625,6 грн. неустойки за затримку повернення вартості товару, а всього 3345,6 грн. В обґрунтування позову посилавсь на те, що 28 жовтня 2016 року скористався веб-сайтом www.mmc.org.ua для вибору автомобільної фари до автомобіля КІА. В контактних даних було вказано телефон відповідача, цього ж дня він перерахував 2720 грн. вартості товару на банківську картку, номер якої було надано відповідачем. Отримавши фару 01 листопада 2016 року було встановлено, що вона не відповідає заявленим вимогам - внутрішнє оздоблення фари було дзеркальне (хромоване), замість чорного. 02 листопада 2016 року ним було повідомлено по телефону відповідача про дану невідповідність та необхідність повернення грошових коштів, однак останній відмовився це зробити. 07 листопада 2016 року відповідачу було надіслано письмову заяву про розірвання договору купівлі-продажу фари, однак відповіді не було отримано та грошові кошти також не були повернуті. Тому відповідач зобов'язаний сплатити неустойку за затримку повернення коштів в розмірі 1% вартості продукції за кожен день затримки, що з 07.11.2017 року по день звернення до суду за 23 дні становить 625,6 грн. та 2720 грн. вартості товару.

19 червня 2017 року Старокостянтинівським районним судом ухвалено заочне рішення, яким вищевказаний позов задоволено.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 11 квітня 2018 року за заявою відповідача ОСОБА_4, скасовано вищевказане рішення суду та справу призначено до судового розгляду в загальному порядку.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 липня 2018 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 2720 гривень вартості товару, 625 гривень 60 копійок неустойки за затримку повернення вартості товару, 420 грн. судових витрат, а всього 3765 гривень 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 551,2 грн. судового збору на користь держави.

ОСОБА_4 в своїй апеляційній скарзі вважає рішення Старокостянтинівського районного суду від 16 липня 2018 року незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати і ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що станом на жовтень-листопад 2016 року підприємницьку діяльність не здійснював і не є власником інтернет ресурсу, на якому розміщено інформацію про продаж автотоварів. Телефон, зазначений на сайті www.mmc.org.ua також йому не належав, а знаходився у тимчасовому користуванні, суто для продажу особистої речі за допомогою інтернет ресурсу. Доказів ведення ним підприємницької діяльності позивачем суду не надано. При цьому звертає увагу на те, що відповідно до ст.698 ЦПК України за договором роздрібної купівлі - продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю. І зазначені норми узгоджуються із ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів». А тому, на думку апелянта, в контексті зазначених норм закону він не є продавцем, який здійснює підприємницьку діяльність, а автомобільна фара була реалізована ним як фізичною особою. Вважає, що суд неправильно встановив наявність у нього прав та обов'язків і невірно вирішив справу по суті.

Звертає увагу на те, що товар був відправлений для отримувача ТОВ «Авто - СТ» засновником та директором якого є ОСОБА_5, а тому, на думку апелянта, автомобільна фара була придбана у нього як у фізичної особи, і не позивачем для особистих потреб, а директором ТОВ «Авто СТ» ОСОБА_5 для використання товару у підприємницькій діяльності товариства, а тому позивач не є споживачем і їх відносини не можуть регулюватись нормами спеціального закону - Закону України «Про захист прав споживачів».

Окрім того, посилається на те, що розірвати договір та одержати гроші назад споживач має право лише за умови неможливості обміняти товар на аналогічний, проте, з матеріалів справи вбачається, що з заявою про обмін товару позивач не звертався.

Також вважає, що суд помилково посилається на те, що відносини між ними регулюються ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки між ним та позивачем було укладено усний договір за допомогою дистанційних засобів зв'язку, тому, на думку апелянта, застосування зазначеної норми закону є неможливим.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_5 28 жовтня 2016 року скористався веб-сайтом www.mmc.org.ua, на якому зазначено, що це автомагазин, для вибору та придбання автомобільної фари до автомобіля КІА.

В цей же день позивач замовив даний товар за номером мобільного телефону, вказаного на сайті, та отримавши по СМС номер банківської картки перерахував на цю банківську картку грошові кошти за фару в сумі 2720 грн.

Дана банківська картка належала відповідачу ОСОБА_4, який отримав вказані грошові кошти.

Після отримання товару 01 листопада 2016 року позивачу на автомобільному сервісі було повідомлено, що отримана фара не підходить до автомобіля, оскільки має внутрішнє оздоблення дзеркальне (хромоване), взамін чорного, тобто на думку позивача встановлено невідповідність товару заявленим вимогам

02 листопада 2016 року ОСОБА_5 по телефону повідомив відповідача про дану невідповідність та необхідність повернення товару, однак останній відмовився це зробити, тому 07 листопада 2016 року відповідачу було надіслано письмову заяву про розірвання договору купівлі-продажу фари, однак відповіді позивач не отримав і грошові кошти йому повернуті не були.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач систематично здійснює господарську діяльність, намагається уникнути відповідальності за таку діяльність, а тому на правовідносини між сторонами розповсюджуються норми ст.707 Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів», а ОСОБА_4 за допомогою веб - сайта www.mmc.org.ua не виконав вимоги чинного законодавства в частині передачі споживачеві продукції відповідно заявленим вимогам.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна.

У відповідності до ст. ст. 698, 707 параграфу глави 54 Цивільного кодексу України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця - фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Покупець має право протягом чотирнадцяти днів не рахуючи дня купівлі непродовольчого товару належної якості, якщо триваліший строк не оголошений продавцем, обміняти його у місці купівлі або інших місцях, оголошених продавцем, на аналогічний товар інших розміру, форми, габариту, фасону, комплектації тощо. У разі виявлення різниці в ціні покупець проводить необхідний перерахунок з продавцем.

Якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, покупець має право повернути придбаний товар продавцеві та одержати сплачену за нього грошову суму.

Згідно ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем.

Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов'язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару.

Ст. 12 даного Закону передбачено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей. Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Однак в той же час відповідно до п.п. 3 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

За роз'ясненнями п. 1 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року N 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

На відносини по виготовленню та продажу товарів, виконанню робіт і наданню послуг громадянином, який не є підприємцем, а також на випадки придбання товарів, користування послугами громадянином лише для підприємницької діяльності або підприємствами, установами, організаціями дія цього Закону не поширюється.

Крім того відповідно до ст.ст. 2, 3 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Ст. ст. 55, 58 Господарського кодексу України визначено ,що суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно ст. ст. 42, 45 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємництво в Україні здійснюється в будь-яких організаційних формах, передбачених законом, на вибір підприємця. Порядок створення, державної реєстрації, діяльності, реорганізації та ліквідації суб'єктів підприємництва окремих організаційних форм визначається цим Кодексом та іншими законами.

Таким чином, виходячи з аналізу норм Цивільного, Господарського кодексів України, Закону України «Про захист право споживачів», роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, слід дійти висновку, що вказаний Закон регулює правовідносини з договору купівлі-продажу товарів між фізичною особою споживачем та суб'єктом господарювання - фізичною особою - підприємцем, який підлягає державній реєстрації у порядку, визначеному законом, а на відносини по продажу товарів громадянином - фізичною особою, який не є підприємцем, дія цього Закону не поширюється.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано, а судом не здобуто жодних доказів того, що відповідач здійснює господарську діяльність як підприємець з продажу запасних частин до автомобілів та у встановленому законом порядку зареєстрований як суб'єкт господарювання у відповідності до вимог ст.ст. 45, 58 Господарського кодексу України як фізична особа підприємець.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що позивач перераховував грошові кошти на банківську картку саме фізичної особи - відповідача і правовідносини між сторонами виникли як правовідносини між фізичними особами з купівлі - продажу товарів.

Посилання суду на те, що відповідач за допомогою веб-сайту з 2006 року здійснював діяльність з продажу запасних частин без державної реєстрації з метою уникнути відповідальності за здійснення господарської діяльності та пред'явлення до нього вимог з боку споживачів, не можуть бути взяті до уваги як підстава для задоволенню позову, оскільки такі посилання суду не підтвердженні достатніми і допустимими доказами, не встановлено, що відповідач є власником даного сайту, а крім такі посилання суперечать вимогам Закону України «Про захист праві споживачів», якими чітко визначено, що вказаний Закон регулює правовідносини з договору купівлі-продажу товарів між фізичною особою споживачем та суб'єктом господарювання - фізичною особою - підприємцем, який підлягає державній реєстрації у порядку, визначеному законом, а суд першої інстанції сам дійшов висновку, що відповідач здійснював діяльність з продажу запасних частин без державної реєстрації як фізична особа.

За таких обставини позовні вимоги до відповідача з посиланням на норми ст. 707 Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів» не ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи, є безпідставними, а вказані норми чинного законодавства не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосування норми матеріального права, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення:

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про захист прав споживачів та стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (проживаючого в АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (проживаючого в АДРЕСА_2) судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 826 грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2018 року.

Судді: А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох