№ 243/4359/18
Справа № 2/243/1762/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий суддя Пронін С.Г.
за участю секретаря Маслової К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Слов'янську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні його малолітнього сина - ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 коли сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах між собою. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона з сином з травня 2014 року не проживає однією сім'єю зі ОСОБА_2 в зв'язку з його співпрацею з незаконними збройними формуваннями, що діють у місті Горлівка Донецької області. Позивач зазначає, що з цього часу відповідач не цікавиться сином, не виявляє бажання спілкуватися з ним, не надає жодної матеріальної допомоги на його утримання та не приймає участі у його вихованні. Позивач вважає, що вказані нею обставини свідчать про свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов'язками та його ухилення від їх виконання. Враховуючи викладене, а також наявність на розгляді в суді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.258-3 КК України, та на підставі ст.ст. 164, 165 СК України ОСОБА_1 просить суд заявлені нею позовні вимоги задовольнити шляхом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_4, що діє на підставі ордеру серії ДН № 017344 від 21 травня 2018 року, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, а справу розглянути у їх відсутність.
Відповідач ОСОБА_2, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, також в судове засідання не з'явився; третьою особою до суду було надано заяву, в якій справу просили розглядати у відсутність їх представника. Крім того, Органом опіки та піклування Слов'янської міської ради цією заявою суд було повідомлено про неможливість надання ним висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні його малолітнього сина - ОСОБА_3, оскільки згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» № 866 від 24 вересня 2008 року, задля вирішення питання про доцільність або недоцільність позбавлення особи батьківських прав, працівник служби у справах дітей повинен за місцем проживання дитини провести бесіду з батьками, відвідати їх, та скласти відповідний акт, натомість населеним пунктом, де проживає позивача з дитиною, є місто Горлівка Донецької області, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Відповідно до приписів ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років.
Так, із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 26 квітня 2017 року, слідує, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В той же час, дане свідоцтво спростовує доводи позивача, викладені у позовній заяві, щодо ухилення відповідача від виконання його батьківських обов'язків стосовно ОСОБА_3 з травня 2014 року, оскільки останній народився у березні 2017 року, натомість обов'язок виховувати дитину у батьків виникає саме з часу її народження, а не за декілька років до цієї дати.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Частиною першою статті 164 СК України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких особа може бути позбавлена батьківських прав щодо своєї дитини. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Пунктом 16 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.
Так, при перевірці факту ухилення ОСОБА_2 від виконання його обов'язків по вихованню ОСОБА_3, суд виходить з роз'яснень, викладених у вищезазначеному пункті Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року, де зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Тобто для того, щоб розцінювати поведінку батьків як ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, необхідна наявність не тільки відповідних факторів окремо та в їх сукупності, а й наявність винної поведінки особи, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов'язками.
Натомість позивачем в порушення вимог ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано жодного доказу не лише на підтвердження того, що відповідач своїми батьківськими обов'язками нехтує свідомо, а й взагалі на підтвердження невиконання відповідачем своїх обов'язків з виховання ОСОБА_3
Так, довідка щодо складу сім'ї, долучена ОСОБА_1 до своєї позовної заяви, з якої слідує, що її спільна з відповідачем дитина - ОСОБА_3 проживає разом з нею, по-перше, не доводить факт ухилення ОСОБА_2 від виконання ним його батьківських обов'язків щодо ОСОБА_3, оскільки відповідно до приписів ч. 2 ст. 141 СК України проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, а по-друге, взагалі не несе правових наслідків на території України, оскільки вона видана органами, що діють на території міста Горлівка Донецької області, яку Додатком № 1 до Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» №1085-р від 07 листопада 2014 року, визначено населеним пунктом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Що стосується копії акту встановлення осіб, що проживають у квартирі № 12 будинку № 46, розташованого на проспекті Перемоги у місті Горлівка Донецької області, то в розумінні ч. 1 ст. 78 ЦПК України він є недопустимим доказом, оскільки не містить жодних необхідних реквізитів, визначених законодавством. Крім того, пояснення, викладені у ньому, не можна вважати показаннями свідків,
оскільки такі свідчення, приймаючи до уваги приписи ст.ст. 69, 90, 230 ЦПК України, вважаються доказами виключно у разі, якщо вони були надані саме у судовому засіданні та лише свідками, попередженими під розписку головуючим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приведеними до присяги.
За таких обставин суд вважає недоведеним факт ухилення відповідача від виконання ним обов'язків з виховання його сина ОСОБА_3
Отже факт засудження відповідача за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини в судовому засіданні також не знайшов свого підтвердження.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дитини - ОСОБА_3, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 141, 142, 164-166 СК України, ст. ст. 12, 13, 77, 78, 81, 259, 263-268, 273, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 31 жовтня 2018 року.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду С.Г. Пронін