Справа № 274/3847/18
Пр. № 4-с/0274/11/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2018 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання Рудич М.О., представника скаржниці ОСОБА_1, старшого державного виконавця Татарчук О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби , -

В с т а н о в и в :

Представник скаржника ОСОБА_2, діючий на підставі довіреності, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу ДВС щодо винесення постанов від 14.05.2018 року, 17.05.2018 року та 29.05.2018 року по виконавчому провадженню № 56055620 про накладення штрафів, про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення виконавчого збору (ВП № 56491884) та штрафів (ВП № 56492045 та ВП № 56491969) та скасувати зазначені постанови.

Скаргу обґрунтовує тим, що 31.03.2017 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області було розглянуто цивільну справу № 274/4747/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки і піклування Бердичівської районної державної адміністрації про усунення перешкод у вільному спілкуванні з дитиною, участі у її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Зазначені позови були задоволені частково.

Вирішено: «Зобов"язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у вільному спілкуванні з сином.

Визначити такі способи участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні сина:

- побачення батька з дитиною двічі на місяць, з п'ятниці з 17-00 до 18-00 год. неділі, через один тиждень, за місцем проживання батька, з можливістю відвідувати загальнодоступні місця, без присутності матері дитини, за попереднім повідомленням матері місця знаходження дитини;

- побачення батька з дитиною щосереди, з 17-00 до 19-00 год. за місцем проживання батька, з можливістю відвідувати загальнодоступні місця без присутності матері дитини, за попереднім повідомленням матері місця знаходження дитини;

- проведення спільного відпочинку батька та дитини в літній період, в тому числі у санаторно-курортних закладах та інших місцях оздоровлення, без присутності матері, один раз на рік протягом 30 календарних днів, за погодженням з матір"ю періоду відпочинку та повідомленням матері дитини про місце відпочинку».

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою до Апеляційного суду Житомирської області.

Так, ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 26.06.2017 року в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 - відмовлено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

08.05.2018 року до ОСОБА_2 зателефонувала державний виконавець, яка зазначила, що на виконанні Бердичівського МРВ ДВС перебуває виконавче провадження про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною та запропонувала з'явитись до неї.

Після чого, ОСОБА_2 з'явилась до Бердичівського МРВ ДВС та написала заяву, що нею не чиниться жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною та подала заяву про залучення до виконавчого провадження психолога та представника органу опіки, у зв'язку з тим, що дитина є малолітньою, але жодної відповіді ОСОБА_2, так як і будь-яких постанов державного виконавця, в тому числі постанови про відкриття виконавчого провадження, не отримувала.

Так, лише 27.07.2018 року при отриманні відповіді з Бердичівського МРВ ДВС на адвокатський запит представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_1 вона дізналась про існування ряду постанов.

Так, 05.05.2018 року була винесена постанова ВП № 56055620 про відкриття виконавчого провадження, де зазначено, що у Бердичівському МРВ ДВС знаходиться на виконанні виконавчий лист № 274/4747/16-ц, виданий 26.06.2017 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області, на виконання вимог вищевказаного рішення суду.

05.05.2018 року була винесена постанова про залучення представників органу опіки і піклування.

14.05.2018 року була винесена постанова про накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн.

14.05.2018 року була винесена постанова про стягнення виконавчого збору в розмірі 7446,00 грн.

17.05.2018 року була винесена постанова про накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн.

29.05.2018 року були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору та штрафів.

Постанови про накладення штрафів були винесені у зв'язку з тим, що відповідач не виконує рішення суду.

З постановами державного виконавця ОСОБА_2. не погоджується, вважає їх винесеними неправомірно та незаконними, такими, що не відповідають дійсності, зазначає, що невиконання рішення суду не було.

Тому просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу ДВС щодо винесення постанов від 14.05.2018 року, 17.05.2018 року та 29.05.2018 року по виконавчому провадженню № 56055620, зазначені постанови скасувати.

В судовому засіданні представник скаржниці ОСОБА_1 вимоги скарги підтримав з підстав, зазначених в ній, просив суд задовольнити. Додатково пояснив, що саме дії державного вмконавця , а не боржника унеможливили нормальне виконання рішення суду. Зокрема , як зазначено в рішенні суду " побачення батька з дитиною двічі на місяць, з п'ятниці з 17-00 до 18-00 год. неділі, через один тиждень, за місцем проживання батька, з можливістю відвідувати загальнодоступні місця, без присутності матері дитини, за попереднім повідомленням матері місця знаходження дитини" . Таким чином державний виконавець, за попереднім повідомленням батька дитини, повинна повідомляти наперед матір дитини де буде знаходитися дитина з п"ятниці 17-00 до 18-00 год. неділі. Крім того з якої саме п"ятниці місця починається виконання рішення суду та в якому місці повинна відбуватися передача дитини батьку , державний виконавець не зазначила, якщо рішення для виконання є не зрозумілим, не звернулася до суду за його роз"ясненням.

В судовому засіданні старший державний виконавець Татарчук О.А. у задоволенні скарги просила відмовити з підстав зазначених в відзиві. Зазначила , що що між нею та скаржницею ОСОБА_2 існувала усна домовленість, що місцем передачі дитини буде місце проживання її та дитини. Однак в ході візиту до ОСОБА_2 з"ясувалось, що дитина категорично ( істерика) відмовляється бачитися з батьком без присутності матері. 11.05.2018 року ( п"ятниця) під час її виходу за адресою проживання скаржниці в АДРЕСА_1 з метою перевірки виконання рішення суду не чинити перешкоди ОСОБА_3 у вільному спілкуванні та вихованні із сином, було встановлено, що скаржниця була відсутня за місцем свого проживання, на телефонні дзвінки не відповідала. Аналогічна ситуація склалася і 16.05.2018 року ( середа) під час повторного виходу за місцем проживання скаржниці. Внаслідок таких дій скаржниці нею і були винесенні постанови про накладення штрафу, а також про стягнення виконавчого збору.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скаржника, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 447 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Згідно ч. 1 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов"язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця під час виконання судових рішень у цивільних справах» (надалі по тексту - Постанова), відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Відповідно до п. 12 Постанови, скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України), незалежно від місця виконання судового рішення.

Згідно п. 18 Постанови, за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

Так, судом встановлено, що згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду від 31.03.2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та за зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки і піклування Бердичівської районної державної адміністрації про усунення перешкод у вільному спілкуванні з дитиною, участі у її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, задоволені частково.

Вирішено: «Зобов"язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у вільному спілкуванні з сином.

Визначити такі способи участі ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні сина:

- побачення батька з дитиною двічі на місяць, з п'ятниці з 17-00 до 18-00 год. неділі, через один тиждень, за місцем проживання батька, з можливістю відвідувати загальнодоступні місця, без присутності матері дитини, за попереднім повідомленням матері місця знаходження дитини;

- побачення батька з дитиною щосереди, з 17-00 до 19-00 год. за місцем проживання батька, з можливістю відвідувати загальнодоступні місця без присутності матері дитини, за попереднім повідомленням матері місця знаходження дитини;

- проведення спільного відпочинку батька та дитини в літній період, в тому числі у санаторно-курортних закладах та інших місцях оздоровлення, без присутності матері, один раз на рік протягом 30 календарних днів, за погодженням з матір"ю періоду відпочинку та повідомленням матері дитини про місце відпочинку».

26.06.2017 року Бердичівським міськрайонним судом виданий виконавчий лист № 274/4747/16-ц.

26.03.2018 року старшим державним виконавцем Бердичівського міськрайонного відділу ДВС Татарчук О.А. було відкрито виконавче провадження № 56055620 з примусового виконання виконавчого листа № 274/4747/16-ц.

Також 26.03.2018 року державним виконавцем було винесено вимогу, згідно якої боржник ОСОБА_2 повинна виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів, також її зобов"язано з"явитися до Бердичівського МРВДВС ГТУЮ у Житомирській області 11 квітня 2018 року на 09-00 год.

Копії зазначеної постанови були направлені на адресу стягувача та боржника, що підтверджується копією супровідного листа від 26.03.2018 року. Також факт отримання ОСОБА_2 зазначених вище постанов підтверджується копією рекомендованого повідомлення з особистим підписом боржника.

06.04.2018 року згідно акту державного виконавця до відділу з"явилась боржник за постановою про відкриття виконавчого провадження. Державним виконавцем було зачитано резолютивну частину виконавчого документу та зобов"язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у вільному спілкуванні з сином.

06.04. 2018 року ОСОБА_2 у Бердичівському МРВ ДВС була написана заява, що нею не чиниться жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною.

Згідно акту державного виконавця від 20.04.2018 року встановлено, що під час перевірки виконання рішення суду, а саме 20.04.2018 року (п"ятниця) за адресою проживання ОСОБА_2: АДРЕСА_1, боржниця не заперечувала проти побачення з сином, однак на той час син хворів, що підтверджується довідкою Гришковецької лікарської амбулаторії від 20.04.2018 р. Про що був складений акт державного виконавця від 20.04.2018 р.

03.05.2018 року ОСОБА_2 з"явилась до відділу, де надала заяву, що нею не чиниться жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Також подала заяву про залучення до виконавчого провадження психолога та представника органу опіки, у зв'язку з тим, що дитина категорично (істерика) відмовляється бачитись з батьком без присутності матері.

На підставі чого, 05.05.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про залучення працівників органу опіки та піклування для участі у проведенні виконавчих дій. Копії даної постанови направлено сторонам виконавчого провадження, що підтверджується супровідним листом від 05.05.2018 р.

Згідно акту державного виконавця від 11.05.2018 року під час перевірки виконання рішення суду, а саме 11.05.2018 року (п"ятниця) за адресою проживання ОСОБА_2: АДРЕСА_1, встановлено, що рішення суду боржницею ОСОБА_2 не виконано, оскільки остання була відсутня за місцем проживання, про причини відсутності не повідомила державного виконавця. Про що в присутності та за підписом стягувача, понятих було складено акт державного виконавця від 11.05.2018 року.

У зв'язку з невиконанням скаржницею рішення суду, яке має немайновий характер, державним виконавцем, керуючись п. 3 ст. 27, ст.ст. 63, 75 ЗУ "Про виконавче провадження" було винесено постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 7446,00 грн. та про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн., копії яких було направлено боржнику рекомендованим листом та вручено 19.05.2018 року особисто ОСОБА_2, що підтверджується результатом відстеження Укрпошти.

Згідно акту державного виконавця від 16.05.2018 року, встановлено, що 16.05.2018 року (середа) під час виходу державного виконавця за адресою проживання боржника: АДРЕСА_1, з метою повторної перевірки виконання рішення суду, встановлено, що рішення суду скаржницею не виконано, оскільки ОСОБА_2. вдруге відсутня за місцем безпосереднього проживання, на телефонний дзвінок державного виконавця боржниця не відповіла, про причини відсутності не повідомила державного виконавця. Про що в присутності та за підписом стягувача, представника органу опіки та піклування ОСОБА_5, понятих було складено акт державного виконавця від 16.05.2018 року.

У зв'язку з тим, що боржницею рішення суду повторно не виконано державним виконавцем, керуючись ст.ст. 63, 75 Закону, винесено постанову від 17.05.2018 року про накладення штрафу у подвійному розмірі на суму 3400,00 грн., копія якої була направлена боржнику рекомендованим листом та вручена 22.05.2018 року особисто ОСОБА_2 згідно результату відстеження Укрпошти.

Оскільки боржниця рішення суду щодо не чинити перешкоди ОСОБА_3 у вільному спілкуванні та вихованні з сином не виконала, державним виконавцем керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 75, 76 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 382 Кримінального кодексу України, 29.05.2018 року було направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення за невиконання судового рішення.

Керуючись п.11 частини першої ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем цього ж дня, 29.05.2018 року, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копія якої була направлена скаржнику рекомендованим листом та вручена 08.06.2018 року особисто ОСОБА_2 згідно результату відстеження Укрпошти.

Також державним виконавцем 29.05.2018 року винесено постанови про відкриття виконавчого провадження по АСВП № 56491884, 56492045, 56491969, копії яких було направлено скаржниці рекомендованим листом та вручено 16.06.2018 року особисто ОСОБА_2 згідно результату відстеження Укрпошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов"язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Так, дослідивши матеріали справи, а також оскаржувані постанови, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено, що зазначені постанови винесені незаконно та є неправомірними, у зв"язку з наступним.

Так, в матеріалах справи відсутні належні докази на рахунок того, що боржник не отримала жодного повідомлення від державного виконавця, хоча останній зобов'язаний був направляти такі повідомлення, оскільки в рішенні суду чітко вказано - «побачення батька з дитиною двічі на місяць, з п'ятниці з 17-00 до 18-00 год. неділі, через один тиждень, за місцем проживання батька, з можливістю відвідувати загальнодоступні місця, без присутності матері дитини, за попереднім повідомленням матері місця знаходження дитини».

Дана вимога рішення суду була не дотримана державним виконавцем, яка була зобов'язана направляти такі повідомлення.

Крім того, в рішенні суду зазначено: «побачення батька з дитиною двічі на місяиь, з п'ятниці з 17-00 до 18-00 год. неділі, через один тиждень, за місцем проживання батька, з можливістю відвідувати загальнодоступні місця, без присутності матері дитини, за попереднім повідомленням матері місця знаходження дитини».

З якої саме п'ятниці місяця починається виконання рішення суду та в якому місці, державний виконавець не зазначила, що також унеможливлювало виконання рішення суду ОСОБА_2

Окрім того, суд звертає увагу, що згідно рішення, то воно має виконуватись за місцем проживання батька, а не боржниці, та за попереднім повідомленням матері місця знаходження дитини. Однак, будь-які докази на підтвердження виконання рішення державним виконавцем в цій частині відсутні.

Отже саме дії державного виконавця, а не боржника, унеможливили виконання рішення суду.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно зазначених вище законодавчих норм, постанови державного виконавця можуть бути оскаржені в десятиденний строк у порядку, встановленому Законом.

У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору (ч.7 ст. 28 Закону).

Таким чином, як випливає із наведених норм, постанови про відкриття виконавчого провадження та постанова про стягнення виконавчого збору мають бути доведені до відома сторін виконавчого провадження: стягувача та боржника.

При цьому обов'язковою умовою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є невиконання боржником рішення у строк, встановлений у статті 26 цього Закону для самостійного його виконання, про який його має бути повідомлено шляхом вручення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, частиною 1 статті 31 Закону передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Проте, в порушення цієї норми, ОСОБА_2, як боржник у даному виконавчому провадженні, не була повідомлена про стягнення з неї виконавчого збору.

Також відсутні будь-які докази повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Отже, відділом Державної виконавчої служби було грубо порушено права боржника ОСОБА_2 на своєчасне отримання інформації стосовно наявних виконавчих проваджень щодо примусового стягнення з неї заборгованості, та в зв'язку із вказаним правом на оскарження дій та постанов державного виконавця.

Оскільки, боржник ОСОБА_2 не знала про існування постанов про відкриття виконавчих проваджень, в яких державним виконавцем був зазначений строк на добровільне виконання виконавчого листа, відтак не могла вчинити будь-яких дій у такий строк.

А тому, у державного виконавця за відсутності підтверджуючих даних про повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та наданого боржнику в такій постанові добровільного строку для виконання рішення суду за виконавчим листом, були відсутні законні підстави для винесення постанов про стягнення виконавчого збору та виведення їх в подальшому в окремі провадження, відкриття виконавчого провадження окремих виконавчих проваджень постановами.

Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок про те, що державний виконавець, приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору, діяв всупереч наданих йому чинним законодавством повноважень, відтак зазначені постанови є неправомірними та підлягають скасуванню.

Щодо неправомірності дій державного виконавця, суд бере до уваги, що державний виконавець не здійснювала будь-яких дій по примусовому виконанню рішення суду, оскільки боржник не ухилялась від виконання рішення суду, а державний виконавець, всупереч приписам рішення суду не повідомив боржника про час та місце виконання рішення суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів, щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. N 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльності органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", встановлено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір відповідно до статей 45, 46 Закону України "Про виконавче провадження" стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній по-перше, не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк, а по-друге, рішення було виконано примусово.

Для обґрунтованого стягнення виконавчого збору необхідно простежити процедуру виконавчого провадження для визначення моменту стягнення виконавчого збору державним виконавцем та враховувати тісний зв'язок між добровільним невиконанням рішення та стягненням виконавчого збору.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними та зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що державним виконавцем не вжито всіх заходів для виконання покладених на нього обов'язків, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тобто дії державного виконавця, вчинені ним під час виконавчого провадження є неправомірними, а відтак оскаржувані постанови слід скасувати, оскільки в суду є підстави вважати, що оскаржувані постанови були винесені передчасно.

Окрім того, суд звертає увагу, що встановлення невиконання рішення суду державним виконавцем є хибним та неправомірним, тому винесені оскаржувані постанови є незаконними.

На підставі викладеного, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення, оскільки, як встановлено, боржник не перешкоджав виконанню рішення суду, а отже постанови від 14.05.2018 року, 17.05.2018 року та 29.05.2018 року по виконавчому провадженню № 56055620 про накладення штрафів, про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення виконавчого збору (ВП № 56491884) та штрафів (ВП № 56492045 та ВП № 56491969) є неправомірними та такими, що підлягають до скасування як і вжиті по провадженням заходи щодо їх виконання.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 258-261, 263 -265, 354, 447-453 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби задовольнити повністю.

Визнати дії старшого державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Татарчук О.А., щодо винесення постанов від 14.05.2018 року, 17.05.2018 року , 29.05.2018 року по виконавчому провадженню № 56055620 про накладення штрафів, стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення виконавчого збору ( ВП № 56491884 ; ВП № 56492045; ВП № 56491969) неправомірними.

Скасувати постанови старшого державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Татарчук О.А., від 14.05.2018 року, 17.05.2018 року, 29.05.2018 року по виконавчому провадженню № 56055620 про накладення штрафів, стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення виконавчого збору ( ВП № 56491884 ; ВП № 56492045; ВП № 56491969).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий : Т.М. Вдовиченко