Постанова

Іменем України

29 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 686/20479/16-ц

провадження № 61-7658св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрелектроапарат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2017 року у складі судді: Стефанишина С. Л., та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 листопада 2017 року у складі суддів: Пастощука М. М., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрелектроапарат» (далі - ПАТ «Укрелектроапарат») про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за час затримки розрахунку.

Позовна заява мотивована тим, що 17 вересня 2013 року вона була прийнята на посаду машиніста крана 4 розряду в ПАТ «Укрелектроапарат». 14 січня 2015 року її було переведено за станом здоров'я учнем апаратника-сушильника, з 07 квітня 2015 року - на посаду апаратника-сушильника другого розряду. 04 квітня 2016 року позивача було звільнено з ПАТ «Укрелектроапарат» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП у зв'язку із скороченням штату.

Вказувала, що з метою врегулювання соціально-економічних відносин між працівниками та ПАТ «Укрелектроапарат» був укладений колективний договір на 2013-2015 року, який зареєстрований в Управлінні праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради 30 вересня 2013 року за № 197/11. У пункті 3 розділу 3 «Оплата праці» колективного договору було визначено порядок формування тарифної сітки (схеми посадових окладів), який відповідає положенням статті 96 КЗпП, статті 6 Закону України «Про оплату праці». Разом з цим, у додатку 2 до вказаного договору була встановлена тарифна ставка для робітника 1-го розряду у розмірі 6,88 грн за годину (1 147,00 грн на місяць), тобто на рівні мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2013 року, що суперечить вказаним нормам законодавства України та самого колективного договору. Крім того, положеннями пунктів 4.6, пункту 4 розділу 3 колективного договору визначено, що мінімальні місячні посадові оклади службовців та робітників загальних (наскрізних) професій встановлюються на основі коефіцієнтів співвідношень місячних посадових окладів до тарифної ставки робітника 1-го розряду другої сітки згідно з додатком 5, проте вказаний додаток взагалі не містить жодних коефіцієнтів, як і жодний інший додаток договору.

За весь період роботи ОСОБА_4 у відповідача діяла Галузева угода на 2010-2011 роки, укладена між Міністерством промислової політки України, Фондом державного майна України та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування та приладобудування, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, яка зареєстрована Мінсоцполітики 17 лютого 2010 року № 9 і яка діяла до 13 вересня 2016 року (далі - Галузева угода). Положеннями Галузевої угоди (додаток № 1) для робітників основного та допоміжного виробництва встановлено мінімальний коефіцієнт співвідношень місячних тарифних ставок робітників першого розряду до законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати у розмірі 1,21. Міжкваліфікаційні співвідношення для встановлення тарифних ставок робітникам становлять: 1 розряд - 1,0; 2 розряд - 1,1; 3 розряд - 1,35; 4 розряд - 1,5; 5 розряд - 1,7; 6 розряд - 2,0; 7 розряд - 2,2; 8 розряд - 2,4.

Оскільки у колективному договорі тарифні ставки робітника першого розряду були встановлені із порушенням вимог статті 96 КЗпП та статті 6 Закону України «Про оплату праці», а також відсутні міжкваліфікаційні коефіцієнти, що погіршувало становище позивача, відсутні будь-які внутрішні акти, які встановлюють такі показники, відповідач при визначенні розміру заробітної плати, посадового окладу зобов'язаний був застосовувати показники та коефіцієнти Галузевої угоди. Недотримання відповідачем зазначених положень Галузевої угоди призвело до порушення прав позивача та фактичної виплати заробітної плати у меншому розмірі, ніж гарантовано законодавством.

Загальна сума недонарахованої заробітної плати, а також похідної від цього заборгованості по вихідній допомозі при звільненні та компенсації за невикористану відпустку становить 46 729,72 грн. З урахуванням донарахованих товариством ОСОБА_4 7 885,49 грн, заборгованість складає 38 844,23 грн.

Середній заробіток за останній рік роботи, з урахуванням розрахунку не донарахованої заробітної плати становить 3 568,68 гривень на місяць. Таким чином, розмір середнього заробітку за затримку проведення розрахунку по не донарахованій заробітній платі за період з 05 квітня 2016 року по 03 серпня 2017 рік становить 56 774,40 грн.

У період з 10 серпня 2015 року по 17 грудня 2015 рік, окрім своєї основної роботи, позивач виконувала роботу апаратника-сушильника 4-го розряду. Згідно додатку 7 до колективного договору за виконання тимчасово відсутнього працівника встановлюється доплата до 100% тарифної ставки відсутнього працівника. Таким чином, за вказаний період їй повинна бути здійснена відповідна доплата у загальній сумі 13 168,00 грн (у серпні 2015 року за 172 відпрацьовані години із розрахунку оплати праці 13 грн за годину - 2236 грн; у вересні 2015 року за 180 відпрацьованих годин із розрахунку 15 грн за годину - 2700 грн; у жовтні 2015 року за 218 відпрацьованих годин із розрахунку 15 грн за годину - 3270 грн, у листопаді 2015 року за 225 відпрацьованих годин із розрахунку 15 грн за годину - 3375 грн, у грудні 2015 року за 104 відпрацьовані години із розрахунку 15 грн за годину - 1560 грн).

ОСОБА_4 просила суд стягнути з ПАТ «Укрелектроапарат» на її користь: заборгованість із недонарахованої заробітної плати у сумі 46 729,72 грн; надбавку за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника у розмірі 13 168 грн; середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 56 774,40 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 12 вересня 2017 року залишеним, без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 01 листопада 2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що позивач не подала доказів, які б підтверджували неправильність нарахування їй заробітної плати. При визначенні розміру тарифної ставки ОСОБА_4 не повинні застосовуватися коефіцієнти, які вказані в Галузевій угоді. Це пов'язане з тим, що ПАТ «Укрелектроапарат» не входило та не входить до сфери управління будь-яким міністерством чи Фондом державного майна України, не делегувало повноважень щодо укладення від імені товариства вказаної Галузевої угоди. Тому положення зазначеної Галузевої угоди не є обов'язковими для ПАТ «Укрелектроапарат» і мають рекомендаційний характер. Накази ПАТ «Укрелектроапарат» про покладення на ОСОБА_4 обов'язків тимчасово відсутнього працівника не видавалися, в матеріалах справи відсутні будь-які достатні та допустимі докази фактичного виконання позивачем обов'язків апаратника-сушильника 4-го розряду.

При цьому апеляційний суд вказав, що відмова суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог ґрунтується не на відмові позивача від проведення експертизи, а на неподанні позивачем, як того вимагають статті 10, 60 ЦПК України, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували неправильність нарахування та виплати заробітної плати.

У листопаді 2017 року позивач подала касаційну скаргу, в якій просить оскаржені рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, при цьому посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що: суди зробили помилковий висновок про незастосування до спірних правовідносин Галузевої угоди, яка діяла до 13 вересня 2016 року; не врахували пункту 1.1. загальних положень, підпункту 4.3. пункту 4 розділу 3 Колективного договору, згідно яких цей договір укладений на підставі Генеральної, регіональної та галузевих угод, мінімальна тарифна ставка робітників 1-го розряду з нормальними умовами праці встановлюється з врахуванням рекомендацій галузевої угоди. Суди не врахували, що акти перевірки не стосувалися тих порушень законодавства про оплату праці, які слугували підставою для звернення позивача до суду з позовом, а тому вони не є належними доказами, які доводять відсутність таких порушень. Судами не надано правової оцінки позовній вимозі про стягнення із відповідача доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника. Суди необґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог з підстави відмови позивача від проведення експертизи.

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У липні 2018 року відповідач надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржені рішення без змін. Відзив мотивований тим, що судами ухвалені законні та обґрунтовані рішення, так як ПАТ «Укрелектроапарат» не входило та не входить до сфери управління будь-яким міністерством чи Фондом державного майна України, не делегувало повноважень щодо укладення від імені підприємства галузевої угоди. Тому положення зазначеної галузевої угоди не є обов'язковими для ПАТ «Укрелектроапарат» і носять рекомендаційний характер.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно четвертої статті 97 КЗпП власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про колективні договори і угоди» (в редакції чинній на момент укладення Галузевої угоди) сторонами угоди на галузевому рівні є власники, об'єднання власників або уповноважені ними органи і профспілки чи об'єднання профспілок або інших представницьких організацій трудящих, які мають відповідні повноваження, достатні для ведення переговорів, укладення угоди та реалізації її норм на більшості підприємств, що входять у сферу їх дії.

У частині першій статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» (в редакції чинній на момент укладення Галузевої угоди) передбачено, що положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суди встановили, що 17 вересня 2013 року ОСОБА_4 була прийнята на роботу в ПАТ«Укрелектроапарат» на посаду машиніста крана четвертого розряду у трансформаторному цеху.

14 січня 2015 року позивач була переведена учнем апаратника-сушильника трансформаторного цеху вказаного товариства.

07 квітня 2015 року ОСОБА_4 присвоєно другий розряд та переведено на посаду апаратника-сушильника другого розряду трансформаторного цеху.

04 липня 2016 року ОСОБА_4 було звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП (у зв'язку із скороченням штату).

Між ПАТ «Укрелектроапарат» та трудовим колективом був укладений колективний договір на 2013-2015 роки, який зареєстровано в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Хмельницької міської ради за реєстраційним номером 197/43 від 30 вересня 2013 року.

Суди встановили, що в період з 14 червня 2016 року по 21 червня 2016 року управлінням Держпраці в Хмельницькій області було проведено перевірку ПАТ «Укрелектроапарат» додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове страхування. За результатами проведеної перевірки було встановлено порушення товариством вимог діючого законодавства про працю в частині перевищенні тривалості робочого часу (стаття 50 КЗпП); проведення надурочних робіт без дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (статті 64 КЗпП); перевищення тривалості надурочних робіт (стаття 65 КЗпП); не ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи (стаття 30 Закону України «Про оплату праці»); порушення вимог стосовно забезпечення тривалості щотижневого безперервного відпочинку (статті 70 КЗпП України); стосовно періодичності та строків виплати заробітної плати (статті 115 КЗпП та статті 24 Закону України «Про оплату праці»); не проведення атестації робочих місць за умовами праці (Постанова КМУ № 442 від 01 серпня 1992 року). За наслідками перевірки був виписаний припис № 22-01/829-391 від 21 червня 2016 року про усунення виявлених порушень.

Суди встановили, що після вказаної перевірки та видання припису ПАТ «Укрелектроапапарт» провело донарахування ОСОБА_4: 167,36 грн - за роботу у шкідливих умовах праці; 468,41 грн - за збільшення обсягу робіт; 5633,86 грн - за роботу в понаднормовий час; 1615,86 грн - за роботу у вихідні дні, яка була виплачена позивачу з урахування проведених обов'язкових відрахувань у повному обсязі, що підтверджено видатковим касовим ордером від 04 липня 2016 року.

29 липня 2016 року управлінням Держпраці в Хмельницькій області була проведена повторна перевірка ПАТ «Укрелектроапарат» під час якої встановлено, що виявлені при попередній перевірці порушення товариством не допускаються.

Суди встановили, що при визначенні розміру тарифної ставки ОСОБА_4 не повинні застосовуватися коефіцієнти, які вказані у Галузевій угоді на 2010-2011 роки. ПАТ «Укрелектроапарат» не входило та не входить до сфери управління будь-яким міністерством чи Фондом державного майна України, не делегувало представників для укладення від імені товариства Галузевої угоди. Накази ПАТ «Укрелектроапарат» про покладення на ОСОБА_4 обов'язків тимчасово відсутнього працівника (апаратника-сушильника 4-го розряду) не видавалися.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель