Справа №: 398/1517/18
провадження №: 2/398/1609/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"17" жовтня 2018 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

судді - Нероди Л.М.,

за участі секретаря - Борозни Л.М.,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №398/2073/18 за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення коштів за кредитом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за кредитом.

Позивач, мотивує свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 27.06.2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 6 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач стверджує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом на заяві. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, тому позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 88 712 грн. 52 коп. за кредитним договором з яких: 5 703 грн. 96 коп. заборгованість за кредитом; 74 807 грн. 96 коп. - заборгованість по процентам; 3 500 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 4 200 грн. 60 коп. - штраф (процентна складова).

У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача заперечував щодо повного задоволення позовних вимог, вказуючи, що позивач не попереджував відповідача про збільшення відсоткової ставки. Банк здійснив нарахування відсоткової ставки у збільшеному розмірі в односторонньому порядку, що потягло збільшення розміру відсотків за користування кредитом.

Заслухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини.

Між сторонами виникли правовідносини, стосовно неналежного виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи публічне акціонерне товариство комерційний банку «Приватбанк» відкрив на ім'я ОСОБА_2 картковий рахунок та видано картку зі строком дії, що відповідає строку зазначеному на картці та співпадає з кінцевим строком повернення кредиту.

Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Стаття 634 ЦК України передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відповідно ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3 постанови правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, ? щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З наданого розрахунку вбачається, що в період з 27 червня 2013 року до 31 серпня 2014 року за користування кредитом позивач нараховував відсотки в розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, в період з 01 вересня 2014 року до 31 березня 2015 року - 34,80% річних, в період з 01 квітня 2015 року до 30 квітня 2018 року - 43,20% річних.

Тобто, вбачається, що позивач неодноразово змінював відсоткову ставку за кредитом, в тому числі в сторону її збільшення.

Частина перша статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 та від 30 листопада 2016 року у справі №6-82цс16, та Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі №389/3409/16-ц (провадження №61-1036св17).

Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, останній отримав кредит з відсотковою ставкою 2,5% в місяць, тобто 30% в рік. За таких обставин суд виходить, із умов кредитування, які підписані відповідачем. Доказів про повідомлення відповідача про збільшення розміру відсоткової ставки та його письмову згоду на таке збільшення в односторонньому порядку, позивачем не надано.

Згідно ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, ч. 1 ст. 76 ЦПК України.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ч. 2 ст. 78 ЦПК України.

З урахуванням викладено, наданий позивачем розрахунок в частині розміру відсотків за користування кредитом, розрахованих за збільшеною в односторонньому порядку відсотковою ставкою, суперечить вимогам ЦК України та не може бути прийнятий судом як належний, допустимий та достовірний доказ розміру заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що розмір відсотків за користування кредитом становитиме 6 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України враховується судом.

Оскільки одночасне застосування пені та штрафів за одне й те саме порушення не допускається, тому суд вважає, що саме пеня не підлягає стягненню з відповідача. Щодо штрафу, то його розмір чітко встановлений договором, а тому його нарахування не викликає сумнівів у суду і він підлягає стягненню з відповідача.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також враховуючи сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у розмірі 1 762 грн. 00 коп., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 123 грн. 06 коп. та дана сума є пропорційною суми боргу, яка підлягає стягненню.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 264, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає у АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження якого: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код за заборгованість за кредитним договором станом на 04 червня 2018 року в розмірі 16 404 (шістнадцять тисяч чотириста чотири) грн. 56 коп., яка складається з: 5 703 грн. 96 коп. - заборгованості за кредитом; 6 000 грн. 00 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 4 200 грн. 60 коп. - штраф (процентна складова).

Відмовити у задоволені інших позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає у АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження якого: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код за судовий збір у розмірі 123 (сто двадцять три) грн. 06 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА