Справа № 127/7951/18

РІШЕННЯ

Іменем України

29.10.2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Ганкіної І.А.,

за участі секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності за набувальною давністю, -

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 27 січня 2001 року померла його тітка ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшла земельна ділянка площею 2,75 га, що розташована на території Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначає, що він є племінником ОСОБА_3 Інших спадкоємців немає. Вказує, що мав намір оформити спадщину після смерті тітки, однак в державній нотаріальній конторі йому повідомили, що відповідно до ст. 530 ЦК України в редакції 1963 року, яка була чинною на час відкриття спадщини, племінники не можуть бути спадкоємцями після смерті тітки, дядька. Крім того, державний акт на право власності на земельну ділянку містить дату видачі 14.03.2001 року, тобто його було видано вже після смерті спадкодавиці. Позивач зазначає, що з часу відкриття спадщини він обробляє дану земельну ділянку. Вважає, що він добросовісно отримав в користування вказану земельну ділянку, оскільки більш як 16 років підряд безперервно володіє і користується нею.

12 січня 2018 року, з метою отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку, він звернувся до Вороновицької селищної ради із відповідною заявою. У відповідь на дане звернення, Вороновицька селищна рада повідомила його, що згідно з Планом існуючого використання земель Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, що зберігається у Вороновицькій селищній раді, вказана земельна ділянка № 112, площею 2,75 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, знаходиться за межами населеного пункту смт. Вороновиця.При цьому, Вороновицька селищна рада повідомила йому, що згідно із ч. 4 ст. 122 ЗК України, Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до чого Вороновицька селищна рада зазначила, що порушене питання у його заяві не входить до її повноважень та скерувала подану ним заяву за належністю до відповідного органу ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Вінницькій області.В той же час, отримавши його заяву, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надало відповідь від 07.03.2018 р. за № Ц-153/0-336/6-18, в якій повідомило його, що враховуючи постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.06.2017 р. № 1102/02-31, право на земельну частку (пай) може бути відновлено в судовому порядку.

Таким чином, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку за набувальною давністю та передати цю земельну ділянку йому у власність.

В судове засідання учасники справи не зявились.

Представник позивача ОСОБА_1 згідно довіреності ОСОБА_4 попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Представники відповідачів в судове засідання не зявились без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись судом завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без їхньої участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Представник відповідача заступник начальника ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Вінницькій області ОСОБА_5 04.07.2018 року подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що в даному випадку Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не може вважатися належним відповідачем за даним позовом адже згідно п.13 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Стосовно заявленої позовної вимоги зазначає, що на думку позивача, він на протязі більш як 16 років безперервно володіє і користується земельною ділянкою, що належала гр. ОСОБА_3 (Державний акт серії ВН 3895), а тому набув права власності за набувальною давністю.

З такими висновками позивача представник відповідача не погоджується. Вказує, що відповідно до ч.1 ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Згідно пп. б п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 згідно з положеннями статті 119 передача громадянину у власність або в користування земельної ділянки, якою він добросовісно, відкрито і безперервно користується протягом 15 років за відсутності документів про право на цю земельну ділянку, здійснюється у порядку, встановленому ЗК. Зворотної дії в часі ця норма не має.

У відповідності до п.3 листа Верховного Суду України від 29.10.2008 року № 19-3767/0/8-08 норма ст. 119 ЗК України щодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може застосовуватися з 1 січня 2017 відповідно до п. 1 розділу IX «Прикінцеві положення» ЗК України.

З аналізу норми ст. 119 ЗК України вбачається, що для набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю необхідно щоб громадянин добросовісно, відкрито і безперервно користувався нею протягом 15 років.

Водночас в додатках до позовної заяви відсутні належні докази, які дійсно підтверджують те, що гр. ОСОБА_1 протягом 15 років добросовісно, відкрито та безперервно користувався земельною ділянкою, яка належала гр. ОСОБА_3 Згідно довідок Вороновицької селищної ради, які додані до позовної заяви вбачається, що позивач обробляє лише присадибну ділянку біля будинку, а не ділянку яку бажає отримати за набувальною давністю.

За вказаних обставин представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 39-40).

19.07.2018 року позивачем по справі було подано відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що він є єдиним племінником померлої ОСОБА_3, якій належала спірна ділянка. Інших спадкоємців немає.

Водночас, з метою отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку, він звернувся до Вороновицької селищної ради із відповідною заявою (вх. № 55/02-22).У відповідь на його звернення, Вороновицька селищна рада повідомила, що згідно з Планом існуючого використання земель Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, що зберігається у Вороновицькій селищній раді, вказана земельна ділянка № 112, площею 2,75 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, знаходиться за межами населеного пункту смт. Вороновиця.При цьому, Вороновицька селищна рада повідомила, що згідно із ч. 4 ст. 122 ЗК України, Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.Відповідно до чого, Вороновицька селищна рада зазначила, що порушене питання у заяві ОСОБА_1 не входить до її повноважень та скерувала подану ним заяву за належністю до відповідного органу ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Вінницькій області.Таким чином, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області є належним відповідачем в розумінні ст. 48 ЦПК України.

Також позивач зазначає, що у своєму відзиві відповідач вказує про те, що в додатках до позовної заяви відсутні належні докази, які дійсно підтверджують те, що гр. ОСОБА_1 протягом 15 років добросовісно, відкрито та безперервно користувався земельною ділянкою, яка належала гр. ОСОБА_3 Згідно довідок Вороновицької селищної ради, які додані до позовної заяви, вбачається, що позивач обробляє лише присадибну ділянку біля будинку, а не ділянку, яку бажає отримати за набувальною давністю.Відтак, в якості підтвердження факту вільного володіння спірною ділянкою він надає копію довідки Вороновицької селищної ради від 13.07.2018 р., з якої вбачається, що ОСОБА_1 вільно користується земельною ділянкою (паєм) за № 112, площею 2,75 га, що розташована на території Вороновицької селищної ради за межами населеного пункту, після смерті своєї тітки ОСОБА_3При цьому, наголошує, що ОСОБА_3 померла 29.01.2001 року, а отже він вільно користується земельною ділянкою понад 17 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих ними до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 27 січня 2001 року в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області померла ОСОБА_3, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 113446 від 29.01.2001 року (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі й на земельну ділянку № 112, площею 2,75 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Вороновицької селищної ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_3 згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 3895, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 112, виданого 14 березня 2001 року на підставі рішення 16 сесії 3 скликання Вороновицької селищної ОСОБА_4 народних депутатів від 03 березня 2001 року, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 6).

Відповідно до ксерокопії довідки № 1725, виданої виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 08.09.2006 року та ксерокопії довідки № 02-29/715, виданої виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 12.12.2016 року, ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 вступив у володіння спадковим майном, а саме: обробляє присадибну ділянку біля будинку, у нього на руках знаходиться державний акт на право власності на землю, який належав ОСОБА_3 (а.с. 8, 13).

З ксерокопії довідки № 1726, виданої виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 08.09.2006 року та ксерокопії довідки № 02-29/714, виданої виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 12.12.2016 року, вбачається, що позивач по справі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, є рідним племінником померлої ОСОБА_3 (а.с. 9, 12).

Відповідно до ксерокопії довідки № 319, виданої виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 28.02.2001 року та ксерокопії довідки № 02-29/713, виданої виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 12.12.2016 року, вбачається, що позивач по справі ОСОБА_1 здійснив похорон за власний рахунок своєї тітки ОСОБА_3, яка померла 27 січня 2001 року (а.с. 10, 11).

Згідно ксерокопії постанови Вінницької районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1102/02-31 від 07.06.2017 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщини за законом після смерті 27 січня 2001 року ОСОБА_3 у звязку з тим, що ним документально не було підтверджено родинні відносини зі спадкодавицею, а саме, що він є її племінником. Також, у звязку з тим, що відповідно до ст. 530 ЦК України в редакції 1963 року, яка була чинною на час відкриття спадщини, племінники не являлися спадкоємцями після смерті їх тітки, дядька. І, крім того, через те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку видано 14 березня 2001 року, тобто після смерті спадкодавиці. Відповідно, згадана земельна ділянка (обєкт нерухомого майна) не належала їй на праві власності на час відкриття спадщини, тому до складу спадщини не входить (а.с. 7).

Оскільки ОСОБА_3, яка померла 27 січня 2001 року, правовстановлюючого документу при житті на земельну ділянку № 112, площею 2,75 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, не мала, відповідно їй належить лише право на земельну частку (пай).

За ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток» право на земельну частку (пай) мають громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Так, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР, про що зазначено у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-1316 від 05.2013 року.

Згідно ст. 530 ЦК УРСР (у редакції 1963 року, чинній на час відкриття спадщини) при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті

ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Отже судом є встановленим, що спадщина після смерті 29 січня 2001 року відкрилась в період чинності ЦК УРСР у редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР (у редакції 1963 року, чинній на час відкриття спадщини) племінники не являлися спадкоємцями після смерті їх тітки, дядька.

За вказаних обставин, суд вважає необґрунтованим та безпідставним посилання представника відповідача ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Вінницькій області на те, що позивачу необхідно відновлювати своє спадкове право в судовому порядку на підставі норм ЦК України в редакції 2003 року.

Відповідно до частини 1 статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 119 ЗК України передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, позивач ОСОБА_1 12 січня 2018 року, з метою отримання правовстановлюючого документу на земельну ділянку, звернувся до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області із відповідною заявою (вх. № 55/02-22).

У відповідь на звернення ОСОБА_1, Вороновицька селищна рада Вінницького району Вінницької області повідомила його, що згідно з Планом існуючого використання земель Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, що зберігається у Вороновицькій селищній раді, вказана земельна ділянка № 112, площею 2,75 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, знаходиться за межами населеного пункту смт. Вороновиця.

При цьому, Вороновицька селищна рада Вінницького району Вінницької області повідомила йому, що згідно із ч. 4 ст. 122 ЗК України, Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до чого, Вороновицька селищна рада зазначила, що порушене питання у поданій заяві не входить до її повноважень та скерувала дану заяву за належністю до відповідного органу ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с. 14).

Отримавши заяву ОСОБА_1, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надало відповідь від 07.03.2018 р. за № Ц-153/0-336/6-18, в якій повідомило його, що враховуючи постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.06.2017 р. № 1102/02-31, право на земельну частку (пай) може бути відновлено в судовому порядку.

За ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до п. а) ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно п. б) ч. 15 розділу X «Перехідних положень» ЗК України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2019 року, не допускається: купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

З аналізу вищезазначеного, вбачається, що до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2019 року, не допускається також відчуження земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництвашляхом передачі у власність та визнання за громадянами права власності на таку земельну ділянку за набувальною давністю.

За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Також, у звязку з відмовою в задоволенні позову, суд вважає залишити за позивачем судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ І.А.Ганкіна