ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/4817/108/18 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Хома М. В., Костів О. З.,

секретаря - Романюк Х.Ю.

сторін - представника ПАТ "Укрсоцбанк" Панченка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/15838/18 за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 серпня 2018 року про забезпечення позову, постановлену суддею Позняком В.М. в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", державного реєстратора Жовнівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області Шелюжака Василя Ярославовича про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності,

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПАТ "Укрсоцбанк", державного реєстратора Жовнівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області Шелюжака В.Я. про скасування рішення державного реєстратора за № 40126248 від 15 березня 2018 року про реєстрацію за ПАТ "Укрсоцбанк" права власності на квартиру АДРЕСА_1 та припинення права власності ПАТ "Укрсоцбанк" на вказану квартиру.

Того ж дня, позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, в обґрунтування якої зазначив, що державний реєстратор без наявності документа, що підтверджує факт завершення 30-тиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги, прийняв рішення про здійснення реєстрації прав власності на його квартиру за ПАТ "Укрсоцбанк". Також зазначив, що між ним та банком не укладався договір про задоволення вимог іпотекодержателя, дане питання не узгоджувалося у вигляді іпотечного застереження в іпотечному договорі, згоди на звернення стягнення на належну йому квартиру він не давав, на момент такого звернення діяв мораторій на звернення стягнення на житло, а заборгованість, в рахунок якої звернено стягнення, є спірною.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 серпня 2018 року вказану заяву задоволено частково. Заборонено відчуження квартири АДРЕСА_1. Копію ухвали направлено учасникам справи та у Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області для негайного виконання.

В апеляційній скарзі ПАТ "Укрсоцбанк" просить скасувати ухвалу суду, вважаючи її незаконною, прийнятою в зв'язку з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд не переконавшись, що спірне майно може бути у власності іншої особи, під арештом, забороною чи в іпотеці, прийняв рішення про забезпечення даного позову.

На думку апелянта, задовольнивши заяву позивача про забезпечення позову, суд тим самим порушив право Банку, як власника, на розпорядження квартирою, оскільки за рішенням державного реєстратора Шелюжака В.Я. від 15.03.2018 року, прийнятим на підставі іпотечного застереження відповідно до укладеного 07.05.2008 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 іпотечного договору, право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ст. 37 ЗУ "Про іпотеку" перейшло до ПАТ "Укрсоцбанк", який на даний час є правомірним власником квартири та має право розпоряджатись даним майном.

У судовому засіданні представник відповідача ПАТ "Укрсоцбанк" адвокат Панченко Д.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

В своєму відзиві ОСОБА_2 відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи її безпідставною. Вказує, що застосовуючи заходи забезпечення позову судом було встановлено, що спірна квартира внаслідок прийняття державним реєстратором Шелюжаком В.Я. рішення від 15.03.2018 року була зареєстрована за ПАТ "Укрсоцбанк", що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Оскільки предметом оскарження у спорі між сторонами є неправомірність набуття банком права власності на цю квартиру, то до вирішення спору по суті право банку щодо відчуження цієї квартири має бути обмежене. Такий спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами. Подаючи апеляційну скаргу та обгрунтовуючи її обмеженням прав власника на продаж спірної квартири, відповідач підтверджує, що має намір відчужити дане майно, незважаючи на оскарження ОСОБА_2 підстав його набуття у власність.

Ні позивач ОСОБА_2, ні державний реєстратор Шелюжак В.Я., будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. У письмовому клопотанні, що надійшло на адресу Тернопільського апеляційного суду 09.10.2018 року представник позивача Шелюжак В.Я. просив розгляд справи проводити без його участі. У відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін не є перешкодою для розгляду справи, в зв'язку з чим суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності позивача і його представника.

Перевіривши законність ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 15 серпня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "Укрсоцбанк", державного реєстратора Жовнівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області Шелюжака В.Я. про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності.

Одночасно зі зверненням з позовом ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Предметом пред'явленого позову є скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності Банку на вищезгадану квартиру.

Підставами заявленого позову позивач зазначав: факт реєстрації 15.03.2018 року державним реєстратором Жовнівської сільської ради Бережанського району Тернопільської області Шелюжаком В.Я. за ПАТ "Укрсоцбанк" права власності на квартиру АДРЕСА_1 всурепеч ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень" (зокрема, без наявності документа, що підтверджує завершення 30-тиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги); заперечення факту укладення між ним і Банком договору про задоволення вимог іпотекодержателя та відсутність відповідного іпотечного застереження в іпотечному договорі; відсутність з його боку згоди на звернення стягнення на належну йому квартиру; факт дії на момент звернення Банку до нотаріуса мораторію на звернення стягнення на житло, а також, наявність у нього спору щодо заборгованості, в рахунок якої звернено стягнення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст.150 ЦК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені ст.150 ЦПК України, п.2 ч.1 якої передбачає забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" з наступними змінами і доповненнями, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п.10 цієї ж постанови при розгляді заяв про забезпечення позову заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Встановивши, що між сторонами виник спір з приводу законності прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на іпотечне майно (квартиру) за ПАТ "Укрсоцбанк" на підставі укладеного між Банком і ОСОБА_2 договору іпотеки, й факт реєстрації за Банком права власності на іпотечне майно надає йому право розпорядитися таким на власний розсуд, в тому числі, й під час розгляду справи судом, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, суд першої інстанції з урахуванням, в тому числі, співмірності заявленого позивачем виду забезпечення позову, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ПАТ "Укрсоцбанк" відчужувати квартиру АДРЕСА_1

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що в повній мірі відповідають вимогам ст.149-150 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ПАТ "Укрсоцбанк" в частині безпідставності прийнятого судом рішення з посиланням на те, що суд не переконався в тому, що спірне майно перебуває у власності іншої особи й внаслідок задоволення заяви позивача порушено право Банку, як власника, на розпорядження квартирою, право власності на яку набуто за рішенням державного реєстратора Шелюжака В.Я. від 15.03.2018 року, прийнятим на підставі іпотечного застереження відповідно до укладеного 07.05.2008 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 іпотечного договору, колегія суддів до уваги не приймає, як такі, що спростовуються змістом оскаржуваної ухвали (абз.3 а.с.11), з якої вбачається, що факт перебування спірного майна у власності Банку судом враховано шляхом прийняття рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 з метою не порушення прав Банку, як власника, на користування спірною квартирою. Крім цього, доводи Банку щодо порушення його прав на розпорядження квартирою колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріалами справи встановлено, що між сторонами існує такий, що знаходиться на вирішенні суду спір з приводу законності рішення державного реєстратора щодо набуття Банком права власності на предмет іпотеки (квартиру) на підставі іпотечного застереження; встановлені судом заходи забезпечення позову мають лише тимчасовий характер й апелянтом не наведено обставин і доказів на їх підтвердження, які б свідчили про те, що вжиті судом заходи забезпечення позову перешкоджають його господарській діяльності й наносять при цьому значні збитки такій діяльності.

З урахуванням того, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ПАТ "Укрсоцбанк" слід залишити без задоволення .

Керуючись ст.ст. 35 ч.1; 259 ч.ч.1, 2, 6, 8; 374 ч.1 п.1; 375 ч.1; 381 ч.1; 382 ч.ч.1, 2; 384 ч.1; 389 ч.1 п.2; 390 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 серпня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 15 жовтня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи