Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

20.09.2018 Справа №607/12838/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Осів І.В., позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 обгрунтовує позов тим, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. 23 серпня 2014 року за вказаною адресою був зареєстрований ОСОБА_2, який протягом усього періоду не проживає у даному житловому будинку, його речі та майно відсутні, оплату за комунальні послуги та інші послуги не вносить. Посилаючись на наведене, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді від 11 липня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 30 липня 2018 року, а ухвалою суду від 16 серпня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 20 вересня 2018 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених в ньому, та просила задовольнити.

Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, відзиву на позов не надав, тому, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Судом встановлено наступні обставини.

Із свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок від 29 травня 2002 року слідує, що виконкомом Дубівецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області посвідчено, що 1/7 частки житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому сільської ради № 31 від 02 жовтня 2000 року. Зазначений житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами зареєстровано в Тернопільському районному бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1 та записаний в реєстрову книгу № 3 сторінки № 6 за реєстровим № 187.

Як вбачається із технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, власниками 1/7 частки даного будинку є: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9

Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в АДРЕСА_1 вбачається, що за даною адресою зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 виданого Відділом державної реєстарції актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області від 28 серпня 2014 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що 28 серпня 2014 року складено відповідний актовий запис № 20.

Згідно довідки Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 315 від 04 липня 2018 року вбачається, що склад сім'ї ОСОБА_1 станом на 01.07.2018 року наступний: ОСОБА_3 (голова домогосподарства), ОСОБА_1 (донька), ОСОБА_10 (онука), ОСОБА_2 (не родич).

Згідно акту обстеження житлового будинку від 02 липня 2018 року членами комісії в складі: депутата Байковецької сільської ради по виборчому окрузі № 22 ОСОБА_11, сусідів - ОСОБА_12 та ОСОБА_13, було перевірено факт проживання в АДРЕСА_1 ОСОБА_2, та встановлено факт його відсутності в даному будинку.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 72 Житлового кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно вимог ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

За вказаних обставин судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім'ї співвласників житлового будинку НОМЕР_5 по АДРЕСА_1, у вказаному будинку не проживає, тому позов слід задовольнити та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 71, 72, 107 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2), третя особа - ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) в користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) 704 (сімсот чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Заочне рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області Позняк В.М.