Справа № 214/5242/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 жовтня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Євтушенка О.І.,

секретар судового засідання - Бєлікова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/5242/18

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою 09.08.2018 року, в якій просила суд: розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 24.02.2012 року, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №40; після розірвання шлюбу прізвище «ОСОБА_1» залишити без змін; стягувати зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття; рішення суду в частинні стягнення аліментів допустити до негайного виконання.

Пред'явлені вимоги мотивовано тим, що в період фактичних шлюбних стосунків у ОСОБА_1 зі ОСОБА_2 вона народила сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком дитини в свідоцтві про народження зазначений ОСОБА_2, факт батьківства ним не оспорювався. 24.02.2012 року вони офіційно оформили свої стосунки, зареєструвавши шлюб. Протягом останніх місяців шлюбно-сімейні стосунки між ними припинено у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, виникненням сварок. Подружжя проживає окремо, спільного господарство не ведуть, єдиного бюджету не мають. Вважаючи, що примирення не можливе та суперечитиме її інтересам, позивач просила розірвати шлюб. Наміру зберегти сім'ю зі ОСОБА_2 на майбутнє вона не має. Крім того, малолітній ОСОБА_3 залишився проживати з матір'ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. Матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_2 не надає. За даних обставин, керуючись інтересами дитини та наміром забезпечити повноцінне задоволення її першочергових потреб, а також з метою визначення офіційно розміру аліментів, які ОСОБА_2 повинен сплачувати на утримання сина, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, згідно заяви просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Категорично заперечувала проти надання сторонам строку на примирення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітнього сина в заявленому позивачем розмірі визнав. Натомість заперечував проти розірвання шлюбу, заявивши клопотання про надання сторонам строку на примирення, оскільки має намір зберегти сім'ю та примиритись зі ОСОБА_1

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, а також з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв.

Ухвалою суду від 29.10.2018 року, постановленою на місці, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Ухвалою суду від 27.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд,-

ВСТАНОВИВ:

24.02.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №40 (а.с.4).

В період фактичних шлюбних стосунків у сторін народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_3 від 06.12.2011 року, батьком зазначений ОСОБА_2, факт батьківства ним визнаний, у тому числі в ході розгляду справи.

Як вказувала позивач, що підтверджується довідками відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради від 27.07.2018 року (а.с.8, 9), малолітній ОСОБА_3 значиться зареєстрованим та проживає зі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4.

Судовим розглядом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено у зв'язку з різними поглядами на сумісне життя, виникненням постійних суперечок. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, єдиного бюджету не мають.

Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України.

Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Заперечуючи проти розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_2 посилався, що має намір зберегти сім'ю та просив надати сторонам строк на примирення.

Однак, позивач ОСОБА_1 категорично заперечувала проти розірвання шлюбу, посилаючись на те, що примиритись зі ОСОБА_2 не бажає, проживати з ним разом не буде, оскільки боїться його. Своєю поведінкою він лякає не тільки її, а й дитину. ОСОБА_1 не хоче й надалі жити в страхові та постійних побоюваннях за себе та свою дитину, а тому наполягала на розірванні шлюбу.

В силу ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як визначено положеннями ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Таким чином, вжиття заходів щодо примирення подружжя є його правом, а не обов'язком. При цьому, примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечитиме моральним засадам суспільства, а відтак суд не вправі примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов'язків особистого характеру тощо.

З огляду на категоричну позицію позивача, яка жодним чином не бажає йти на примирення з відповідачем та наміру зберегти їх сім'ю на майбутнє не має, оскільки, як вона вказувала в письмовій позиції, від відповідача вона постійно зазнає моральне насилля, через його ревнощі втратила роботу, та вчинення ним постійних сварок, прояв ревнощів в присутності дитини негативно позначаються на ній та синові, в той час як ніхто не вправі примушувати сторін до шлюбу, його збереження, суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам строку на примирення, оскільки це суперечитиме інтересам позивача та за встановлених судом обставин, фактичних взаємин подружжя, дійсних підстав позову, не створить умов для збереження сім'ї на майбутнє й суперечитиме моральним засадам, інтересам позивача, може негативно позначитись на дитині.

До того ж, заявлення відповідачем клопотання про надання строку на примирення здійснено з пропуском встановленого законом процесуального строку у зв'язку з неодноразовими його неявками до суду (04.09.2018 року, 27.09.2018 року, 11.10.2018 року, 12.10.2018 року), хоча про призначені судові засідання він був повідомлений належним чином, що суд розцінює як його легковажне ставлення не тільки до вирішення справи, а й до збереження стосунків зі ОСОБА_1

Згідно ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 24.02.2012 року слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1», яке після розірвання шлюбу просила залишити без змін згідно поданої нею заяви.

За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 стосовно розірвання шлюбу, укладеного між нею та ОСОБА_2 24.02.2012 року, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №40, із залишенням без змін її прізвища.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, суд виходить з наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що після припинення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюбно-сімейних стосунків, їх малолітній син ОСОБА_3 залишився проживати з матір'ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. Спір про визначення його місця проживання відсутній.

Судом також встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 між сторонами в позасудовому порядку не досягнуто. Вказані обставини визначають дійсність між сторонами спору та доцільність визначення розміру аліментів на утримання дитини за судовим рішення, що забезпечить захист його прав та інтересів.

Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини.

Згідно зі ст.ст.141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька.

Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред'явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження по справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У раз визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За даних обставин, враховуючи встановлені судом та доведені належними доказами обставини, що в розумінні ч.1 ст.182 СК України мають значення при визначенні розміру аліментів, а також визнання відповідачем заявленого позивачем розміру аліментів на утримання дитини, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог із стягненням з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх малолітньої дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 09.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за пред'явлення майнової вимоги про стягнення аліментів, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави, а понесені ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. за пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу - відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача на її користь.

В порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 206, 258-259, 263-265, ч.4 ст.274, 354, 355, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 24.02.2012 року, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №40 - розірвати.

Прізвище ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити без змін.

Стягувати зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 09.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 25.11.2029 року.

Стягнути зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягнути зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу.

Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Після набрання рішенням суду законної сили видати виконавчі листи для пред'явлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4.

ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6.

Рішення суду складено та підписано 29.10.2018 року.

Суддя О.І. Євтушенко