Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 363/4137/16-ц

провадження № 61-16386св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В.М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 березня 2017 року у складі судді Баличевої М. Б. та рішення Апеляційного суду Київської області від 10 травня 2017 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Ігнатченко Н. В., Кашперської Т. Ц. та касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Київської області від 10 травня 2017 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Ігнатченко Н. В., Кашперської Т. Ц.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (далі - ТОВ «Комплекс Агромарс») про нарахування та стягнення обов'язкової індексації заробітної плати і компенсації її втрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що працює у філії «Гаврилівській птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаді технолога цеху водопостачання та очисних споруд технічного департаменту та на громадських засадах є Головою Незалежної Професійної спілки «ПОБРАТИМИ» цієї філії.

Стверджував, що адміністрація ТОВ «Комплекс Агромарс» з 2014 до 2016 року жодного разу не вжила заходів щодо проведення індексації заробітної плати його працівників, а також не виплатила компенсацію втрат заробітної плати та відповідних виплат грошового забезпечення.

Позивач неодноразово в усній та письмовій формі звертався до відповідача з вимогами провести обов'язкову індексацію його заробітної плати та заробітної плати його колег, а також виплатити компенсації її втрат через непроведення індексації заробітної плати з 2014 до 2016 року, однак відповідач не реагує на зазначені вимоги

На підставі викладеного ОСОБА_4, після уточнення позовних вимог, просив зобов'язати ТОВ «Комплекс Агромарс» нарахувати йому обов'язкову індексацію заробітної плати та компенсацію її втрат через невиплату за період з 2014 до 2016 року, стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за обов'язкову індексацію заробітної плати і компенсацію її втрат в сумі 22 713,10 грн, а також визнати протиправною відмову ТОВ «Комплекс Агромарс» щодо проведення обов'язкової індексації його заробітної плати та компенсацію її втрат через невиплату за період з 2014 до 2016 року.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 15 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано відмову адміністрації ТОВ «Комплекс Агромарс» провести обов'язкову індексацію заробітної плати ОСОБА_4 та компенсацію її втрат через невиплату за період з 2014 до 2016 року протиправною та зобов'язано ТОВ «Комплекс Ангромарс» нарахувати обов'язкову індексацію заробітної плати ОСОБА_4 та компенсацію її втрат через невиплату за період з 2014 до 2016 року.

Стягнуто з ТОВ «Комплекс Агромарс» на користь ОСОБА_4 індексацію заробітної плати і компенсацію її втрат за період з 2014 до 2016 року в сумі 22 713,10 грн.

Вирішено питання судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач, порушуючи вимоги статей Законів України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», у період з 2014 до 2016 року не підвищував розмір оплати праці позивача в зв'язку з індексацією. При цьому суд першої інстанції посилався на те, що зазначена обставина встановлена Головним управлінням Держпраці у Київській області під час перевірки дотримання відповідачем вимог законодавства про працю, а також під час судового розгляду.

Визначаючи розмір індексації заробітної плати і компенсацію її втрат, суд першої інстанції погодився із наданим позивачем розрахунком, оскільки він відповідає вимогам Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1070 та Законам України «Про індексацію грошових доходів населення» та «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 10 травня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Комплекс Агромарс» задоволено частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 березня 2017 року скасовано в частині стягнення з ТОВ «Комплекс Агромарс» на користь ОСОБА_4 індексацію заробітної плати і компенсацію її втрат за період з 2014 до 2016 року в сумі 22 713,10 грн та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про допущені відповідачем порушення, що полягають у невиплаті позивачу індексації заробітної плати та компенсації її втрат.

Разом із цим апеляційний суд виходив з того, що позивач у своєму розрахунку індексації заробітної плати і компенсацію її втрат за період з 2014 до 2016 року вказав суму 22 713,10 грн за період з липня 2014 року до лютого 2017 року, але доказів розміру фактично отриманої ним заробітної плати за кожний місяць за визначений період не надав, а тому перевірити правильність нарахування позивачем індексації заробітної плати неможливо.

У травні 2017 року ТОВ «Комплекс Агромарс» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що, розглядаючи спір по суті, суди першої та апеляційної інстанції неповно, та необ'єктивно з'ясували обставини справи та не дослідили надані представником ТОВ «Комплекс Агромарс» докази проведення індексації заробітної плати позивача, зокрема, довідку за підписом головного бухгалтера підприємства та розрахункові листи.

При цьому відповідач посилався на те, що суди взяли до уваги надані ОСОБА_4 розрахункові листи без наведення мотивів належності та допустимості цих доказів, а надані відповідачем розрахункові листи без зазначення відповідних мотивів взяті до уваги не були.

ТОВ «Комплекс Агромарс» стверджувало, що відповідно до вимог Законів України «Про оплату праці» та «Про індексацію грошових доходів населення» щомісяця, в разі перевищення порогу індексації проводило індексацію розміру заробітної плати позивача, про що свідчать належним чином завірені розрахункові листи за період з травня 2014 року до грудня 2016 року, а також довідка відповідно до якої позивачу була нарахована сума індексації за кожен місяць.

У червні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду про неможливість перевірити правильність нарахування позивачем індексації заробітної плати у зв'язку з відсутністю доказів фактичної отриманої позивачем заробітної плати за кожен місяць з липня 2014 року до лютого 2017 року є неправильним.

Зокрема, ОСОБА_4 стверджував, що його розрахунок індексації заробітної плати і компенсації її виплат є правильний, оскільки зроблений, виходячи із розміру заробітної плати, зазначеного у витягу із штатного розпису підприємства, а також підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доходи за період з липня 2014 року до грудня 2015 року, довідкою пенсійного фонду (ОК-5), розрахунковими листками та виписками з його особового банківського рахунку.

Заперечень на касаційні скарги не надходило.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що наказом філії «Гаврилівській птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» від 02 червня 2014 року № 413 КА/к-п ОСОБА_4 прийнято на роботу технологом дільниці очисних споруд цеху водопостачання та очисних споруд технічного департаменту з оплатою праці відповідно до штатного розпису.

Наказом філії «Гаврилівській птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» від 09 червня 2016 року № 577к-з ОСОБА_4 звільнено за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 серпня 2016 року зазначений наказ скасовано, ОСОБА_4 поновлено на роботі у філії «Гаврилівській птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаді технолога цеху водопостачання та очисних споруд технічного департаменту з 09 червня 2016 року та стягнуто з ТОВ «Комплекс Агромарс» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 червня до 23 серпня 2016 року в розмірі 6 963,22 грн.

Наказом філії «Гаврилівській птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» від 04 жовтня 2016 року № 633КА/к-н скасовано наказ цієї філії від 09 червня 2016 року № 577к-з про звільнення ОСОБА_4 та поновлено його на роботі з 09 червня 2016 року.

Крім того, 01 червня 2016 року колектив філії «Гаврилівській птахівничий комплекс» ТОВ «Комплекс Агромарс» звернувся до Головного управління Держпраці у Київській області зі зверненням щодо можливого порушення вимог законодавства про працю у ТОВ «Комплекс Агромарс».

За результатами перевірки Головного управління Держпраці у Київській області зазначеного звернення встановлено, що у порушення частини шостої статті 95 КЗпП України та статті 33 Закону України «Про оплату праці» індексація заробітної плати на ТОВ «Комплекс Агромарс» не проводиться, про що складено акт від 16 червня 2016 року, а керівнику підприємства надано припис про усунення виявлених порушень у встановлений законодавством термін та складено протокол про адміністративне правопорушення.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 12 вересня 2016 року директора ТОВ «Комплекс Агромарс» ОСОБА_5 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 41 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Відповідно до довідки про доходи від 30 червня 2016 року № 503, виданої ТОВ «Комплекс Агромарс» за період з червня до грудня 2014 року ОСОБА_4 була нарахована заробітна плата у розмірі 44 031, 51 грн, з яких відраховано за обов'язковими платежами 2 054, 98 грн, податки 6 366, 95 грн та до сплати 35 609, 58 грн. (а.с. 29).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною шостою статті 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 33 згаданого Закону передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

У статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру відповідно до положень частини першої статті 2 цього Закону є об'єктом індексації грошових доходів населення.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до частини першої статті 5 наведеного Закону підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів.

У статтях 1 - 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Розглядаючи спір по суті, суди першої та апеляційної інстанції врахували положення наведених норм законів та, встановивши, що ТОВ «Комплекс Агромарс» не здійснювало індексацію заробітної плати ОСОБА_4 за період з 2014 до 2016 року та не здійснювало йому компенсації за затримку виплати такої індексації, дійшли правильних висновків про порушення відповідачем законодавства про оплату праці.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Комплекс Агромарс» про проведення індексації заробітної плати позивача та неналежну оцінку доказів судами в цій частині зазначених висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що не відноситься до повноважень Верховного Суду. Обставини, на які відповідач посилався у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Разом із тим, Верховний Суд не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необхідність відмови в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача індексації заробітної плати і компенсації її втрат в зв'язку з неможливістю перевірки правильності розрахунку позивача відповідних сум, з огляду на таке.

Відповідно до статті 213 ЦПК України 2004 року рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (стаття 303 ЦПК України 2004 року).

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

ОСОБА_4 на підтвердження своїх вимог надав до суду розрахунок індексації заробітної плати та компенсації. Апеляційний суд, ставлячи під сумнів такий розрахунок, посилався на те, що згідно із зазначеним розрахунком сума, яку позивач просив стягнути з відповідача, становила 22 713,10 грн за період з липня 2014 року до лютого 2017 року, однак докази про розмір фактично отриманої заробітної плати за кожен місяць вказаного періоду відсутні, а тому неможливо перевірити правильність цього розрахунку.

При цьому апеляційний суд наданий позивачем розрахунок належним чином не дослідив та не надав йому оцінки в сукупності з іншими доказами справи, в тому числі і розрахунковими листами по заробітній платі ОСОБА_4

У пункті 11 постанови пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов'язок суду.

З огляду на викладене апеляційний суд, встановивши наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача індексації заробітної плати та компенсацію її втрат, усупереч покладеному на нього обов'язку не з'ясував розміру сум, що підлягають стягненню, чим фактично не вирішив спір по суті.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином зібрані у справі докази, зокрема, наданий позивачем розрахунок індексації заробітної плати та компенсації її втрат, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме розміру сум, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції необхідно скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, належним чином дослідити всі зібрані у справі докази, дати їм відповідну правову оцінку та вирішити спір на підставі вимог закону і повно та всебічно з'ясованих обставин справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 10 травня 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П.Штелик