26 жовтня 2018 року м. Кремінна
Справа № 414/2457/18
Провадження № 2/414/604/2018
Кремінський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Безкровного І.Г.,
за участю секретаря с/з Нагорянської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
ОСОБА_2, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що витратила право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначається, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 За вказаною адресою зареєстрована донька позивача ОСОБА_4, яка у 2010 році виїхали до Російської Федерації і по теперішній час у цьому будинку не проживає. На даний час відповідач проживає у м. Москва, однак її адреса позивачу невідома.
В той же час факт реєстрації відповідача перешкоджає позивачу у реалізації її права власності на вказаний будинок, у зв'язку з чим позивач просила суд визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеним жилим приміщенням.
У судове засідання позивач та його представник ОСОБА_3 не з'явилися, останній надав заяву, в якій просив розглянути справу за їх відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань від неї не надходило, відзиву на позов не подала.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки нею не повідомлялися, відзиву на позову він не подала, а позивач та його представник не заперечували проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала.
Також у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно всебічно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.1978 є власником житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель на земельній ділянці 600 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1
Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 5129 від 23.08.2018, виданої адміністратором відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області, позивач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою також зареєстрована донька позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).
З акту щодо встановлення факту реєстрації ОСОБА_4 від 26.08.2018, підписаного головою Кремінської міської ради та сусідами-свідками ОСОБА_5 і ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_4 після прийняття громадянства знаходиться Російської Федерації знаходиться на території останньої та з 2010 року фактично не проживає за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1
Як зазначається у ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У зв'язку з цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, в якій залишається зареєстрованою його донька - відповідач ОСОБА_4, що позбавляє позивача права вільно розпоряджатися належною йому власністю.
Враховуючи зазначені обставини, а також той факт, що ОСОБА_4 без поважних причин не проживає за адресою своєї реєстрації понад рік, що підтверджується дослідженим у судовому засіданні актом щодо встановлення факту проживання від 26.08.2018, суд дійшов висновку, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання: АДРЕСА_1), в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2; місце реєстрації: АДРЕСА_1), про визнання особи такою, що витратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його складення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Кремінського районного суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя І.Г. Безкровний