АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25вересня 2018 року м. Київ

Справа № 755/5823/18

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

судді-доповідача: Соколової В.В

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Ластовки Н.Д. 04 червня 2018 року в м. Києві у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 червня 2014 року у розмірі 57025,34 грн., з яких: 3180,00 грн. - заборгованість за кредитом, 46903,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3750,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 2691,68 грн. (процентна складова), та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Справа № 755/5823/18
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06 червня 2014 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31 грудня 2017 року має заборгованість у розмірі 57025,34 грн. за кредитним договором № б/н від 06 червня 2014 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 3180,00 грн. заборгованості за кредитом, 159,00 грн. штрафу, 1762,00 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору, а всього - 5101,00 грн.

В решті позову - відмовлено.

Не погодилося із рішенням АТ КБ «ПриватБанк», його представником на адресу суду першої інстанції поштою направлено апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі вказується на незаконність, необґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та штрафними санкціями. Судом не враховано, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором перед відповідачем виконав, а саме, надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку. У свою чергу, відповідач умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконує, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється з дати списання коштів з позичкового рахунка до майбутньої дати сплати відсотків, а також за період, що починається з попередньої дати сплати відсотків по поточну дату сплати відсотків. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється на дату сплати поточного чергового платежу, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році.

Матеріали справи не містять взагалі заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог, навпаки частковою сплатою заборгованості, відповідачем визнано обов'язок щодо виконання умов кредитного договору, в тому числі і щодо сплати відсотків.

На підставі викладеного просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги про стягнення процентів та неустойки.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлені, і підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Між позивачем та відповідачем 06 червня 2014 року складена та підписана ОСОБА_2 Анкета-заява з приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «ПриватБанк». У заяві визначені умови щодо надання пільгового періоду до 55 днів за кожною сплатою, базова процентна ставка встановлена на рівні 2,9 % в місяць, щомісячний платіж 7% від суми заборгованості, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів нараховується за формулою, що становить суму двох видів пені, також визначений штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. (а.с.8,9).

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві ОСОБА_2, останній підтвердив, що він погоджується із тим, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п.п. 1.1.3.2.3. п. 1.1.3.2. Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням виплат і зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення проінформувати клієнта, в тому числі у виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо на протязі 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то рахується, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, по власному рішенню банку та без попереднього повідомлення клієнта.

Згідно з п. 1.1.6.1. та п.1.1.6.2. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг зміни у дані Умови та Правила надання банківських послуг вносяться щомісячно в односторонньому порядку у випадках не заборонених чинним законодавством України. У тих випадках коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання офіційного сайту банку або підписом необхідних документів безпосередньо у відділенні банку.

В порядку п. 2.1.1.1. вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ «Приватбанку», Пам'ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов'язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно з п. 2.1.1.2.1.. вищевказаного Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 06.06.2014 вбачається, що відповідачем здійснювалося зняття коштів з карткового рахунку № 320367 тобто він користувався встановленим кредитним лімітом. При цьому, отримання кредитних коштів і погашення кредитної заборгованості відповідачем мало місце до 25.09.2014. Сума кредиту в розмірі 3180,00 грн. була отримана відповідачем 31.10.2014, однак повернення цієї суми не здійснювалося (а.с.5,6).

У зв'язку з наявністю вказаної заборгованості позивачем було здійснено нарахування відсотків за користування кредитом. Так, з 01.09.2014 по 31.03.2015 - 34,8%, а з 01.04.2015 по 31.12.2017 - 43,2%. Загальний залишок заборгованості за відсотками із застосування вказаних ставок визначений позивачем в сумі 46703,97 грн.

Неустойка визначена позивачем у вигляді пені в розмірі 3750,00 грн. та штраф в розмірі 3191,68 грн., проте порядок їх розрахунку не наведений.

Договором приєднання, в силу ч. 1 ст.634 ЦК України, є договір умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», від 22 вересня 2011 року № 3795-УІ, текст ст. 1056-1 ЦК України викладено в такій редакції: «Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною».

10 січня 2009 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2008 року № 661-УІ, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною потягом строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору між сторонами у справі) споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, сума кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, річна відсоткова ставка за кредитом та інше.

У постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 752/16018/15-ц зроблено висновок, що «у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку».

У постанові від 14 березня 2018 року у справі № 515/1844/16-ц Верховний Суд встановив, що зміна тарифного плану через SMS - повідомлення не може бути прийнято до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами встановлено обов'язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять.

З наведених вище обставин справи вбачається, що дійсно між сторонами був укладений договір споживчого кредиту шляхом укладення договору приєднання. Як і публічний договір, договір приєднання є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання, надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3180,00 грн., однак повернення цієї суми не здійснювалося. У зв'язку з цим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку приходить до висновку, що

Виходячи з аналізу наведених норм чинного законодавства, слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-УІ. Проте дані правовідносини виникли після набрання чинності цього Закону, а отже одностороння зміна умов щодо розміру процентів за користування кредитом не допускається. В дані справі вбачається, що умовами договору був визначений розмір процентної ставки 2,9 % на місяць, відповідно річна ставка становить 34,8 %, натомість в період з 01.04.2015 по 31.12.2017 позивачем застосована відсоткова ставка - 43,2 %.

Крім того слід звернути увагу, що кредит надався на період 55 днів і саме на цей період була визначена процентна ставка. Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

За приписом абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У зв'язку з цим , доводи апеляційної скарги щодо здійснення нарахування відсотків до повного погашення заборгованості за кредитом колегія суддів вважає необґрунтованими. Наданий стороною позивача розрахунок заборгованості не дає можливості відокремити суму нарахованих відсотків у визначений договором строк та поза ним.

Слід погодитися з твердженнями позивача, що нарахування відсотків здійснюється на дату сплати поточного чергового платежу, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році. Однак, вже на момент видачі кредитних коштів значиться кількість днів заборгованості - 26, а загальна фактична кількість днів поза межами строку виконання зобов'язання не визначена. Наведені обставини унеможливлюють визначення суми заборгованості по процентам за користування, а отже ці вимоги не є доведеними позивачем, відповідно, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні цих вимог є обґрунтованим.

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. Судом першої інстанції розмір неустойки визначений у сумі 159,00 грн., що становить 5 % від суми заборгованості, що є розумним і справедливим.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності заперечень відповідача щодо пред'явлених до нього позовних вимог відхиляються апеляційним судом, оскільки на суд покладається обов'язок здійснення повного і всебічного розгляду справи не залежно від висловленої позиції сторін у справі, на підставі доказів наявних в матеріалам справи, яким суд має надати об'єктивну оцінку.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: