Справа № 310/946/18
РІШЕННЯ

Іменем України

26 жовтня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Дністрян О.М.,

при секретарі Уставицькій Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Бердянська регіональна товарна біржа «Нерухомість Приазовя», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Бердянська регіональна товарна біржа «Нерухомість Приазовя», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, мливуючи тим, що 25 червня 1998 року він придбав на підставі договору купівлі-продажу нерухомості № 610 у ОСОБА_3 11/30 (одинадцять тридцятих) частин домоволодіння, яке знаходиться за адресою: вул. Правди, буд. № 79 в м. Бердянськ Запорізької області, вартістю 3000 грн.. Вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991р. був зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя», про що зроблений відповідний запис в Журналі реєстрації угод за № 610 від 25 червня 1998 року. Між сторонами по договору була досягнута домовленість щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомості та відбулося повне його виконання: одна сторона (продавець) передав майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець прийняв майно і сплатив за нього певну грошову суму й сторони здійснили реєстрацію договору в Бердянському підприємстві з технічної інвентаризації, але договір купівлі-продажу нерухомості не був посвідчений нотаріально через юридичну необізнаність сторін. Таким чином, обидві сторони договору купівлі-продажу нерухомості повністю виконали угоду, що потребує нотаріального посвідчення, тому були цілком впевнені в тому, що їх дії є законними і ніякого в подальшому оформлення не потребують. На теперішній час він має намір продати зазначену вище частку житлового будинку, тому й звернувся до нотаріальної контори з вказаним питанням, але в усному порядку йому було розяснено нотаріусом, що станом на даний час нотаріус не матиме змоги посвідчити зазначену угоду, адже відповідно до діючого законодавства України договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути посвідчений нотаріально. Вважає, що відповідно до норм діючого законодавства на час укладання договору, останній не потребував обов'язкового нотаріального посвідчення та вважався укладеним з моменту його реєстрації на біржі та подальшої реєстрації у БТІ. 23 жовтня 2003 року продавець будинку ОСОБА_3 помер, тому зареєструвати даний договір купівлі-продажу у нотаріуса не має можливості, а тому він змушений звернутися з позовом до суду про визнання договору купівлі-продажу нерухомості № 610, а сааме, 11/30 частин домоволодіння за адресою: вул. Правди, буд. № 79 в м. Бердянськ Запорізької області дійсним. Єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_3 є його матір ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку він

залучає до участі в даній справі в якості відповідача, як правонаступника. Просив визнати договір купівлі-продажу нерухомості від 25 червня 1998 року, зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя» за номером № 610 від 25.06.1998р., що укладений між ним та ОСОБА_3, на підставі якого він отримав у власність 11/30 частки житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Правди, буд. № 79, в м. Бердянськ Запорізької області, дійсним.

До початку судового засідання від представника позивача адвоката ОСОБА_5 (довіреність від 22.11.2017р.) надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Третя особа Бердянська регіональна товарна біржа «Нерухомість Приазовя», сповіщена належним чином про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному сайті суду, до суду не зявилась, про причини неявки не пвідомили.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 червня 1998 року ОСОБА_1І придбав на підставі договору купівлі-продажу нерухомості № 610 у ОСОБА_3 11/30 (одинадцять тридцятих) частин домоволодіння, яке знаходиться за адресою: вул. Правди, буд. № 79 в м. Бердянськ, Запорізької області, за яку сплатив 3000 грн.

Вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991р. був зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя», про що зроблений відповідний запис в «Журналі реєстрації угод» за № 610 від 25 червня 1998 року (а.с.7).

Крім того, право власності за ОСОБА_1 на зазначену частину домоволодіння, розташованого за адресою: м. Бердянськ, вул. Правди, буд. 79, на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу було зареєстровано Бердянським підприємством з технічної інвентаризації 25.06.1998 року (а.с.7).

Між сторонами по договору, тобто ОСОБА_6 та ОСОБА_3, була досягнута домовленість щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомості та відбулося повне його виконання: одна сторона (продавець) передав майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець прийняв майно і сплатив за нього певну грошову суму й сторони здійснили реєстрацію договору в Бердянському підприємстві з технічної інвентаризації, але договір купівлі-продажу нерухомості не був посвідчений нотаріально через юридичну необізнаність сторін.

23 жовтня 2003 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖС №262962 від 24.10.2003 р. (а.с.13).

Згідно листа Бердянської державної нотаріальної контори №3246/01-16 від 10.10.2018р., після смерті 23 жовтня 2003 року ОСОБА_3, спадкова справа не заводилась, будь-які спадкоємці померлого до Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявами про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття не зверталися (а.с.74-75).

Згідно свідоцтва про народження серія IV- ЯР №114009 від 01.08.1959р., ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_3, 23.07.1959р.н. (а.с.40).

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК Української РСР 1963 року.

За змістом ст.ст 128, 153 ЦК Української РСР (1963 року), чинного на час виникнення спірних правовідносин, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.

Згідно ч.1 ст. 227 ЦК Української РСР (1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно ст. 15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, тому що, згідно ст.ст. 224, 227 ЦК Української РСР (1963 року) договір купівлі-продажу обєкту нерухомості повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Але у відповідності зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають

право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 р. «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставіч.2 ст. 47 ЦК (1963р.) за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Реєстрація Бердянським підприємством з технічної інвентаризації за позивачем права власності на частину домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на 25 червня 1998 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Отже, зазначене вище свідчить про узгодження між сторонами угоди щодо усіх істотних її умов, зокрема щодо факту продажу, об'єкту продажу нерухомості, ціни, продавець був власником і мав право на відчуження цієї частини будинку та отримав кошти за будинок, і всі ці умови відображені в письмовому договорі.

Досягнуті умови договору купівлі-продажу мали силу, сторонами не змінювалися і не оспорювалися, договір виконано продавцем і покупцем, тобто біржовий договір купівлі-продажу від 25 червня 1998 року носив реальний характер, повністю виконаний сторонами. Реєстрація за позивачем права власності на частину житлового будинку на підставі даного договору є законною та не оспорювалась.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується домовленість сторін з усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,76,141, 263-265 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу 11/30 частини домоволодіння, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Правди, буд. 79, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя» 25 червня 1998 року за № 610.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної

скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_7