Справа № 465/985/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі:

головуючого - судді Ліуша А.І.

з участю секретаря Трипалюк А.Б.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до ОСОБА_1 про повернення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В :

представник позивача звернувся до суду з позовом про повернення страхового відшкодування, покликаючись на те, що 29 жовтня 2016 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 на перехресті вул. Любінська - Яворницького здійснив зіткнення з автомобілем марки «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить відповідачу. Автомобіль відповідача був застрахований у позивача, внаслідок чого 24 лютого 2017 року йому здійснено виплату у розмірі 18807,33 грн. Позивач направив регресну вимогу на виплату страхового відшкодування до ТзДВ СК «Альфа - Гарант», у якому було застраховано автомобіль марки «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1. Однак ТзДВ СК «Альфа - Гарант» повідомило, що вже здійснило виплату страхового відшкодування відповідачу у розмірі 30000,00 грн. Просить стягнути на їх користь із відповідача 18807,33 грн. сплаченого страхового відшкодування та судові витрати у справі.

Відповідач подав до суду відзив, який суд до уваги не бере, оскільки такий не відповідає вимогам ст. 178 ЦПК України, зокрема, щодо надіслання копії відзиву іншим учасникам справи одночасно з надісланням відзиву до суду, а тому згідно ст. 279 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів.

У зв'язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2016 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 на перехресті вул. Любінська - Яворницького здійснив зіткнення з автомобілем марки «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, що стверджується постановою Залізничного районного суду м. Львова від 13 грудня 2016 року. /а.с. 7, 8/

Згідно договору добровільного страхування транспортного засобу №0113-0104-0022 від 11 березня 2014 року ОСОБА_1 застраховано у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» автомобіль марки «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2. /а.с. 9-19/

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу №3918 від 10 листопада 2016 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 43073,21 грн. /а.с. 22-53/

У відповідності до страхового акта №7348 від 23 лютого 2016 року та розрахунку суми страхового відшкодування до страхового акта №7348 від 27 грудня 2016 року сума страхового відшкодування автомобіля марки «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 18807,33 грн. /а.с.20, 21/

Згідно заяви на виплату страхового відшкодування від 02 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» щодо виплати йому страхового відшкодування внаслідок пошкодження автомобіля марки «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2 та ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 18807,33 грн., що стверджується платіжним дорученням №1171 від 24 лютого 2017 року. /а.с. 56, 59/

Крім того, у відповідності до листа ТзДВ СК «Альфа - Гарант» від 20 листопада 2017 року 26 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ТзДВ СК «Альфа - Гарант» із заявою про виплати йому страхового відшкодування внаслідок пошкодження автомобіля марки «Geely», державний номерний знак НОМЕР_2 та йому виплачено страхове відшкодування у розмірі 30000,00 грн. /а.с. 60, 61/

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом ст.ст.9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст.1194 ЦК, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок щодо страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК).

Відповідно до ст.511 ЦК зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із чч.1 та 4 ст.636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст.599 ЦК виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст.1194 ЦК - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст.36, 37 закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст.1194 ЦК.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст.1194 ЦК, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду №754/1114/15-ц від 14 лютого 2018 року, яку суд враховує відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Однак, відповідач ОСОБА_1 звернувся до страховика ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та страховика ТзДВ СК «Альфа - Гарант», у якого була застрахована цивільно-правова відповідальність боржника ОСОБА_2, що суперечить положенням вищенаведених норм, оскільки у випадку недостатності страхової виплати відповідач ОСОБА_1 повинен був звернутись безпосередньо до особи, яка завдала шкоди, а відтак, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» 18807,33 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 259, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 /АДРЕСА_1/ на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» /місто Київ, провулок Балтійський, 20, , р/р 9882, МФО 380838/ 18807 /вісімнадцять тисяч вісімсот сім/ гривень 33 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 /АДРЕСА_1/ на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» /місто Київ, провулок Балтійський, 20, , р/р 9882, МФО 380838/ 1762 /одну тисячу сімсот шістдесят дві/ гривні 00 копійок сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Залізничний районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення складено 29 серпня 2018 року.

Суддя /підпис/ А.І.Ліуш

Копія вірна.

Суддя: А.І.Ліуш