Суддя-доповідач Жданова В.С. Номер провадження 22-ц/775/1226/2018
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Жданової В.С. (суддя-доповідач),

суддів: Мальованого Ю.М., Мірути О.А.,

за участю секретаря судового засідання Дороніна Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2018 року у цивільній справі № 219/14533/17 (суддя Конопленко О.С.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

13 грудня 2017 року ОСОБА_3, яка проживає в м. Бунге (до перейменування - Юнокомунарівськ) Донецької області, на території якого здійснюється антитерористична операція, звернулась з позовною заявою до ОСОБА_4, який проживає в м. Єнакієве Донецької області, на території якого здійснюється антитерористична операція, про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень та позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що з 26 грудня 2011 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2016 року, а в подальшому шлюб розірвано рішенням Артемівським міськрайонним суду Донецької області. На час подання позову до суду донька проживала разом з нею. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, матеріальної допомоги добровільно не надає, у додаткових витратах участі не приймає, життям дитини не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Вважає, що відповідач ОСОБА_4 не виконує свої батьківські обов'язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства, самоусунувся від будь-якого спілкування з донькою та участі у її вихованні і утриманні, що на її думку є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з нього аліментів.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задоволено частково. З відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, яка підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 грудня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення у справі в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про судові витрати.

В задоволенні заявлених позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, відмовлено.

Позивач ОСОБА_3 не погодилась з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні заявлених позовних вимог про позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав. Звернулась до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати, ухвалити нове про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_5. Позивач не погоджується з висновком суду, що нею, як позивачем не надано доказів «які б підтверджували шкідливість особливого спілкування батька з дочкою», проте, підставою позбавлення батьківських прав вона вказує те, що батько дитини не телефонує дитині, не приходить, ніяким чином не приймає участь у її житті - ні фінансово, ні порадами протягом двох років. Кожний раз вона повинна отримувати згоду відповідача на виїзд з дитиною за кордон або для проїзду з окупованої частини України на підконтрольну Україні територію. Вона не може виїхати на підконтрольну Україні територію, щоб отримати висновок органу опіки і піклування, який є необхідним при вирішенні спірного питання, оскільки не має житла та роботи. Наполягає на тому, що відповідач - батько дитини усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків:не забезпечує дитину матеріально, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до її життя тощо. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини протягом 2 років і вважає цей термін достатнім для того, щоб застосувати до відповідача крайній захід впливу - позбавлення його батьківських прав. Вказаним обставинам суд першої інстанції дав невірну оцінку, що призвело до неправильного рішення.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату час і місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 1-1 Закону України Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.08.2014 року: якщо остання відома адреса місця проживання ( перебування), місцезнаходження чи місце роботи учасників справи знаходиться у районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Повідомлення для сторін було розміщено на офіційному веб-сайти судова влада України Апеляційний суд Донецької області ( м. Бахміт) 16.08.2018 року ( а.с. 106).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст.. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що, сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2017 року, яке 12 червня 2017 року набрало законної сили, шлюб між подружжям розірвано (а.с. 12). Позивач ОСОБА_3 проживає із своєю донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Бунге (раніше Юнокомунарівськ ), в якому проводиться антитерористична операція і органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Служба у справах дітей виконавчого комітету Єнакіївської міської ради також знаходиться на тимчасово окупованій території у Донецькій області, її діяльність є незаконною і будь-який акт (рішення тощо), виданий у зв'язку з такою діяльністю, є недійсним і не створює жодних правових наслідків. При відкритті провадження у справі судом першої інстанції відмовлено у залученні вказаного органу до участі у справі, оскільки це б суперечило вимогам чинного законодавства України.

Звертаючись до суду 12.12.2017 року з позовною заявою про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, позивач посилалася на те, що відповідач покладених на нього батьківських обов'язків не виконує, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться життям доньки, не приймає участі у витратах на дитину.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України) і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками стосовно доньки ОСОБА_5 в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, винної поведінки відповідача.

Такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого сімейного законодавства та фактичним обставинам справи.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані статтями 164, 166, Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України).

Відповідно до вимог ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Суд першої інстанції проаналізував докази, надані позивачем на підтвердження вимог про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, дійшов до вірного висновку, що вимоги позивача не підтверджені належними та допустимими доказами стосовно того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав грунтуються лише на заяві позивача.

Встановлено, що позивач із своєю малолітньою донькою проживають у місті Бунге (до 2016 року - Юнокомунарівськ) Донецької області, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України. Служба у справах дітей виконавчого комітету Єнакіївської міської ради, яка зазначалась позивачем у позовній заяві у якості третьої особи, знаходиться на тимчасово окупованій території у Донецькій області, у зв'язку з чим її діяльність у відповідності до чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків. Судом першої інстанції ці обставини також враховані і його висновок є цього питання є вірним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції послався на рішення Європейського суду з прав людини . У справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 р. ЄСПЛ звертає увагу на те, що при позбавленні батьківських прав треба підходити виважено і в найкращих інтересах дитини. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя. Неврахування положень цієї норми міжнародного права при розгляді справ про позбавлення батьківських прав призводить до того, що в окремих випадках діти невиправдано стають соціальними сиротами. Завдання держави - захистити і підтримати сім'ю, а не позбавляти дитину права на виховання у родинному середовищі, навіть за складних життєвих обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року наголошує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Відповідно до рішення, ухваленого 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків з сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. У якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним ("Neulinger and Shuruk v. Switzerland" від 8 січня 2009 року, заява N 41615/07, "Mamchur v. Ukraine" від 16 липня 2015 року, заява N 10383/09).

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивач не може без згоди відповідача разом із дитиною виїхати за кордон чи здійснити перетинання лінії розмежування не є підставою для позбавлення батьківських прав. Питання згоди на виїзд дитини або перетин лінії розмежування вирішується відповідно до закону у інший спосіб.

Рішення суду першої інстанції є обгрунтованим, містить мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного позивачем, перебуває у відповідності до усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не містять підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне рішення виготовлено 24 вересня 2018 року

Суддя-доповідач В.С. Жданова.