КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 372/2702/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/2417/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі: Гордійчук Ж.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про визнання зобов'язання виконаними та стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Обухівського районного суду Київської області ухваленого 21 грудня 2016 року в приміщенні суду під головуванням судді Зінченка О.М. (інформація про дату складання повного судового рішення відсутня),-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «АІСЕ Україна» звернулось до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з якийх просив стягнути солідарно суму заборгованості за угодою №188958 в розмірі 21252 грн 69 к.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, 21 травня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено угоду про надання послуг з метою придбання товару в групах , а саме легкового автомобіля марки Daewoo, модель Lanos TF69Y. Згідно з умовами угоди ЗАТ «АІСЕ Україна» гарантувало, отримання відповідачем ОСОБА_2 вказаного автомобіля, а останній повинен був вчасно вносити відповідні внески. Також між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 5 березня 2009 року укладено договір поруки, відповідно до умов, якого поручителі відповідають солідарно з ОСОБА_2 за невиконання зобов'язань за угодою №188958 від 21 травня 2008 року.

Однак, ОСОБА_2 не своєчасно вносив відповідні внески, тому виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути в солідарно з відповідачів.

Також ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ПАТ «АІСЕ Україна» про визнання зобов'язання виконаним та стягнення надмірно сплачених коштів, яка прийнята до спільного розгляду з первісним позовом, зустрічний позов позивач обґрунтовує тим, що 21 травня 2008 року між ним і відповідачем було укладено угоду про надання послуг з метою придбання товару в групах (далі угода), а саме легкового автомобіля марки Daewoo, модель Lanos TF69Y. Згідно з умовами угоди ЗАТ «АІСЕ Україна» гарантувало, що він одержить право на отримання автомобіля за умови, якщо виконає всі зобов'язання, які випливають із цієї угоди, та зобов'язалось надати йому послуги з адміністрування фінансових активів із метою придбання товару в групах відповідно до системи, яка умовно називається «АВТОПЛАН» і полягає у створенні груп покупців (учасників системи) з метою придбання автомобілів. Умови угоди позивач виконав в повному обсязі та звернувся до відповідача із заявою про розірвання угоди як такої, що виконана та надання відповідних довідок для зняття з реєстрації автомобіля і зняття усіх обтяжень. Однак, відповідач відповіді не надав, що перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпорядження майном, відповідно до ст. 391 ЦК України, а також порушує його права як споживача.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 грудня 2016 року позов ПрАТ «АІСЕ Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5на користь ПрАТ «АІСЕ Україна» заборгованість за договором №188958 в розмірі 21252 грн та сплачений позивачем при звернені до суду судовий збір в сумі 1378 грн., всього 22630 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та і ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні вимог ПрАТ «АІСЕ Україна» та задовольнити зустрічний позов.

В своїй апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що договірні зобов'язання сторін за угодою виконані у повному обсязі, також суд не розглянув підстави зустрічного позову, якими скаржник обґрунтовував свої позовні вимоги. При цьому зазначав, що в обґрунтування нарахування заборгованості позивач вказує на ціну автомобіля, яку ПрАТ «АІСЕ Україна» збільшує усупереч закону.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 1 березня 2017 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення.

Позов ПрАТ «АІСЕ Україна» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6В. на користь ПрАТ «АІСЕ Україна» заборгованість за договором №188958 в розмірі 21252 грн та сплачений позивачем при звернені до суду судовий збір в сумі 1378 грн., всього 22630 грн.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовлено.

Постановою Верховного суду від 25 квітня 2018 року рішення Апеляційного суду Київської області від 1 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою для скасування рішення Апеляційного суду Київської області від 1 березня 2017 року стало те, що апеляційний суд: не перевірив розрахунок заборгованості на предмет відповідності умовам угоди; не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін; вийшов за межі доводів апеляційної скарги ОСОБА_2; не перевірив доводів апеляційної скарги щодо законності та обґрунтованості судового рішення в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2

Від сторін відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у апеляційній скарзі та задовольнити вимоги його позовної заяви.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому в порядку ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

У зв'язку з утворенням Київського апеляційного суду, відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, справа розподілена 8 жовтня 2018 року та присвоєно номер 22-ц/824/2417/2018.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 травня 2008 року між ЗАТ «АІСЕ Україна», правонаступником якого є ПрАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_2 укладено угоду про надання послуг з метою придбання товару в групах, а саме: легкового автомобіля марки Daewoo, модель Lanos TF69Y. ЗАТ «АІСЕ Україна» зобов'язалось надати йому послуги з адміністрування фінансових активів із метою придбання товару в групах відповідно до системи, яка умовно називається «АВТОПЛАН» і полягає у створенні груп покупців (учасників системи) з метою придбання автомобілів. Предметом угоди сторін є надання учаснику програми послуг з адміністрування фінансових активів, з метою придбання ним товару.

1 квітня 2009 року ПАТ «АІСЕ Україна» передало ОСОБА_2 автомобіль марки Daewoo, модель Lanos TF69Y, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1, 2009 року випуску на підставі акту прийому - передачі від 01 квітня 2009 року (а.с.53 т.1), ОСОБА_6 зареєстрував транспортний засіб на своє ім'я в органах ДАІ.

Відповідно до додатку №1 предметом угоди є система послуг, спрямованих на придбання автомобіля Daewoo, модель Lanos TF69Y225 за ціною 53 100 грн. ОСОБА_2, як учасник системи, зобов'язувався одноразово сплатити вступний внесок, плату за право на отримання автомобіля для покриття витрат фірми, щомісячно сплачувати повні внески, включаючи чисті внески, адміністративні витрати, страхові внески, отримати автомобіль, укласти з фірмою договір застави автомобіля, виконувати інші зобов'язання.

В укладеній ОСОБА_2 угоді передбачено, що він сплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені чисті внески перерахунку (у зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після отримання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я, споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100% від ціни автомобіля.

За змістом статті 2 угоди №188958 від 21 травня 2008 року визначено, що ПрАТ «АICE» гарантує учаснику системи, що він одержить право на отримання автомобіля за умови, що учасник системи виконає всі зобов'язання, передбачених угодою та додатками №1 та №2. Статтею 3 угоди передбачено, що ПрАТ «АICE» зобов'язується надати учаснику системи послуги, які викладено в Правилах функціонування системи «Автоплан» та неухильно виконувати свої зобов'язання для забезпечення функціонування системи. Передбачені угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля щомісячними внесками. Відповідно до положень розділу «Термінологія» додатку №2 до угоди (правила діяльності Автоплану), який підписаний сторонами, «Повний внесок» - це щомісячний платіж, який складається з суми чистого внеску, адміністративних витрат та страхового внеску, «чистий внесок» - це частина щомісячного повного внеску, за рахунок якого фірма здійснює оплату ціни автомобіля та розмір якої визначається шляхом ділення ціни автомобіля на кількість внесків.

В рахунок забезпечення зобов'язання по сплаті вартості автомобіля та інших витрат, що передбачені угодою, 5 березня 2009 року між ПрАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_7 укладено договір поруки за умовами якого останні відповідали в солідарному порядку з ОСОБА_2 за невиконання зобов'язань за угодою №188958 від 21 травня 2008 року.

У березні 2015 року ОСОБА_2 направив на адресу ЗАТ «АІСЕ Україна» заяву про розірвання угоди, у зв'язку із тим, що він повністю сплатив внески в сумі 109374 грн 17к. за автомобіль, що підтверджується квитанціями про оплату.

Статтею 599 ЦК визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_2 вказував, про відсутність заборгованості, оскільки вважає, що ним у повному обсязі виконано умови договору та сплачено всі необхідні платежі. При цьому вказував, що сторони погодили вартість автомобіля у сумі 94979 грн 12 к.

Проте апеляційний суд вважає такі твердження відповідача ОСОБА_2 необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 угоди ПрАТ «АІСЕ Україна» гарантує надання учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, які випливають з цієї угоди.

Статтею 3 угоди передбачено, що ПрАТ «АІСЕ Україна» зобов'язується надати учаснику системи послуги, які викладено в Правилах функціонування системи «Автоплан», та неухильно виконувати свої зобов'язання для забезпечення функціонування системи.

Відповідно до положень розділу «Термінологія» додатку № 2 до угоди (Правила діяльності Автоплану), який підписаний сторонами, «Повний внесок» - це щомісячний платіж, який складається з суми чистого внеску, щомісячного внеску в оплату послуг та страхового внеску, «цілий чистий внесок» - це частина щомісячного повного внеску, за рахунок якого АІСЕ використовує для оплати автомобіля та формування фонду для повернення коштів, і розмір якого розраховується шляхом ділення поточної ціни автомобіля на кількість внесків, зазначену у графіку внесків.

Таким чином, в угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100 % від ціни автомобіля.

У цьому ж розділі визначається поняття «поточна ціна автомобіля», відповідно до якого ціна автомобіля, яка встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистриб'ютором, що місяця та є основою для розрахунку розміру цілого чистого внеску, ціни послуг, страхового платежу та інших платежів, передбачених цими правилами.

Згідно зі статтею 4 додатку № 2 до угоди № 188958 поточна ціна автомобіля - це роздрібна ціна, яка встановлюється виробником та/або імпортером автомобіля в останній робочий день кожного місяця протягом всього строку існування групи. Поточна ціна автомобіля, яка зазначена у додатку № 1 до угоди, - це поточна ціна автомобіля, повідомлена АІСЕ виробником та/або імпортером та/або дистриб'ютором та дійсна на момент підписання угоди та додатків до неї.

Відповідно до додатку № 3 до угоди № 188958 від 25 лютого 2009 року, підписаної позивачем та ОСОБА_2, загальна сума зобов'язань зі сплати учасником системи на момент підписання цього додатку за вказаною угодою становила 94979 грн 12 к. На момент підписання вказаного додатку ОСОБА_2 сплатив 19013 грн 69 к. та заборгованість учасника системи на момент підписання цього додатку складала 75956 грн 43 к. При цьому сторонами було узгоджено, що сума заборгованості може бути змінена у разі зміни ціни автомобіля.

Також, 2 квітня 2009 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «АІСЕ Україна» укладено договір застави автомобіля Daewoo, модель Lanos TF69Y225.

Так, у п.1.6 договору застави сторони погодили, що забезпечене заставою зобов'язання заставодавця вважається виконаним за умови своєчасної сплати всіх щомісячних внесків (періодичних платежів) в загальному розмірі 94979 грн 12 к. в порядку та строки, передбачені ст.5 Угоди та ст.4.

Згідно п.1.7. договору застави, розмір забезпеченого заставою зобов'язання щодо сплати внесків може бути змінений відповідно до ст.5 угоди та ст.ст.4, 5 додатка № 2 до угоди в разі зміни ціни автомобіля.

Отже, посилання ОСОБА_2 на те, що сторони погодили вартість автомобіля у сумі 94979 грн 12 к. є необґрунтованими, оскільки сторони у зобов'язанні погодили можливість зміни вартості автомобіля (заставного майна). При цьому ОСОБА_2 не надано доказів про те, що окремі умови договорів є недійсними.

А тому, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання зобов'язання сторін за угодою №188958 від 1 травня 2008 року припиненим внаслідок виконання.

Також не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ПАТ «АІСЕ Україна» на його користь надмірно сплачені кошти понад встановлений у додатку №3 розмір заборгованості у сумі 3575 грн 79 к., оскільки апеляційним судом не встановлено про оплату ОСОБА_2 надмірно сплачених котів.

Звертаючись із позовом до суду ПАТ «АІСЕ Україна» надало розрахунок платежів за період з червня 2008 року по січень 2015 року сплачених ОСОБА_2, з якого вбачається, що ним проведено 98 щомісячних повних та адміністративних внесків, що за даними позивача складає 90,5730 %.

Згідно наданого реєстру АП2016_09 рекомендованих роздрібних цін на автомобілі ZAZ вартість автомобіля Daewoo, модель Lanos станом на 31 серпня 2016 року становить 207000 грн. При цьому ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції не спростовано вартість згаданого автомобіля.

Отже перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок апеляційний суд погоджується з ним та вважає, що заборгованість зі сплати чистих внесків складає 19513 грн 89 к., а зі сплати послуг складає 1738 грн 80 к.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язання- це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Щодо вимог ПАТ «АІСЕ Україна» до поручителів, як до солідарних боржників за зобов'язанням необхідно зазначити таке.

Частиною 1 ст.533 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч.1,2 ст.554 ЦК України У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Пунктом 4.4. договору поруки встановлено строк договору дії - до 30 вересня 2016 року, а з позовом ПрАТ «АІСЕ Україна» звернулося 6 жовтня 2016 року, отже, порука не є припиненою, оскільки умовою договору встановлено строк її дії.

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог ПрАТ «АІСЕ Україна» у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, судом,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області ухваленого 21 грудня 2016 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: