РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року

м. Рівне

Справа № 572/1599/17

Провадження № 22-ц/4815/264/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк"

в особі Сарненського відділення № 1 ПАТ КБ "ПриватБанк",

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 19 липня 2018 року у складі судді Довгого І.І., ухвалене в м. Сарни, повний текст якого складено 24.07.2018 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в особі Сарненського відділення № 1 ПАТ КБ "ПриватБанк", в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг за договорами вкладу в розмірі 200000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, вказував що 12.09.2011 року між позивачем та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено договір №SAMDN3016 «Стандарт», відповідно до якого Банк приймає грошові кошти в сумі 20000.00 грн. на строк 12 місяців по 12.09.2012 року включно. Процентна ставка за користування вкладом складає 13% річних. Вищевказані грошові кошти були внесені на відкритий банком для позивача рахунок №7347, що підтверджується банківською випискою від 11.11.2014 року.

23.12.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір № SAMDN6585 «Стандарт», відповідно до якого Банк приймає грошові кошти в сумі 100000.00 грн. (далі - вклад) на строк 3 місяці по 23.03.2012р. включно. Процентна ставка за користування вкладом складає 12.5% річних. Грошові кошти в розмірі 100000,00 були внесені на відкритий банком для позивача рахунок №0739, що підтверджується довідкою №2206215 від 14.05.2015 року.

04.01.2012 року між ОСОБА_1 та КБ "ПриватБанк" укладено договір №SAMDN7382 «Стандарт», відповідно до якого Банк приймає грошові кошти в сумі 60000,00 грн. на строк 6 місяців по 04.07.2012 року включно. Процентна ставка за користування вкладом складає 14.5% річних. Вищевказані грошові кошти були внесені на відкритий банком для позивача рахунок №7341, що підтверджується банківськими виписками від 11.11.2014 року.

30.01.2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір №SAMDN6738 «Стандарт», відповідно до якого Банк приймає грошові кошти в сумі 20000,00 грн. на строк 6 місяців по 30.07.2012 року включно. Процентна ставка за користування вкладом складає 14.5% річних. Вищевказані грошові кошти були внесені на відкритий банком для позивача рахунок №6561, що підтверджується банківською випискою від 11.11.2014 року.

04.11.2015 року позивач надіслав на адресу відповідача лист-вимогу з метою повернення йому, в тому числі грошових коштів (вкладів), що є предметом позову. Однак ПАТ КБ «Приватбанк» не повернув позивачу його вклад по вказаному рахунку, посилаючись на те, що вони вже були зняті з даних рахунків, хоча ОСОБА_1 цих грошей не отримував і про розірвання договору вкладу його ніхто не повідомляв.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 19 липня 2018 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі Сарненського відділення № 1 ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 200 000 грн. 00 коп. боргу за договорами вкладу. Стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі Сарненського відділення № 1 ПАТ КБ "ПриватБанк" 3000 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано передбаченим законом обовязком ОСОБА_2 видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника за договором банківського вкладу, а також нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу та обґрунтовано тим, що цей обовязок перед позивачем ОСОБА_2 не був дотриманий, у звязку з чим порушене право позивача як вкладника підлягає захисту в судовому порядку.

Вважаючи рішення суду незаконним, АТ КБ "ПриватБанк" оскаржив його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того , що згідно вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області по справі № 572/2700/15-к встановлено, що ОСОБА_3, працюючи на посаді керівника Сарненського відділення № 1 ПАТ КБ "ПриватБанк", будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, діючи з єдиним умислом на заволодіння коштами ОСОБА_1, з корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні АТ КБ «ПриватБанк», що по вул. Суворова в м. Сарни Рівненської області, всупереч волі ОСОБА_1 та не будучи уповноваженим останнім, зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом перерахування грошових коштів на належні обвинуваченому банківські картки касира, зняв з банківських рахунків ОСОБА_1 грошові кошти, які в подальшому обернув на свою користь, чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на загальну суму 114471,79 грн. Проте, згідно інформації з сайтів «Судова влада», «Єдиний державний реєстр судових рішень» станом на 19.07.2018 року (дата ухвалення оскаржуваного рішення суду) , - вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17.05.2018 року у справі № 572/2700/15-к не набрав законної сили, на який сторонами було подано апеляційні скарги, а згідно ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 26.07.2018 року справу призначено на 04.10.2018 року. Вважає, оскаржуване рішення незаконним, оскільки є правовим наслідком обставин з обвинувального акта зазначених у вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17.05.2018 року у справі № 572/2700/15-к , що не набрав законної сили. Під час розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_1 дав суду показання про те, що він не вміє користуватися банкоматом, тому договори банківських вкладів і платіжні картки передав ОСОБА_3 для зняття з них грошових коштів, про встановлені на картках ПІН-коди ОСОБА_3 був обізнаний за згодою ОСОБА_1 Згідно пояснень ОСОБА_1 він отримував смс-повідомлення про зняття грошових коштів, після чого телефонував ОСОБА_3, який через день-два виплачував йому ці кошти. Отримуючи впродовж 2011-2013 років смс-повідомлення про зняття грошових коштів з рахунків по банківським вкладам, ОСОБА_1 не звертався до ОСОБА_2 про несанкціоноване зняття коштів та не вимагав повернення банківських вкладів. Також він не звертався з відповідним позовом до суду. З відповідним позовом він звернувся лише у 2017 році. Вважає, що фактичне неотримання позивачем коштів розміщених на депозитних рахунках не може бути підставою для задоволення позову, як застосована до банку санкція, оскільки ОСОБА_1 своїми діями не тільки сприяв, а також підтвердив виражену ним фактичну згоду на отримання цих коштів безпосередньо ОСОБА_3 Вважає, що місцевий суд безпідставно не розглянув і не задовольнив заяву ОСОБА_2 про застосування позовної давності. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні акпляційного суду вимоги апеляційної скарги уточнив, просив прийняти рішення про відмову у задоволенні позову, також просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» укладено ряд договорів банківського вкладу, а саме:

- 12.09.2011 року договір №SAMDN3016 «Стандарт», відповідно до якого Банк приймає грошові кошти в сумі 20000,00 грн. на строк 12 місяців по 12.09.2012 року включно із процентною ставкою за користування вкладом 13%;

- 23.12.2011 року укладено договір № SAMDN6585 «Стандарт», відповідно до якого Банк приймає грошові кошти в сумі 100000,00 грн. (далі - вклад) на строк 3 місяці по 23.03.2012р. включно із процентною ставкою за користування вкладом 12,5%.;

- 04.01.2012 року укладено договір №SAMDN7382 «Стандарт», відповідно до якого Банк приймає грошові кошти в сумі 60000,00 грн. на строк 6 місяців по 04.07.2012 року включно із процентною ставкою за користування вкладом 14,5 %.;

- 30.01.2012 року укладено договір №SAMDN6738 «Стандарт», відповідно до якого Банк приймає грошові кошти в сумі 20000,00 грн. на строк 6 місяців по 30.07.2012 року включно із процентною ставкою за користування вкладом 14,5%.

Пунктом 6 договорів передбачено, що у разі, якщо по закінченню мінімального терміну вкладу, зазначеного у п.1 даного договору клієнт не заявив банку про бажання отримати вклад, мінімальний термін вкладу автоматично вважається продовженим ще на один мінімальний термін.

Частиною 1 статті 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.2, ч.3ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

04 листопада 2015 року позивач висунув ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення йому грошових коштів, що знаходяться на рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», в тому числі, за умовами договорів №SAMDN3016 «Стандарт» від 12.09.2011 року, № SAMDN6585 «Стандарт» від 23.12.2011 року, №SAMDN7382 «Стандарт» від 04.01.2012 року та №SAMDN6738 «Стандарт» від 30.01.2012 року.

Пунктами 4,5 Договорів передбачена можливість як дострокового розірвання договору за ініціативою клієнта із поверненням вкладу, так і можливість запиту клієнтом частини вкладу, в зв'язку з чим вклад має бути повернутий клієнту.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Всупереч таким вимогам закону та положенням укладених з позивачем договорів Банк вимогу вкладника не задовольнив, чим, на думку суду, порушив свої зобов'язання щодо виплати володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Відмова банку у поверненні грошових коштів із вкладного рахунку позивача суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст.41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та умовам укладеного між сторонами договору.

Покликання апеляційної скарги на те, що місцевим судом неправомірно було покладено в основу рішення вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області по справі №572/2700/15-к, який не набрав законної сили, апеляційним судом оцінюються критично.

Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області по справі №572/2700/15-к від 17 травня 2018 року встановлено, що ОСОБА_3, працюючи на посаді керівника відділення - головного спеціаліста по продажу послуг клієнтам, менеджера-начальника відділення Сарненського відділення №1 ПАТ КБ «ПриватБанк» (), будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, діючи з єдиним умислом на заволодіння коштами ОСОБА_1, з корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні ПАТ КБ «Приватбанк», що по вул.Суворова в м.Сарни Рівненської області, всупереч волі ОСОБА_1 та не будучи уповноваженим останнім, зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом перерахування грошових коштів на належні обвинуваченому банківські картки касира, зняв з банківських рахунків ОСОБА_1 грошові кошти, які в подальшому обернув на свою користь, чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на загальну суму 114 471, 79 грн..

Дійсно, оскаржуване рішення містить посилання на вищевказаний вирок суду, проте він не покладений в основу рішення. Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, які врегульовані нормами ЦК України та угодами між ними, і саме умовами цих договорів передбачений обовязок ОСОБА_2 виплатити володільцеві рахунку грошові кошти на умовах та в порядку, встановлених договором, недотримання якого і є підставою для стягнення на користь позивача коштів з відповідача.

Крім того, укладеними між сторонами договорами вкладу не передбачено виплату цього вкладу шляхом періодичного перерахування коштів на картковий рахунок, а тому посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, на те, що між позивачем та ОСОБА_3 існувала домовленість про зняття коштів останнім та передачу їх позивачу апеляційним судом відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне незастосування строку позовної давності за клопотанням Банку апеляційним судом відхиляються, оскільки суперечать положенням закону про позовну давність.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2018 року.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_5

Судді: підпис ОСОБА_6

підпис ОСОБА_7

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_5