Провадження №: 2/0343/113/18
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді Монташевич С.М.,

секретарів Шикор Г.В., Оленяк С.І., Оленюк Т.В.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

з участю: представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції сторін:

Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № IFDWAE00000046 від 16.05.2007 р. в розмірі 6057,92 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2012 р. складає 48402,75 грн., яка складається з наступного: 3466,81 доларів США - заборгованість за кредитом; 1331,45 долар США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 574,43 долари США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 5474,96 грн., що еквівалентно 685,23 доларів США, - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № IFDWAE00000046 від 16.05.2007 р. відповідачу надано кредит у розмірі 13238,84 доларів США на термін до 16.05.2012 р., який останній зобов'язався повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається зі заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також з інших витрат згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов'язань позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць від суми непогашеної в строк заборгованості. АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором виконав з повному обсязі. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями. У зв'язку зі зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 17.07.2012 р. має заборгованість в розмірі 6057,92 доларів США, яка складається з наступного: 3466,81 доларів США - заборгованість за кредитом; 1331,45 долар США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 574,43 долари США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 5474,96 грн., що еквівалентно 685,23 доларів США, - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Одночасно, в уточненій позовній заяві зазначено, що 24.09.2009 р. на рахунок 2489, по якому нараховувалася заборгованість за збереження і утримання предмета застави, погашено винагороду в розмірі 10167,54 грн., але у зв'язку зі зміною потужностей серверного обладнання у виписці по рахунку зі зберігання авто двічі нараховані одні і ті ж суми, тому сума у розмірі 4752,00 грн., що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2012 р. складає 594,74 дол. США, від реалізації застави пішла на погашення заборгованості, а саме, пені.

У поданих суду запереченнях позивач зазначив, що згідно умов договору строк виконання зобовязань спливає 16.05.2012 р. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 13.09.2012 р. до спливу строку позовної давності. У зв'язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строки позовної давності, як загальний так і спеціальний, позивачем дотримано при зверненні до суду.

На підтвердження видачі кредитних коштів, наявності боргу та вірності нарахування заборгованості банком було надано до суду копію видаткового касового ордеру, меморіального ордеру про видачу коштів та виписку по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 р. № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов'язань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; виписка по рахунку; видатковий касовий ордер; меморіальний ордер про видачу коштів.

Слід зауважити, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Тому до суду надано виписку по рахунку. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів відповідача всі проведені операції. Виписка є первинним бухгалтерським документом.

Стосовно наданого відповідачем власного розрахунку слід зауважити, що відповідач не має спеціальних знань, та належної освіти в даній сфері для компетентного проведення розрахунку заборгованості за кредитом. Таким чином судом не може бути прийнято розрахунок відповідача як належний. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні посилалася на викладені та описані вище обставини, підтримала позовні вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач подав заяву про застосування спеціального строку позовної давності щодо нарахування пені за період з 17.07.2011 р. по 17.07.2012 р. та клопотання, в якому зазначив, що позивачем не надані оригінали документів про отримання відповідачем суми кредиту в розмірі 13238,84 доларів США. Чітко встановлена сума отримання готівки в розмірі 11988,00 доларів США. Шляхом проведення розрахунку встановлено, що заборгованість станом на 24.09.2009 р. по кредиту мала би складатися виключно із суми поточного (непростроченого) зобов'язання і становить 1813,44 доларів США. Відповідно до виписки по рахунку №7933 про поступлення коштів на погашення суми одержаного кредиту з 16.05.2007 р. по 26.09.2008 р. в строк та без порушень відповідачем було перераховано 6010,74 доларів США. Якщо цю суму розділити на місячний внесок 301,25 долар США, то оплата була проведена практично за 20 місяців. 08.08.2008 р. відповідачем була перерахована сума 1157 доларів США, яка була розподілена наступним чином: 18,53 долари США - комісія за наданий кредит (в виписці це не конкретизовано) та 1138,04 долари США за погашення кредиту, тобто ця сума вся пішла на погашення простроченого тіла кредиту. Звідки взялася така сума простроченого тіла кредиту, якщо по 26.09.2008 р. місячні платежі поступали своєчасно. Відповідно до розрахунку, проведеного станом на 24.09.2009 р., 18.06.2008 р. виникає залишок простроченої заборгованості за кредитом в сумі 1010,53 доларів США, яка станом на 28.07.2008 р. збільшується до суми 1138,04 доларів США, і при поступленні 18.08.2008 року суми 1157 доларів США вона була погашена. Враховуючи, що 26.08.2008 р. поступив платіж в сумі 302 долари США то зазначена сума 1157 доларів США мала піти в рахунок майбутніх платежів або відповідно розподілитися, як місячний платіж. Ця вся сума була просто забрана за неіснуючу прострочену заборгованість.

Крім того, позивачем безпідставно включена в суму заборгованості (взагалі в розрахунку заборгованості немає відповідної графи) 1269,86 доларів США - штраф за зберігання предмета застави на майданчику банка. В ході судового засідання підтверджуючих документів по цьому факту не було надано і, крім того, відповідно до пп.1 п.2 ст.258 ЦК України на стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальний строк позовної давності в 1 рік. Позивачем надана виписка заборгованості на рахунку №22489 за зберігання предмета застави на площадці банка за період з 22.05.2009 р. по 24.09.2009 р. на суму 10167,54 грн., де кількість днів складає 126, а 1 день зберігання становить 36 грн., множивши 126*36, отримуємо 4536 грн. Звідки взялася сума 10167,54 грн. позивач не зміг пояснити, як і не зміг додати інші документи.

Тобто, від вище встановленого поточного боргу в сумі 1813,44 доларів США необхідно відняти суму в 1157 доларів США та 1269,86 доларів США (1813,44-1157-1269,8) і отримана сума стає від'ємною та становить 613,42 доларів США. Остаточне сальдо станом на 24.09.2009 р., тобто на день реалізації автомобіля, є 613,42 долари США на користь відповідача.

За період з 25.10.2008 р. по 29.04.2009 р. на погашення заборгованості поступило 2225,62 доларів США, де місячна оплата не проводилася: жовтень, листопад 2008 року; січень, березень 2009 року та частково (95 дол. США) лютий 2009 року і складає суму 1300 доларів США. 29.04.2009 р. позивач отримав суму 1817,62 доларів США, де різниця становить 612,62 доларів США і яка перекриває заборгованість.

Станом на 24.09.2009 р. загальна сума сплаченої заборгованості складає 17764,53 доларів США, а якщо взяти до уваги вищеперечислені суми, які були неправомірно нараховані, тоді ця сума ще більша.

В суд позивач не представив ні одного оригінала первинного документу, крім платіжного доручення на отримання готівки в сумі 11988 доларів США. Всі документи, які знаходяться в матеріалах справи видрукувані з програми без оригінальних підписів посадових осіб і печаток чи штампів та викликають великий сумнів і не можуть вважатися доказами по справі відповідно до ЦПК України. Вважає, що сума позовних вимог є недоведеною, а значить задоволенню не підлягає.

В подальшому відповідачем подано власний розрахунок заборгованості за кредитним договором та зазначено, що станом на 24.09.2009 р. заборгованість по кредиту складалася виключно з тіла кредиту, що складає 6214,10 дол. США і відображено в п.4. розрахунку. 24.09.2009 р. від реалізації автомобіля (заставного майна) відповідача поступило 4556,25 і 4971,92 дол. США, на загальну суму 9528,17 дол. США. Для погашення залишку заборгованості по кредиту отримані кошти використалися наступним чином: 301,25 дол. США - обов'язковий місячний платіж та 6214,10 дол. США - залишок по тілу кредиту. Таким чином, станом на 24.09.2009 р. заборгованість по кредиту відсутня. Різниця складає 3413,68 дол. США в користь відповідача (4556,25+4971,92+702,11-301,25-6214,10). Виписка руху коштів на рахунку №7933 ОСОБА_1, яка була долучена до матеріалів справи, чітко встановлює, що на 24.09.2009 р. у відповідача перед позивачем відсутній борг.

Просив відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № IFDWAE00000046 від 16.05.2007 р. на суму 6057,92 долари США в повному обсязі.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, посилаючись та викладені вище обставини та наведені ними розрахунки, також просили врахувати, що з моменту реалізації автомобіля вони доводять про відсутність у них боргу перед банком, на що останні неодноразово погоджувались та звертались із заявами про залишення їхнього позову без розгляду. В кожній із судових справ, розрахунки боргу суттєво відрізняюються. В даній же справі, щоб позбавити їх можливості захисту та доведення неправильності розрахунків банку, останній звернувся з позовом до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, хоча відповідач завжди проживав і проживає у м. Долина, сама така адреса зазначена у кредитному договорі, де було ухвалене заочне рішення, яке стало наслідком і інших рішень та обмежень, накладених на ОСОБА_1 Такі дії представників позивача призвели до значних затрат відповідача на відновлення своїх прв, а тому він не погоджується на призначення експертизи. Просили взяти до уваги наданий ними розрахунок, який проводився відповідно до умов договору з допомогою бухгалтерів та економістів.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2016 року цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано на розгляд до Долинського районного суду Івано-Франківської області.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.08.2016 р. прийнято цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості до свого провадження.

Сторонами неодноразово подавалася клопотання про відкладення судових засідань з різних причин, на які вони вказували у відповіднипх заявах та клопотаннях.

Також сторона відповідача заявляла декілька клопотань про витребування доказів та про визнання участі представника позивача обов'язковою, які ухвалами суду були задоволені.

Сторонами подавалися додаткові докази та розрахунки заборгованості.

29.09.2017 р. позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій позовні вимоги були зменшені.

01.03.2018 р. відповідач подав заяву про засосування термінів позовної давності та клопотання, яке фактично є відзивом на позов.

26.03.2018 р. позивачем подано відповідь на відзив.

07.08.2018 р. відповідачем подано клопотання про долучення розрахунку сплати платежів за спірним договором.

31.08.2018 р. позивачем подана відповідь на клопотання.

30.08.2018 р. відповідачем подано заяву про встановлення факту, який має юридичне значення, яку він просив прийняти до спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою суду від 04.10.2018 р. відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

Суд встановив, що відповідно до р. 7 п. 7.1 кредитного договору № IFDWAE00000046 від 16.05.2007 р. банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу банку на строк з 16.05.2007 р. по 16.05.2012 р. включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 13238,84 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 34 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2 та у розмірі 5581,91 долар США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструмента у розмірі 1,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору.

Період сплати вважати з 20 по 25 число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 301,25 долар США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороді, комісії.

Згідно з п. 7.2 для виконання даного договору банк відкриває рахунок 7933 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборговангості по кредиту, відсотках, винагороді та ін. платежах. При кредитуванні нових та б/в автомобілів, позичальник доручає без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти: в сумі 11988,00 доларів США на рахунок 421 каси банку для видачі клієнту, комісію банку 119,88 доларів США та 1124,18 долари США на сплату страхових платежів на поточний рахунок страхової копманії "Інгострах", а також 6,78 доларів США на сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Відповідно до п. 7.3. договору забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає застава автомобіля AUDI A4.

П. 7.4. передбачено, що згідно ст. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1., 2.2.4, 2.3.3. цього договору позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розірі 2,09 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 4.1. договору у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.2., 2.2.3., 7.5. цього договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочення (т. 1 а.с. 9 - 10, 48 - 49).

Тобто, як встановлено з умов долученої до матеріалів справи копії кредитного договору, зокрема його п. 7.2, позичальник доручив банку без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти: в сумі 11988,00 доларів США на рахунок каси банку для видачі клієнту, комісію банку 119,88 доларів США та 1124,18 долари США на сплату страхових платежів на поточний рахунок страхової копманії "Інгострах", а також 6,78 доларів США на сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що разом становить 13238,84 доларів США.

Саме цю суму поставлено в розрахунок зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором № IFDWAE00000046 від 16.05.2007 р. АТ КБ "Приватбанк" (т. 2 а.с. 5 - 6, 53 - 54).

Факт перерахування на рахунок 421 згідно умов кредитного договору № IFDWAE00000046 від 16.05.2007 р. 11988,00 доларів США підтверджується копією меморіального ордеру від 16.05.2007 р. (т. 1 а.с. 222, 231, 245, т. 2 а.с. 56).

Як вбачається з виписки з 15.05.2007 р. по 18.10.2016 р. по рахунку № 7933 ОСОБА_1, останнім внесені наступні платежі: 25.06.2007 р. - 302 дол. США, 25.07.2007 р. - 302 дол. США, 27.08.2007 р. - 303 дол. США, 26.09.2007 р. - 302 дол. США, 26.10.2007 р. - 302 дол. США, 26.11.2007 р. - 302 дол. США, 25.12.2007 р. - 302 дол. США, 28.01.2008 р. - 302 дол. США, 26.02.2008 р. - 302 дол. США, 25.03.2008 р. - 302 дол. США, 25.04.2008 р. - 302 дол. США, 25.05.2008 р. - 302 дол. США, 12.06.2008 р. - 20,74 дол. США, 26.06.2008 р. - 302 дол. США, 25.07.2008 р. - 302 дол. США, 18.08.2008 р. - 1157 дол. США, 26.08.2008 р. - 302 дол. США, 26.09.2008 р. - 302 дол. США.

У жовтні, зокрема в період з 20 по 25 жовтня 2008 року та в листопаді, в т.ч. у період з 20 по 25 листопада 2008 року, оплат не поступало.

10.12.2008 р. оплачено 313 дол. США, 18.02.2009 р. - 95 дол. США, 29.04.2009 р. - 1817,62 дол. США.

24.09.2009 р. поступило два платежа в сумі 4971,92 дол. США та 4556,25 дол. США від реалізації предмета застави (т. 1 а.с. 187 - 191, т. 2 а.с. 78 - 82).

Таким чином, з даної виписки суд встановив, що у період з 16.05.2007 р. по 25.10.2008 р. відповідач вносив проплати систематично з просточенням до одного-двох днів у порівнянні зі встановленим у договорі періодом сплати, однак, в той же час, у розмірі, більшому, ніж визначений черговий платіж цим же договором.

Згідно з розрахунком заборгованості № IFDWAE00000046 від 16.05.2007 р., поданим АТ КБ "Приватбанк", ОСОБА_1 станом на 17.07.2012 р. нараховано загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 3466,81 дол. США, загальний залишок заборгованості за процентами - 1331,45 дол. США, заборгованість по комісії - 574,43 дол. США, загальна сума заборгованої пені 1279,97 дол. США - всього заборгованість за кредитом 6652,66 дол. США, сума погашеня від реалізації автомобіля 4752,00 грн., що еквівалентно 594,74 дол. США. Залишок заборгованості за кредитом 6057,92 дол. США.

З поданого розрахунку вбачається, що банк 18.06.2008 р. нарахував відповідачу прострочену заборгованість в сумі 1101,53 дол. США, яка 25.07.2018 р. зменшена до 947,52 дол. США у зв'язку з поступленням проплати в розмірі 302 дол. США (щомісячного платежу). Після цього відображене збільшення просторочення тіла кредиту, яке до 31.07.2008 р. зросло до 1138,04 дол. США. Станом на 18.08.2008 р. поступив платіж на суму 1157 дол. США, а тому з цього дня прострочене тіло та просторочені проценти відсутні.

Просточена заборгованість по тілу кредиту виникала за розрахунком позивача з 28.10.2008 р. по процентах з 31.10.2009 р. і наростає до 21.09.2009 р.

24.09.2009 р. реалізовано предмет застави - транспортний засіб, кошти від якого згідно цього розрахунку спрямовані на погашення: комісії в сумі 148,24 дол. США, пені в розмірі 192,95 дол. США, процентів в сумі 969,61 дол. США, 2177,19 дол. США - простороченого тіла кредиту, 4770,32 дол. США - поточного тіла кредиту.

В подальшому, з 24.09.2009 р. простороченого тіла та процентів банк не нараховує аж до 15.06.2010 р. та 20.06.2010 р. відповідно. З 15.06.2010 р. по 20.05.2011 р. просторочене тіло кредиту становить сталу суму 38,39 дол. США та поступово збільшується з 26.05.2011 р. по 17.07.2012 р. Одночасно, навіть у період відсутності нарахування просторочення по тілу та відсотках (з 24.09.2009 р. по 15.06.2010 р.), банк нараховує з 30.10.2009 р. і аж до 17.07.2012 р. пеню за порушення строків розрахунків (т. 1 а.с. 4 - 5, т. 2 а.с. 5 - 6, 53 - 54).

В судовому засіданні представник позивача пояснювала, що просточення станом на 18.06.2008 р. могло виникнути внаслідок нарахування оплати за договором страхування, однак ні самого договору страхування, ні згоди позичальника на оплату банком страхового відшкодування, ані даних, що ці кошти були перераховані страховику позивачем не надано, а представники відповідача заперечували факт сплати банком будь-яких страхових виплат в рахунок договору страхування та вказували на відсутність згоди відповідача на такий перерахунок. Тим більше, що такі нарахування заборгованості по тілу кредиту мали місце саме в той час, коли ОСОБА_1 вносив більші платежі з метою погашення кредиту, і не носять системного характеру. Щодо інших розбіжностей та неточностей, а також порядку нарахування, в т.ч. в частині просточеного тіла та процентів, пояснити не змогла, а тільки ствердила, що таке нарахування відповідає умовам договору.

Також до матеріалів справи долучено виписку з 01.01.2000 р. по 05.04.2017 р. по рахунку № 2489 ОСОБА_1, в якій відображено нарахування плати за зберігання і утримання предмета застави на площадці банку за період з 12.05.2009 р. по 13.10.2009 р. з розрахунку 36,00 грн. в день на суму 10051,54 грн. (т. 2 а.с. 29 - 31).

В судовому засіданні представник позивача повідомила, що у вказаній виписці допущена помилка, а саме: двічі нараховані одні і ті ж суми, тому сума у розмірі 4752,00 грн., що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2012 р. складає 594,74 дол. США, від реалізації застави пішла на погашення заборгованості, а саме, пені, що відображено в розрахунку до уточненої позовної заяви.

Представники відповідача стверджували, що шляхом проведення розрахунків стоянка за цей період не може становити вказану у виписці суму, а може складати тільки 4536 грн.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3, не погоджуючись з поданими позивачем розрахунками, подали власний розрахунок, з якого вбачається, що нарахування стороною відповідача проведено на тіло кредиту 11988,00 дол. США, щомісячні платежі розраховані, виходячи з поділу фактично внесених сум відповідачем та поділені до серпня 2009 р., у вересні 2009 р. платіж зараховано з суми реалізації предмета застави. Нараховані відсотки згідно п. 7.1 у розмірі 0,84 % на місяць та 0,14 % на місяць. Остаточно вирахувано, що всього відповідачем сплачено коштів, в т.ч. разом з сумою реалізації предмета застави, 17764,53 дол. США, переплата становить 3714,93 дол. США (т. 2 а.с. 116).

Як встановлено з договору застави рухомого майна № IFDWAE00000046 від 16 травня 2007 року, за цим договором заставою забезпечується виконання зобов'язань заставодавця за кредитним договором від 16.05.2007 р. № IFDWAE00000046 по поверненню кредиту за непоновлювальною кредитною лінією у сумі 13238,84 дол. США (п. 34.1).

П. 4 вказаного договору передбачено, що заставою за цим договором також забезпечуються вимоги заставодержателя щодо відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення на предмет застави, витрат на утримння і зберігання предмета застави та іншими витратами (т. 1 а.с. 50 - 51).

Представником позивача на підтвердження факту зберігання транспортного засобу на стоянці ПриватБанку долучено копію акта без дати, згідно якого предмет застави за договором № IFDWAE00000046 від 16 травня 2007 року автомобіль марки "Ауді" (б/в), 1997 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 оглянуто в присутності позичальника ОСОБА_1, який передав цей автомобіль і доручив ПриватБанку передати його на реалізацію по ринковій ціні (т. 1 а.с. 53). Також суд звертає увагу, що представники відповідача не заперечуали факту передачі заставного майна на зберігання, повідомивши, що дати такої передачі не пам'ятають, однак після цього, погасивши всю прострочену заборгованість, позичальник перестав вносити платежі на погашення кредиту, оскільки залишок боргу був меншим, ніж оцінено автомобіль, який передано для реалізації.

Згідно з меморіальними валютними ордерами від 24.09.2009 р. та випискою по рахунку №7933 ОСОБА_1 автомобіль, який був предметом застави за вказаним вище кредитним договором, реалізовано на суму 4971,92 долари США та 4556,25 доларів США, що становить 9528, 17 доларів США, які спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором № IFDWAE00000046 від 16 травня 2007 року (т. 1 а.с. 54, 55, 217 - 221, 226 - 230, 240 0 244).

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу неналежного виконання стороною кредитного договору його умов, що послужило причиною для виникнення заборгованості, яка є предметом даного позову.

Оцінка суду:

Вислухавши аргументи представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред'явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов'язків.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Відповідно до положень ст.ст. 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

В судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт укладення кредитного договору № IFDWAE00000046 від 16 травня 2007 року та договору застави рухомого майна між сторонами по справі на суму 13238,84 доларів США шляхом відкриття непоновлювальної кредитної лінії. Тому суд вважає безпідставними твердження представника позивача в судовому засіданні про те, що кредит міг збільшуватися за рахунок додаткового страхування предмата застави, як і твердження представників відповідачів про те, що загальна сума кредитних зобов'язань становила 11988,00 доларів США. Судом встановлено, що у суму 13238.84 дол. США ввійшла сума страхування 1124,18 дол. США, на що погодилися сторони. В той же час, суду не надано жодного доказу про те, що укладалися будь-які додаткові договори страхування, за які банком перераховувались кошти, що припускала в судовому засідання представник позивача, та і сам банк у своєму розрахунку виходить із суми кредиту 13238.84 дол. США, в певний час поділяючи її на поточну та прострочену заборгованість, а не збільшуючи тіло кредиту.

Обидві сторони справи надали суду свої розрахунки заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Однак, як розрахунок позивача, так і відповідача, не відповідають умовам договору, іншим доказам, зокрема виписці по рахунку та фактичним обставинам справи, містять суперечності та неточності, які описані та проаналізовані судом вище. Судом пропонувалося сторонам призначити відповідну експертизу з метою перевірки правильності цих розрахунків, проти чого останні категорично заперечили, як і проти оплати за її проведення. Тому судом проведенний наступний розрахунок заборгованості за вихідними даними, визначеними розділом 7 та п. 4.1 кредитного договору та з урахуванням внесених платежів:

- 13238,84 дол. США - отримані кредитні кошти;

- 0,84 % - відсотки за користування кредитом (нараховується на залишок заборгованості);

- 0,14 % - щомісячна винагорода від суми виданого кредиту;

- 0,15 % - пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення;

- 2,09 % - відсотки за користування кредитом на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом;

- 301,25 дол. США - щомісячний плтіж, який включає заборгованість по кредиту, відсотках, винагороди, комісії.

При цьому суд використовує наступні формули розрахунків:

Поточні проценти = залишок заборгованості за кредитом х 0,84 % (на місяць).

Винагорода = 0,14 % х сума виданого кредиту (13238,84 доларів США) = 18,53 долари США (щомісячно).

Прострочені проценти = сума простроченого платежу (по наростаючій) х 2,09 % (на місяць).

Пеня = сума простроченого платежу (по наростаючій) х 0,15 % (на день).

Залишок заборгованості включає в себе тіло кредиту, нараховані, але несплачені, поточні та прострочені проценти, несплачену винагороду та пеню.

Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за період з 25.06.2007 р. по 26.09.2008 р. (тобто, до часу коли щомісячний платіж вносився регулярно та щомісячно) наступний:

ДатаОплата, долари СШАСплачені поточні проценти, долари СШАВинагорода, долари СШАПогашене тіло кредиту, долари СШАПрострочені проценти, долари СШАЗалишок заборгованості, долари США
25.06.,2118,53171,51+0,75-13066,59
25.07.,7618,53172,96+0,75-12892,88
27.08.,3018,53174,42+1,750,4212717,13
26.09.,8218,53175,90+0,750,2112540,69
26.10.,3418,53177,38+0,750,2112362,77
26.11.,8518,53178,87+0,750.2112183,36
25.12.,3418,53180,38+0,75-12002,23
28.01.,8218,53181,90+0,750,6311820,21
26.02.200830299,2918,53183,43+0,750,2111636,24
25.03.200830297,7418,53184,98+0,75-11450,51
25.04.200830296,1818,53186,54+0,75-11263,22
26.05.200830294,6118,53188,11+0,750,2111074,57
12.06.2008 26.06.2008322,7493,0318,53189,69+21,490,2110863,6
25.07.200830291,2518,53191,47+0,75-10671,38
18.08.,72-1088,28-9583,1
26.08.200830221,4718,53262,00-9321,1
26.09.200830278,3018,53204,42+0,750,219116,14

Отже, в період з 25.06.2007 р. по 26.09.2008 р. боржник вносив щомісячні платежі регулярно, у розмірі більшому, ніж встановлено договором, що свідчить про неможливість утворення простроченої заборгованості за кредитом, яка зазначена у проведеному банком розрахунку станом на 18.06.2008 р., а тому подальші розрахунки банку були невірними у зв'язку з невірними вихідними даними.

Починаючи з жовтня 2008 року ОСОБА_1 вносив платежі нерегулярно, що відповідно до умов договору є підставою для нарахування відсотків на прострочену заборгованість у розмірі 2,09 % та пені за кожен день прострочки у розмірі 0,15 %:

ДатаЗалишок по тілу кредиту, долари СШАПрострочений черговий платіж, долари США (по наростаючій)Винагорода, долари СШАПоточні проценти, долари СШАПрострочені проценти, долари СШАПеня, долари СШАОплата, долари СШАЗалишок загальної заборгованості, долари СШАРозрахунки
26.10.20089116,14-301,25-18,53-76,58---9211,25
25.11.20089116,14-301,25--- 6,3-13,56-9231,11
26.11.20089116,14-602,5-18,53-77,54---9327,18
10.12.20089014,18-309,36----3139014,18313-13,56-18,53-18,53-6,3-76,58-77,54= 101,96 - залишок з проплати, який зараховано у тіло
25.12.20089014,18-309,36---3,23-6,96-9024,37
26.12.20089014,18-610,61-18,53-75,80---9118,70
25.01.20099014,18-610,61---12,76-27,48-9158,74
26.01.20099014,18-911,86-18,53-76,93---9254,2
18.02.20099014,18-867,29-залишок несплчених процентів - 145,22--959159,295-27,48-6,96(пеня)-18,53-18,53 (винагорода)-3,23-12,76 (проценти прострочені)=7,51 залишок з проплати, який зараховано у поточні проценти
25.02.20099014,18----18,13-40,57-9217,9
26.02.20099014,18-1168,54-18,53-77,43---9313,86
25.03.20099014,18-1168,54---24,42-52,58-9390,86
26.03.20099014,18-1469,79-18,53-78,88---9488,27
25.04.20099014,18----30,72-66,14-9585,13
26.04.20099014,181771,04-18,53-80,52---9684,18
28.04.20099014,18-1771,04---3,7-7,97-9695,85
29.04.20097878,23-197,65----1817,627878,23
25.05.20097878,23-197,65---3,58-7,71-7889,52
26.05.20097878,23-498,9-18,53-66,27---7974,32
25.06.20097878,23----10,43-22,45-8007,2
26.06.20097878,23-800,15-18,53-67,26---8092,99
25.07.20097878,23----16,72-36,01-8145,72
26.07.20097878,23-1101,4-18,53-68,42---8232,67
25.08.20097878,23----23,02-49,56-8305,25
26.08.20097878,23-1402,65-18,53-69,76---8393,54
23.09.20097878,23-1402,65--66,48-27,36-58.91-8546,29
24.09.2009 4971,92+4556,25=9528,17-кошти від реалізації предмета застави

Таким чином, на момент реалізації автомобіля загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № IFDWAE00000046 від 16 травня 2007 року, включаючи непогашені поточні та прострочені відсотки, пеню, щомісячну винагороду та тіло кредиту, становила 8546,29 дол. США. Автомобіль було реалізовано за 9528,17 дол. США.

Також в судовому засіданні встановлено, що предмет застави - автомобіль марки "ОСОБА_2 А4" був вилучений у позичальника та зберігався на стоянці банку, що підтвердили обидві строни. У зв'язку з цим позивачем понесені витрати на збереження предмета застави, вартість яких згідно з наданими суду документами та розрахунками (т. 2 а.с. 29 - 31) становила 36,00 грн. за день, які він має право стягнути з ОСОБА_1 відповідно до п. 2.2.9. кредитного договору та п. 4 договору застави рухомого майна.

Оскільки позивач у наданому ним розрахунку першим днем нарахування вказаних вище витрат зазначає 22.05.2009 р., суд вважає цей день першим, з якого проводиться відповідне нарахування. Однак, як вказувала в судовому засіданні предствник позивача та звертав увагу представник відповідача, у вказаному розрахунку допущена помилка та безпідставно збільшені нараховані в ньому витрати. Шляхом проведення математичних розрахунків, судом встановлено, що понесені витрати за збереження предмета застави у період з 22.05.2009 р. по 23.09.2009 р. (125 днів) становили 4500,00 гривень.Отже, коштів, отриманих від реалізації предмета застави було достатньо для погашення кредитної заборгованості, в тому числі і витрат банку, понесених у зв'язку зі збереженням та реалізацією заставного майна.

При цьому суд вважає, що неправильність проведених розрахунків позивачем, в тому числі безпідставне нарахування простроченої заборгованості, що призвела до збільшення нарахованих прострочених процентів та пені, а також завищення витрат, пов'язаних із збереженням автомобіля, призвели до необгрунтованого нарахування залишку боргу за кредитом, а відповідно і нарахування в подальшому процентів та штрафних санкцій на цей залишок. Також суд не може взяти до уваги посилання представника АТ КБ "ПриватБанк" на те, що зайве нарахування та стягнення з позичальника витрат 24.09.2009 року слід відняти від нарахованої у період з 30.10.2009 р. по 17.07.2012 р. пені, оскільки таке суперечить чинному законодавству та будь-яким логічним розрахункам. Адже, у разі проведення правильних розрахунків така пеня би не нараховувалося, оскільки залишку заборгованості після реалізації предмета застави не утворилося б.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У судовому засіданні не знайшло свого підтвердження порушення права позивача, пов'язаного з неповерненням у повному обсязі кредитних коштів, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 525, 526, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 259, 265, 284 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, .

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повне рішення виготовлено 29 жовтня 2018 року.

Суддя С.М. Монташевич