Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 545/4217/16-ц

провадження № 61-27834св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач-1 - Полтавська обласна рада,

представник відповідача-1 - Заліський Юрій Миколайович, Полтавцева Анастасія Сергіївна, Мільгевська Яніна Володимирівна,

відповідач-2 - Департамент охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації,

представник відповідача-2 - Новіков Євгеній Сергійович,

третя особа-1 - Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи,

представник третьої особи-1 - Новіков Євгеній Сергійович,

третя особа-2 - Управління майном Полтавської обласної ради,

представник третьої особи-2 - Байдукова-Кисла Оксана Анатоліївна,

третя особа-3 - в.о. головного лікаря обласного центру медико-соціальної експертизи ОСОБА_8,

представник третьої особи-3 - Новіков Євгеній Сергійович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи та Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації на рішення Полтавського районного суду Полтавської області у складі судді Кіндяк І. С. від 19 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Дряниці Ю. В., Бондаревської С. М., Пилипчук Л. І. від 02 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Полтавської обласної ради, Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації, треті особи: Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи, Управління майном Полтавської обласної ради, в.о. головного лікаря обласного центру медико-соціальної експертизи ОСОБА_8, про визнання рішення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням дванадцятої сесії сьомого скликання Полтавської обласної ради від 23 грудня 2016 року № 309 «Про головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи» її звільнено з посади головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи 26 грудня 2016 року відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України, у зв'язку з закінченням терміну дії трудового контракту, організацію по виконанню рішення покладено на Департамент охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації, а контроль за виконанням цього рішення - на управління майном Полтавської обласної ради.

Посилаючись на те, що дане рішення прийнято з порушенням норм трудового законодавства, ОСОБА_1 просила визнати незаконним і скасувати рішення пленарного засідання дванадцятої сесії сьомого скликання Полтавської обласної ради від 23 грудня 2016 року № 309 «Про головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи»; поновити її на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 27 грудня 2016 року; зобов'язати Департамент охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації видати наказ про поновлення її на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з фактичним допущенням до виконання попередніх обов'язків; стягнути з Полтавської обласної ради заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 27 грудня 2016 року по день розгляду справи з розрахунку середньоденної заробітної плати, що становить 405 грн 96 коп.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Визнано незаконним і скасовано рішення пленарного засідання дванадцятої сесії сьомого скликання Полтавської обласної ради від 23 грудня 2016 року № 309 «Про головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи». Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 27 грудня 2016 року. Зобов'язано Департамент охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації видати наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з фактичним допущенням до виконання попередніх обов'язків. Стягнуто з Полтавської обласної ради заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 27 грудня 2016 року по 19 квітня 2017 року з розрахунку середньоденної заробітної плати, що становить 405 грн 96 коп. включно за 80 робочих днів, в сумі 32 476 грн 89 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення розміру заробітку за один місяць.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що Полтавська обласна рада, приймаючи рішення від 23 грудня 2016 року № 309 щодо визнання подовженою дію трудового контракту з ОСОБА_1 строком до 26 грудня 2016 року, не врахувала вимоги статті 21 КЗпП України, а приймаючи рішення про звільнення її з посади відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України (у зв'язку з закінченням терміну дії трудового контракту) - не врахувала, що позивачка призначена на посаду головного лікаря 21 вересня 1995 року, тобто укладення з нею трудового договору у формі контракту не є обов'язковим.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 02 червня 2017 року апеляційні скарги в. о. головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи ОСОБА_8, Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації, Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи в особі їх представника Новікова Є. С. відхилено, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2017 року залишено без змін. Виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на положення статті 215 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про незаконність рішення Полтавської обласної ради від 23 грудня 2016 року № 309, яким звільнено ОСОБА_1 з посади головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 26 грудня 2016 року відповідно до п. 2 статті 36 КЗпП України (у зв'язку із закінченням терміну дії трудового контракту), оскільки трудовий договір укладений з позивачкою вважається продовженим на невизначений термін і не може бути припинений з підстав, передбачених пунктом другим статті 36 КЗпП України.

У липні 2017 року Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не були досліджені в повному обсязі всі обставини, які підтверджують законність звільнення позивача з посади головного лікаря, а також не враховано, що Департаментом охорони здоров'я не було вчинено жодних дій, направлених на порушення, невизнання чи оспорення трудових прав позивача, оскільки у Департаменту відсутній обов'язок видавати наказ про призначення головного лікаря і подання на звільнення ОСОБА_1 було внесено Полтавською обласною державною адміністрацією, яка не була залучена до участі у справі. При цьому суди, досліджуючи питання законності контракту від 23 травня 2012 року, не звернули уваги на рішення апеляційного суду Полтавської області від 31 січня 2012 року у справі № 22-ц-171/2012, яким було встановлено, що запровадження контрактної форми трудових правовідносин із ОСОБА_1 відповідає вимогам чинного законодавства та не порушує права останньої.

Крім того, у липні 2017 року Департамент охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації також подав аналогічну за змістом касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відзив до суду не надходив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

Касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що наказом Управління охорони здоров'я виконавчого комітету Полтавської обласної Ради народних депутатів від 21 вересня 1995 року № 92-К ОСОБА_1 була призначена на посаду головного лікаря Полтавського обласного Центру медико-соціальної експертизи.

23 травня 2012 року між Полтавською обласною радою та ОСОБА_1 укладено контракт, згідно якого остання призначена на посаду головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи на строк три роки з 23 травня 2012 року по 22 травня 2015 року.

Розпорядженням голови Полтавської обласної ради від 21 травня 2015 року № 97 «Про головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи», головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 звільнено із займаної посади відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України 22 травня 2015 року у зв'язку із закінченням терміну дії трудового контракту.

На виконання вище зазначеного розпорядження наказом Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації № 40 - К від 21 травня 2015 року «Про головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи» ОСОБА_1 була звільнена на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України 22 травня 2015 року.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, скасовано розпорядження голови Полтавської обласної ради від 21 травня 2015 року № 97 «Про головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи» про звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року у зв'язку з закінченням терміну дії трудового контракту та наказ Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації від 21 травня 2015 року № 40-к про звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року в зв'язку із закінченням терміну дії трудового контракту (пункт 2 стаття 36 КЗпП України). Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року. Стягнуто з Полтавської обласної ради заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2015 року по 17 вересня 2015 року включно за 81 робочий день у сумі 32 882 грн 76 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення розміру заробітку за один місяць та в частині поновлення на роботі.

На підставі вказаних рішень суду рішенням Полтавської обласної ради третьої сесії сьомого скликання (перше засідання) від 29 січня 2016 року № 49 «Про головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи» поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року та одночасно звільнено її з посади головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи 22 травня 2015 року відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України, у зв'язку із закінченням терміну дії трудового контракту.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року визнано незаконним і скасовано рішення сесії (перше засідання) Полтавської обласної ради від 29 січня 2016 року № 49 в частині: «Про головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи», яким було поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року та звільнено її з посади з 22 травня 2015 року відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням терміну дії трудового контракту. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року. Зобов'язано Департамент охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації видати наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року з фактичним допущенням до виконання обов'язків на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи. Стягнуто з Полтавської обласної ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 18 вересня 2015 року по 03 червня 2016 року включно з розрахунку середньоденної заробітної плати, що становить 405 грн 96 коп. за один робочий день, а загалом за 179 робочих дні у загальній сумі 72 666 грн 84 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення розміру заробітку за 1 (один) місяць та в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 29 листопада 2016 року рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року в частині визнання незаконним і скасування рішення сесії (перше засідання) Полтавської обласної ради від 29 січня 2016 року № 49 «Про головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи» пункту 1, яким було поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року скасовано. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині визнання незаконним і скасування цього пункту рішення сесії (перше засідання) Полтавської обласної ради від 29 січня 2016 року № 49. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В подальшому, на виконання вказаних рішень суду, рішенням дванадцятої сесії сьомого скликання Полтавської обласної ради № 309 від 23 грудня 2016 року визнано подовженим дію трудового контракту з ОСОБА_1 з 22 травня 2015 року по 26 грудня 2016 року. Звільнено ОСОБА_1 з посади головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи 26 грудня 2016 року відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України, у зв'язку з закінченням терміну дії трудового контракту.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 була призначена на посаду головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи до 01 січня 2012 року, а тому укладення з нею трудового договору у формі контракту, згідно з роз'ясненнями Конституційного Суду України від 01 серпня 2013 року № 22-14-17/1749 «Про застосування контрактної форми трудового договору», не є обов'язковим.

Крім того суди також виходили з того, що після звільнення позивачки ОСОБА_1 22 травня 2015 року відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України, трудові відносини між сторонами фактично продовжували тривати і жодна із сторін не вимагала їх припинення, що підтверджується відповідними доказами, а тому, з урахуванням приписів частини першої статті 39-1 КЗпП України, дія трудового договору, укладеного з позивачкою, вважається продовженою на невизначений строк.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення статті 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника, та додаткові підстави розірвання договору.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до пункту 5.2 контракту, укладеного з позивачем, він припиняється, зокрема, після закінчення терміну дії, а згідно з пунктом 6.1 контракту строк його дії - з 23 травня 2012 року по 22 травня 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що як розпорядженням голови Полтавської обласної ради від 21 травня 2015 року № 97, так і рішенням Полтавської обласної ради третьої сесії сьомого скликання (перше засідання) від 29 січня 2016 року № 49, позивачка звільнялася з посади головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи 22 травня 2015 року відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України, тобто у зв'язку із закінченням терміну дії трудового контракту.

В подальшому, на виконання судових рішень щодо поновлення позивачки на посаді, рішенням дванадцятої сесії сьомого скликання Полтавської обласної ради № 309 від 23 грудня 2016 року визнано подовженим дію трудового контракту з ОСОБА_1 з 22 травня 2015 року по 26 грудня 2016 року і звільнено останню 26 грудня 2016 року також у зв'язку із закінченням терміну дії трудового контракту.

Таким чином, оскільки Полтавська обласна рада як власник висловив своє волевиявлення не продовжувати контракт із ОСОБА_1, висновки судів про те, що контракт продовжив свою дію на невизначений строк, не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що питання правомірності укладення трудового контракту з ОСОБА_1 було предметом судового розгляду, за наслідками якого рішенням апеляційного суду Полтавської області від 31 січня 2012 року відмовлено ОСОБА_1 у позові до Управління охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації про скасування наказу щодо запровадження контрактної форми як такої, що є незаконною.

Згідно із частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином висновки судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позову є помилковими.

Крім того, постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року скасовано рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 листопада 2016 року і відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Полтавської обласної ради, Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи, Управління майном Полтавської обласної ради, про визнання незаконним і скасування рішення обласної ради та поновлення на роботі.

Частиною першою статті 412 ЦПК України підставою для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами другою та третьою статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи та Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 червня 2017 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у позові до Полтавської обласної ради, Департаменту охорони здоров'я Полтавської обласної державної адміністрації, треті особи: Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи, Управління майном Полтавської обласної ради, в.о. головного лікаря обласного центру медико-соціальної експертизи ОСОБА_8, про визнання рішення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило