Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 677/418/16-ц

провадження № 61-24165св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 01 листопада 2016 року у складі судді Боголюбової Л. М. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року у складі колегії суддів: Купельського А. В., Спірідонової Т. В., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що 20 жовтня 2013 року в с. Росолівці Красилівського району Хмельницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача, який, керуючи вантажним автомобілем, здійснив наїзд на належну йому мисливську собаку породи «західно-сибірська лайка», яка та той час була вагітна, внаслідок чого собака загинула на місці. Відповідач погодився відшкодувати шкоду, завдану внаслідок загибелі собаки, та придбати для нього цуценя такої ж породи, однак до теперішнього часу останній не відшкодував завданих позивачу збитків.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди в розмірі 38 880,00 грн та відшкодувати завдану моральну шкоду в розмірі 13 000,00 грн.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 01 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не дотримався Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених спеціальним наказом Міністерства охорони здоров'я УРСР та Міністерства житлово-комунального господарства УРСР від 17 червня 1980 року, не забезпечив належного вигулу собаки на короткому повідку та в наморднику, не повідомив ветеринарну службу про загибель собаки, тобто позивачем не доведено вини відповідача у завданні збитків, завданих загибеллю належної йому собаки, та підстав для відшкодування відповідачем таких збитків.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із висновками суду щодо не доведення позивачем заявленого ним позову та підстав для відшкодування відповідачем завданих збитків.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 01 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції, погодившись з висновками суду першої інстанції, якими встановлено факт керування відповідачем джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем, наїзд цього автомобіля на належну позивачу собаки та її загибель унаслідок цього, дійшов взаємовиключних висновків, що в матеріалах справи відсутні дані, що саме собака породи «західно-сибірська лайка», стать - сука, яка належить позивачу, загинула внаслідок наїзду на неї автомобіля під керуванням відповідача, а також недоведення, що собака загинула внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Встановивши, що внаслідок потрапляння під вантажний автомобіль під керуванням відповідача загинула належна позивачу собака, суди безпідставно не застосували до виниклих правовідносин положення статті 1187 ЦК України, яка передбачає відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень.

У квітні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду указану справу.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 був власником собаки породи «західно-сибірська лайка», стать - «сука». 20 жовтня 2013 року в селі Росолівці Красилівського району Хмельницької області належна позивачу собака, знявшись з ошийника, перебігала дорогу, внаслідок чого потрапила під колеса вантажного автомобіля під керуванням ОСОБА_4 та загинула.

Згідно із Правилами тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених спеціальним наказом Міністерства охорони здоров'я УРСР та Міністерства житлово-комунального господарства УРСР від 17 червня 1980 року підприємства, установи, організації і громадяни - власники собак, котів і хижих тварин зобов'язані суворо дотримуватися санітарно-гігієнічних норм і правил їх тримання при умові обов'язкового забезпечення безпеки людей.

При додержанні вимог, вказаних у пункті 2 цих Правил, дозволяється тримати собак у населених пунктах - у вільному вигулі на ізольованій , добре обгородженій території (в ізольованому приміщенні), на прив'язі або без неї. Без повідків і намордників дозволяється тримати: собак при отарах і гуртах тварин, при оперативному використанні спеціальними організаціями, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на учбово-дресирувальних площадках.

Власникам собак і котів дозволяється виводити собак з жилих та ізольованих приміщень, а також ізольованих територій в загальні двори або на вулицю (з обов'язковим забезпеченням безпеки людей) тільки на короткому повідку і в наморднику, крім собак дрібних порід, на яких у реєстраційних посвідченнях зроблено відповідну відмітку.

Власники собак, котів і хижих тварин зобов'язані у випадках падежу собак, котів чи хижих тварин негайно повідомляти ветеринарну установу і здавати трупи тварин, реєстраційні посвідчення, а на собак - і номерні знаки за вказівкою установи.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п'ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Враховуючи наведене, судами правильно встановлено, що причиною загибелі собаки є недотримання позивачем Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах, а саме внаслідок незабезпечення належного вигулу собаки на короткому повідку і в наморднику, що призвело до неконтрольованого вибігання собаки на дорогу, в результаті чого остання попала під вантажний автомобіль під керуванням ОСОБА_4 та загинула.

Працівників ДАІ та ветеринарної служби на місце події не викликали, висновок ветеринара про загибель собаки відсутній, а також відсутні докази вагітності собаки.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно не застосували до виниклих правовідносин положення статті 1187 ЦК України, яка передбачає відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, не є підставою для скасування правильних по суті судових рішень, оскільки цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому при вирішенні цієї справи судами встановлено, що причиною загибелі собаки є недотримання позивачем Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах, разом з тим, не встановлена вина відповідача у завданні збитків позивачу.

Інші доводи касаційної скарги також не заслуговують на увагу, оскільки не можуть бути підставою для скасування рішень та по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 01 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик