Справа № 137/1235/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді ЖеліховськогоВ.М. секретаря судових засідань ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-
Представник позивача, ОСОБА_4 позов підтримав в повному обсязі та просив задовільнити. Суду пояснив, що його довірителька уклала з відповідачем договір позики на виконання якого передала кошти, а взамін отримала розписку.Таким чином було дотримано істотних умов договору позики. В зявзку з тим, що відповідач не повертає позичені кошти, тому змушені звернутися до суду з вказаним позовом. Вважає, що тривалий розгляд справи є зловживанням своїми правами відповідачем. Враховуючи ту обставину, що позивач та його предстанвик неодноразово фактично зривав судові засідання, оскільки не з'являлися, а тому вважає, що суд має право винести рішення у відсутність відповідача та його представника. Крім того, вважає, що представник відповідача заявляючи клопотання про виклик в судове засідання експерта для дачі пояснень щодо висновку та нез'являючись в судові засідання тим самим не сприяє розгляду справи а лише призводить до затягування.
Із показань свідка ОСОБА_8 допитаної в судовому засіданні встановлено, що вона є дружиною ОСОБА_3, проживає з ним 2013 року. Знає, що її чоловік позичав у ОСОБА_2 гроші, проте він їх їй повернув, ще більше чим позичав. Коли вони виясняли з ОСОБА_2 щодо суми боргу, то зясувалось, що він сплачував відсотки. Їй чоловік говорив, що він нічого ОСОБА_2 не винен. Крім того, їй відомо, що 31.12.2013 року ОСОБА_9 передав тьоті ОСОБА_2 2000 доларів США. Щодо існування якихось розписок її нічого не відомо.
Із показань свідка ОСОБА_10 допитаного в судовому засіданні встановлено, що він є чоловіком позивачки. Був присутнім при передачі ОСОБА_3 грошей в сумі 15 000 дол. США та при написанні ним розписки в грудні 2012 року.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а і факту передачі грошової суми позики. Із оригіналу розписки (а.с.187 т.1) встановлено, що 28.12.2012 року відповідач ОСОБА_3 власноручно написав розписку про те, що заборгував ОСОБА_2 15 тис. дол. США та зобов'язується повернути.
Із висновку судово-психіатричного експерта №4-п від 24.04.2017 року (а.с.119-123 т.2) судом встановлено, що на момент складання розписок ОСОБА_3 на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. На момент складання розписок ОСОБА_3 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_3 міг розуміти характер та значення вчинених ним дій 28.12.2012 року та передбачати їх наслідки. В теперішній час ОСОБА_3 на хронічне психічне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. В теперішній час ОСОБА_3 можу усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним.
Із висновку судово-почеркознавчої експертизи №5698/17-21 від 18.12.2017 року (а.с.182-187 т.2) встановлено. що у розписці від 28.12.2012 року ознак виконання записів під впливом збиваючих факторів не виявлено. Також у розписці від 28.12.2012 року ознак перебування ОСОБА_3 у надзвичайному стані не виявлено. У досліджених рукописних текстах розписок від 28.12.2012 р., 30.04.2008 р., 29.01.2009 р., 23.03.2009 р. 09.11.2009 р. і зразках почерку ОСОБА_3 таких збиваючих факторів природного характеру як виконання почеркових об'єктів особою у незвичайному стані (в тому числі в стані емоційної напруги/стрес, сильне хвилювання тощо/) не спостерігається.
Так не визнаючи позов, відповідач ОСОБА_3 посилався на те, що він в момент написання розписки не отримав гроші, а лише підтвердив факт наявності боргу.
Однак така позиція не заслуговує на увагу тому, що аналіз вище наведених норм свідчить, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем і відповідачем існують правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідач ОСОБА_3 не заперечував факту позики грошей, однак він стверджує, що гроші позичив у 2008 році і протягом тривалого часу виплочував борг з відсотками, тому вважає, що повністю розрахувався із позивачкою. Однак жодного доказу, що він повністю розрахувався по боргових зобов'язаннях не надав. В свою чергу, позивачка зазначає, що неодноразово позичала відповідачу гроші і він повертав борг. Про наявність таких відносин свідчить роздруківка звукозапису (а.с.53-58 т.1), пояснення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_7 Звернення до правоохоронних органів, як з боку позивачки, так і з боку відповідача(а.с.37-40,17-19 т.1) підтверджують те, що боргові правовідносини існуть на даний час також. Наявність у позивачки ОСОБА_11 розписки підтверджує те, що ОСОБА_3 боргові зобов'язання не виконав. Позиція ВСУ з цього привода висловлена в рішенні від 16 лютого 2011 року у справі (№ 6-2573св10) де зазначено, що наявність розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобовязання. Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що грошей за договором позики не отримав. Однак на час розгляду справи договір позики є дійсним, він відповідачем не оспорювався. Стаття 1051 ЦК України, передбачає, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідач не скористався правом на оскарження договору позики, жодного доказу на підтвердження своєї позиції суду не надав. Доказів позивача не спростував. Згідно ст. ст. 10 та 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.
Враховуючи ту обставину, що справа знаходилась на розгляді тривалий час і відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 неодноразово не з'являлись в судові засідання, хоча належним чином були повідомлені про наступні судові засідання, причини неявки суду не повідомляли і останніх два засідання безпричинно не з'явились, тому суд вважає необхідним завершити розгляд справи без участі відповідача.
Враховуючи те, що що позов задоволений повністю, тому на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по відшкодуванню судового збору в сумі 3654 гривень.
Керуючись ст. 10,11,60, 213-215 ЦПК України, ст.1046, 1047,1049 ЦК України суд,-
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування по сплаті судового збору в розмірі 3654 гривень.
Повний текст рішення складений 30.10.2018 року.
Копію заочного рішення протягом 2 діб направити відповідачеві та розяснити, що заяву про перегляд заочного рішення відповідач може надіслати до суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів після проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.