ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року м. Полтава

Полтавський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Одринська Т.В., Триголов В.М.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 04 червня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною скаргою, вимоги якої уточнив, та прохав суд ухвалити рішення, яким визнати неправомірною бездіяльність головного держаного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м.Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Вертелецької Лариси Аркадіївни щодо несвоєчасного винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.06.2016 року ВП №51179174; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Путивльського ВДВС ГТУЮ у Сумській області Деркачова Анатолія Федоровича щодо зміни частки арештованого нерухомого майна боржника ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, з частки 47/100 на 47/200.

В обґрунтування вимог скаржник вказав, що в провадженні Октябрського районного суду м.Полтави знаходилась цивільна справа №554/14044/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу. 16.02.2016 року Октябрським районним судом м.Полтави ухвалено рішення: стягнуто з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 1 014 800.85 грн. боргу. 20 квітня 2016 року ОСОБА_2 виданий виконавчий лист по справі, на підставі якого 24.05.2016 року головним державним виконавцем Октябрського ВДВС відкрито виконавче провадження за №51179174. Скаржник зазначив, що він неодноразово звертався із заявами про накладення арешту на майно боржника, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, сараї, паркан, загальною площею 71.3 кв.м., жила плоша 40.6 кв.м., розмір частки 46/100. Однак, ним отримано відповідь від 02.07.2016 року, в якій зазначено, що частка в майні боржника складає 47/100 та те, що 02.06.2016 року накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Скаржник стверджує, що постанова про арешт майна винесена із запізненням, фактично арешт на майно боржника не накладений, окрім того, державний виконавець зменшив розмір частки боржника у нерухомому майні з 47/100 до 47/200.

Ухвалою Октябрського районного суду Полтавської області від 04 червня 2018 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії Головного державного виконавця Вертелецької Лариси Аркадіївни Шевченківського відділу Державної виконавчої служби.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу Октябрського районного суду Полтавської області від 04 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його скарги.

Апеляційна скарга скарга обгрунтуванан тим, що суд першої інстанції не з'ясував фактичні обставини, а тому зробив хибні висновки по суті спору.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24 липня 2018 року справа знята з апеляційного розгляду та повернута до Октябрського районного суду м.Полтави для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення у місячний строк.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 20 серпня 2018 року у відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця Путивльського ВДВС ГТУЮ у Сумській області Деркачова Анатолія Федоровича по зміні частки арештованого майна боржника ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 з 47/100 на 47/200.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 16 лютого 2016 року задоволений позов ОСОБА_2 : стягнуто з ОСОБА_4 на його користь 1 014 800,85 (один мільйон чотирнадцять тисяч вісімсот гривень вісімдесят п'ять копійок) боргу.

20 квітня 2016 року ОСОБА_2 виданий виконавчий лист, який пред'явлений ним до виконання Октябрському ВДВС ГТУЮ у Полтавській області 10 травня 2016 року.

16 травня 2016 року державним виконавцем Октябрського ВДВС ГТУЮ у Полтавській області винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з розбіжностями у найменуванні боржника (п.8 ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження»).

24.05.2016 року після повторного пред'явлення виконавчого листа з копією ухвали суду про виправлення описки головним державним виконавцем Октябрського ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Вертелецькою Л.А. відкрито виконавче провадження за №51179174.

25.05.2016 року державним виконавцем направлені запити до компетентних установ для отримання інформації про наявні у боржника доходи та майно.

Постановою державного виконавця від 02 червня 2016 року накладено арешт та оголошена заборона відчуження майна боржника, копія якої направлена сторонам виконавчого провадження і до Територіального сервісного центру 5341.

Після проведення перевірки інформації, отриманої від компетентних установ, державним виконавцем встановлено, що боржник на території м.Полтави не проживає, будь-якого майна, яке б йому належало, не виявлено. Державним виконавцем також встановлено, що боржнику на праві власності належить 47/100 житлового будинку з господарськими спорудами у м.Путивлі Сумської області, у зв'язку з чим постановою від 15.07.2016 року на підставі п.10. ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» закінчене виконавче провадження і на підставі ч.1 ст.20 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ разом із зібраними матеріалами направлений до Путивльського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області.

28.07.2016 року державним виконавцем Путивльського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, а 01.09.2016 року здійснений опис майна, належного боржнику - 0,235 частки житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 зареєстровано:

-Запис про державну реєстрацію від 25 червня 2013 року: 47/100 житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1; спільна часткова власність; підстава - дублікат договору купівлі-продажу від 20 червня 2013 року.

-Інформаційна довідка від 05 серпня 2016 року: 0,235 (47/200) житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1; спільна часткова власність; підстава - дублікат договору купівлі-продажу від 20 червня 2013 року.

Інформаційна довідка від 05 серпня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: за ОСОБА_5 зареєстровано 47/200 житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1; спільна часткова власність; підстава виникнення права власності - рішення Путивльського районного суду Сумської області, виконавчий лист виданий 25 грудня 2013 року; рішення про державну реєстрацію від 05 серпня 2016 року.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість заявлених скаржником вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

По суті доводи скарги ОСОБА_2 зводяться до твердження про те, що державні виконавці не провели фактичного арешту належного боржникові майна (не внесли відомості про накладений арешту до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень), а тому частка боржника у спільному майні зменшилася.

Згідно зі ст.124 Конституції України та ст.18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що діяла на час оскаржуваних дій (квітень - серпень 2016 року), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 57 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено , що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження , а також - проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту

Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Таким чином, згідно закону повноваження державного виконавця як державного реєстратора обмежуються надсиланням копії відповідної постанови органу, що здійснює реєстрацію майна або веде реєстр заборони на його відчуження.

Матеріалами справи підтверджено, що державний виконавець свій обов'язок виконав - копія постанови про арешт майна боржника направлена до Територіального сервісного центру 5341.

Окрім того, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 набув у власність 47/100 будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20 червня 2013 року. Рішенням Путивльського районного суду Сумської області частка ОСОБА_4 у придбаному нерухомому майні зменшена до 47/200 (0,235), а право власності на іншу половину визнане за ОСОБА_5, про що 25 грудня 2013 року виданий виконавчий лист. ОСОБА_5 зареєструвала право власності на свою частку у спільному майні 05 серпня 2016 року.

Нормами ЦК України за станом грудень 2013 року (час ухвалення судового рішення, на підставі якого ОСОБА_5 набула у власність частину спірного будинку) передбачалося, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (ст.11).

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають

державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку,

встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про

реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ст.182).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права

власності не встановлена судом (ст.328).

При цьому Глава 24 ЦК України («Набуття права власності») не містила норми, яка б визначала момент виникнення права власності на нерухоме майно на підставі рішення суду.

Статтею другою ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, що діяла у період з квітня по серпень включно 2016 року, встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Відповідно до ст.3 Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (аналогічна норма діяла за станом на грудень 2013 року).

Згідно ст.4 Закону державній реєстрації прав підлягають, зокрема право власності, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

При цьому Закон не містив та не містить норми, яка б встановлювала строк, протягом якого особа зобов'язана зареєструвати своє право власності на нерухоме майно.

Однією з підстав для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (п.6 ч.1 ст.24).

Разом з тим, відповідно до п.1 ч.4 ст.24 Закону відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Аналізуючи наведені норми права у сукупності із встановленими фактичними обставинами, апеляційний суд приходить до висновку, що у грудні 2013 року ОСОБА_5 у встановленому порядку набула право власності на частину спірного будинку, відповідно частка ОСОБА_4 у встановленому порядку була зменшена. За станом на час вчинення державним виконавцем дій з примусового виконання рішення суду (квітень - серпень 2016 року) фактично розмір частки боржника ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1 становив 47/200 (0,235) і наявність постанови державного виконавця про арешт майна не була перешкодою для реєстрації права власності ОСОБА_5 на її частку у цьому будинку.

З огляду на встановлене апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права або ж порушення норм матеріального права.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови суду виготовлено 29 жовтня 2018 року

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: Т.В. Одринська

В.М.Триголов