Справа № 307/2527/17
Провадження № 2/307/215/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Цонинець Н.М., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів. В позовній заяві зазначив, що у 2013 році між ним та ОСОБА_4 було досягнуто домовленості про продаж йому за ціною 12200 доларів США автомобіля марки «Skoda Super B» , 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, а відповідач в свою чергу повинен був здійснити дії щодо оформлення за ним права власності на автомобіль. На виконання умов вказаної домовленості станом на 2 грудня 2016 року він сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 12200 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача. Не зважаючи на виконані ним обовязки відповідач в подальшому почав відмовлятися вчиняти відповідні дії щодо оформлення за ним права власності на автомобіль. Тому, 8 вересня 2017 року, він звернувся до відповідача з письмовим листом-вимогою, за яким просив на протязі семи календарних днів з дня отримання листа виконати взяті на себе відповідачем зобовязання. Такий лист отриманий відповідач 12 вересня 2017 року, що стверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення. Про те до теперішнього часу, відповідач зобовязання не виконав. З огляду на викладене він вправі вимагати від відповідача повернути кошти в розмірі 323666 гривень, що еквівалентно 12200 доларів США станом на 12.10.2017 року, як безпідставно отримані.

Просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на його користь безпідставно отримані кошти в розмірі 323666 гривень.

Відповідачка ОСОБА_4 надіслала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позивач в позовній заяві стверджує, що була домовленість про продаж йому автомобіля, а відповідач мав здійснити дії щодо оформлення права власності на автомобіль. До позовної заяви додано тільки розписку, датовану 02.12.2016 року, в якій чітко зазначено дату розрахунків, а саме 2013 рік, що стверджується про пропущений строк звернення до суду про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, а лист-вимога не може слугувати підтвердженням початку перебігу строку позовної давності. До позовної заяви не додано жодного підтверджуючого документу, який би підтверджував той факт, коли саме виник обовязок стосовно повернення грошових коштів, чи дані кошти отримані в борг, а автомобіль переданий в користування. Не додано до позовної заяви і документів, які б підтверджували твердження стосовно зобовязання відповідача вчинити будь-які дії на користь позивача, відсутній також договір про наміри, що в свою чергу унеможливлює застосування зазначених у позовній заяві норм Цивільного кодексу. Просить в задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити. ОСОБА_3 додатково пояснив, що за час користування з 2013 року автомобілем марки «Skoda Super B», державний номерний знак НОМЕР_1, ним постійно сплачувалися страхові платежі за автомобіль та з приводу дій ОСОБА_4 щодо неповернення йому грошових коштів за автомобіль, який він не може зняти з обліку, в правоохоронні органи він не звертався. Грошові кошти в сумі 12200 доларів США за куплений ним автомобіль марки «Skoda Super B», державний номерний знак НОМЕР_1, він передав ОСОБА_4 в 2013 році та дійсно отримав від неї автомобіль, а також довіреність на ОСОБА_4 Від оформлення довіреності на нього в приватного нотаріуса ОСОБА_6 він не відмовлявся. Також, у 2016 році ним дійсно надавалися гроші власнику автомобіля для покриття його кредитної заборгованості. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 не виконала усні умови угоди та всіх дій щодо відчуження автомобіля марки «Skoda Super B», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3, а тому має йому повернути кошти за автомобіль. Просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що ОСОБА_3 до моменту купівлі автомобіля не знала, вона пізнавала лише його зятя, в якого купувала меблі. В ході розмови із зятем ОСОБА_3 повідомила, що вона продає автомобіль і той сказав, що вони прийдуть можливо подивитись на автомобіль. При зустрічі коли вона продавала автомобіль, то повідомила ОСОБА_3, що він зареєстрований за іншою особою. В 2013 році позивач ОСОБА_3 вирішив придбати автомобіль марки «Skoda Super B», державний номерний знак НОМЕР_1, який на той час був в неї в користуванні по генеральній довіреності та належав іншій особі, про що вона повідомила позивачу. Після того як ОСОБА_3 передав їй у 2013 році грошові кошти в розмірі 12200 доларів США, вона йому віддала автомобіль марки «Skoda Super B», державний номерний знак НОМЕР_1, а також видану від власника на її ім»я генеральну довіреність на право розпорядження та керування автомобілем. Коли вона ще користувалась автомобілем, то загубила технічний паспорт від автомобіля і коли його поновлювала то знайшла власника автомобіля. Запропонувала ОСОБА_3 отримати довіреність, але ОСОБА_3 не приходив. Через рік після купівлі автомобіля ОСОБА_3 приїхав з своєю жінкою і сказав, що хоче оформити довіреність, на що вона сказала, що підуть до приватного нотаріуса ОСОБА_6, оскільки вона користується її послугами. Після ознайомлення з вартістю послуг оформлення довіреності на певний період, ОСОБА_3 сказав, що це дуже дорого, він докладе кошти і переоформить автомобіль на себе. Після цього ОСОБА_3 вона не бачила. В подальшому їй зателефонував син та сказав, що автомобіль, який придбав ОСОБА_3, знаходиться в арешті. Вони додзвонилися до власника автомобіля ОСОБА_7, і той їм повідомив, що він є поручителем свого брата по кредитному договору. Він вважав, що вони вже давно переоформили автомобіль на себе. У 2016 році на автомобіль було накладено арешт. Після того як вона у 2013 році продала автомобіль, вона ОСОБА_3 три роки не бачила. ОСОБА_3 запропонував їй зустрітися та повідомив, що він домовився з власником автомобіля, що вони дають йому тридцять тисяч гривень для погашення кредиту, а він дає їм розписку, що отримав від них 25000 гривень. Вона сказала, що їде в Ужгород на нараду і завезе власнику автомобіля кошти. ОСОБА_3 сказав, що він не має ніяких документів, що він купив автомобіль, а тому вона написала розписку про отримання коштів того вечора, коли ОСОБА_3 дав 500 доларів США передати власнику автомобіля. Однак, отримані від них кошти ОСОБА_7 використав на власні потреби та не погасив кредит та повернув 500 доларів США. Вона сказала ОСОБА_3, що поверне йому половину коштів, а натомість він поверне їй розписку, де вона написала, що взяла 500 доларів США. Усна домовленість між нею та ОСОБА_3 була до 1 червня 2013 року і кошти в сумі 12200 доларів США передавались до 1 червня 2013 року. Письмової угоди про те, що вона за власні кошти має зняти з реєстрації автомобіль не було. Боргових відносин між нею та ОСОБА_3 до усної домовленості не було. Письмова розписка стосується більше тих 500 доларів, які вона передавала власнику автомобіля. Вона в розписці написала слово «купив». Якщо б він давав кошти частинами, то вона б так і зазначила в розписці. Дана розписка писалася в будинку ОСОБА_3, якому кошти вона повернула влітку. Коли вона отримувала кошти за автомобіль в неї було доручення, але в той час можна була їздити і без доручення. Арешт на автомобіль було накладено в лютому 2016 року. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Додатково пояснив, що грошові кошти були передані у 2013 році, коли і був здійснений удаваний договір купівлі-продажу автомобіля. ОСОБА_3 казав, що він поїздить, а потім зніме автомобіль з реєстрації. У 2013 році відповідачка отримала грошові кошти за автомобіль, який був переданий в користування ОСОБА_3. В розписці є розрахунок, а тому вона була підписана в 2016 році. ОСОБА_4 дізналася, що було накладено арешт на автомобіль, а тому нею були погоджені розрахунки. На цій розписці було написано, що вона давала ОСОБА_3 250 доларів США. На зворотній стороні оригіналу розписки були розрахунки у звязку з тим, що на автомобіль було накладено арешт, а тому виникла проблема у належному чи неналежному оформленні усного договору. Відповідачка виконала свої зобовязання, передбачені усною домовленістю, передала автомобіль в користування та познайомила власника автомобіля з ОСОБА_3 Факт передачі грошових коштів був у 2013 році, відповідачка власником спірного автомобіля не була. Відповідачка передала ОСОБА_3 автомобіль і повідомила про дату і час отримання довіреності.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ №058826 власником автомобіля «Skoda Super B», державний номерний знак НОМЕР_1, зазначений ОСОБА_7 (а.с.66).

Згідно довіреності на керування та розпорядження автотранспортом від 13.10.2006 року, посвідченої та зареєстрованої приватним нотаріусом Мукачівського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим номером 6155 ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_9, керувати, розпоряджатися, зняти з обліку в органах ДАІ і продати (обміняти) від його імені належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортний засіб марки «Skoda SUPERB 1.8Т», 2004 року випуску, кузов ТМВDL23U15В044152, двигун V=1781. державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.56).

Згідно розписки ОСОБА_4 від 02.12.2016 року ОСОБА_3 у 2013 році купив автомобіль марки «Skoda SUPERB 1.8Т», державний номерний знак НОМЕР_2, розрахувався за автомобіль сумою 12200 доларів США (а.с.4).

8 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернувся з листом-вимогою до ОСОБА_4 в якому зазначив, що у 2013 році між ним та ОСОБА_4 виникло зобовязання згідно якого вона зобовязалася продати йому автомобіль марки «Skoda SUPERB 1.8Т», державний номерний знак НОМЕР_1, а він в свою чергу повинен сплатити кошти за автомобіль у розмірі 12200 доларів США. Станом на 2 грудня 2016 року його зобовязання щодо сплати зазначених коштів виконано. Станом на 8 вересня 2017 року зобовязання ОСОБА_4 щодо здійснення дій по передачі йому у власність автомобіля не виконано. А тому, вимагає виконати зобовязання, а саме на протязі семи днів оформити з моменту отримання цієї вимоги за ним право власності на автомобіль. У разі невиконання зобовязання в цей строк, ним буде втрачено інтерес, що є наслідком відмови від прийняття виконання та подальше вимагання відшкодування йому завданих збитків (а.с.5).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №1 січня 2011 року відділом ДВС Свалявського районного управління юстиції було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_7 (а.с.68-77).

Листом територіального сервісного центру 2143 регіонального сервісного центру в Закарпатській області МВС України стверджується, що згідно наявного регіонального масиву та бази даних підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС, на автомобіль марки «Skoda SUPERB 1.8Т», 2004 року, державний номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, було накладено арешт, згідно постанови міського відділу ДВС Мукачівського МРУЮ в Закарпатській області (а.с. 94).

Накладення арешту на все рухоме майно ОСОБА_7 згідно постанови Мукачівського міського відділу ДВС ГТУЮ в Закарпатській області про арешт майна від 18 жовтня 2017 року підтверджується також витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №56901386 від 13.09.2018 року (а.с.95-98).

Позивач ОСОБА_3, який за його згодою в судовому засіданні допитаний як свідок, пояснив, що гроші за автомобіль він віддав ОСОБА_4 у вересні-жовтні 2013 року, при цьому ОСОБА_4 розписку про отримання коштів не давала. Він передав 12200 доларів США і отримав автомобіль. ОСОБА_4 не пропонувала йому переоформити автомобіль. Остаточно кошти він надав ОСОБА_4 в 2016 році, після чого нею йому була дана розписка про отримання коштів за автомобіль. Для переоформлення автомобіля потрібен був власник, в нього кошти на переписку автомобіля були. У 2016 році вони з ОСОБА_4 їздили до власника автомобіля та є квитанції про оплату, які підтверджують, що він хотів переоформити автомобіль. Він дав ще 500 доларів США за переписку автомобіля в 2016 році. Він просив зробити хоч довіреність, але нотаріус Гунда сказала, що потрібно власника автомобіля. Техпаспорт на автомобіль і оригінал доручення передався йому в 2013 році. Страховка на автомобіль сплачувалася на його імя кожен рік. Про те, що автомобіль в арешті йому повідомив син ОСОБА_4. В нотаріуса він був у 2013-2014 роках. Він казав ОСОБА_4, що залишить їй автомобіль, а вона хай повертає кошти, і це було до того як він дізнався, що автомобіль в арешті. Домовленість про 500 доларів і передача 500 доларів США відбулася до написання розписки в 2016 році.

За приписами п.7 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Відповідно до п. 1.ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ч.1 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

На підставі ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Відчуження транспортного засобу може бути проведено одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами, посвідченими нотаріально; продаж шляхом оформлення довідки-рахунку.

Згідно з п.14 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, усі графи довідки рахунку, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб'єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою.

Пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1 засвідчена суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

За змістом ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно ч.1 ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Відповідно до ч.1 ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно до ч.1 та ч.3 ст.244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_4 безпідставно отриманих коштів за продаж автомобіля марки «Skoda SUPERB 1.8Т», 2004 року, державний номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_7, інтереси якого згідно нотаріально-посвідченої довіреності представляла ОСОБА_4, а тому суд вважає, що саме ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.1 ст.239 ЦК України мав бути залучений до участі в справі як належний відповідач.

При цьому, суд зазначає, що клопотань позивача про заміну неналежного відповідача ОСОБА_4 належним відповідачем ОСОБА_7 до суду не надходило, а суд згідно норм ЦПК не наділений повноваженнями проводити заміну неналежного відповідача за власною ініціативою.

Відповідно до частин 1 та 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залучення співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

А тому, з урахуванням заявлених позовних вимог про стягнення коштів з ОСОБА_4 як до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із відповідною позовною заявою до належного відповідача ОСОБА_7

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 51, 81, 209, 263, 265 ЦПК України, ст. 16, 237-239, 244, 610, 638, 655, 658 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено 29 жовтня 2018 року.

Головуючий: В.І. Бобрушко