Ухвала

30 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 686/2834/17

провадження № 61-46258ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 13 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив встановити земельний сервітут, яким надати право безоплатного, безстрокового проходу та проїзду на транспортному засобі через земельну ділянку площею 0,0454 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 до належної ОСОБА_2 на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,0634 га, на якій знаходиться його частина житлового будинку (квартира) з метою обслуговування житлового будинку (квартири) та проведення ремонтних робіт.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просив усунути перешкоди у здійсненні ним права користування земельною ділянкою, наданою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибною ділянкою) площею 0,0454 га у місті Хмельницькому по пров. Володимирському, 2 шляхом демонтажу вікна, демонтажу параболічної антени та демонтажу труби водостоку з улаштуванням відведення стічних вод на територію відповідача.

Зустрічний позов ОСОБА_1мотивовано тим, що він є співвласником квартири НОМЕР_3, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку. ОСОБА_2 є власником квартири НОМЕР_4 у вказаному будинку та суміжної земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування вказаного житлового приміщення, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0634 га. Порушуючи вимоги законодавства та правила добросусідства, ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у вільному користуванні належною йому власністю, зокрема самовільно (без проектно-технічної документації) здійснив реконструкцію належної йому стіни будинку із встановленням металопластикового вікна з виходом на приватну територію - його подвір'я, також улаштував труби водостоку на його подвір'ї з направленням стічних вод на цю ж територію, чим порушив умови вільного пересування ним власним подвір'ям та примусив його постійно вчиняти дії, направлені на прибирання стічних вод. Крім того, відповідач влаштував параболічну антену з нависанням на його територію, чим порушив умови вільного користування ним власним подвір'ям. Своїми незаконними діями ОСОБА_2 створив передумови для порушень його прав, пов'язаних із необхідністю забезпечення для нього умов для здійснення обслуговування вказаного обладнання. У добровільному порядку відповідач це питання не бажає вирішувати.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 вересня 2017 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 об'єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2018 року позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування земельною ділянкою, наданою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибною ділянкою), площею 0,454 га у АДРЕСА_1 шляхом демонтажу параболічної антени та демонтажу труби водостоку з улаштуванням відведення стічних вод на територію ОСОБА_2 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 13 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2018 року скасовано в частині зобов'язання демонтажу параболічної антени та демонтажу труби водостоку з улаштуванням відведення стічних вод на іншу територію та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. У решті рішення залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги 960 грн.

18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 13 вересня 2018 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є усунення перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою наданою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибною ділянкою) площею 0,0454 га у місті Хмельницькому по пров. Володимирський, 2 шляхом демонтажу вікна, демонтажу параболічної антени та демонтажу труби водостоку з улаштуванням відведення стічних вод на територію відповідача.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги підстави і предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Апеляційного суду Хмельницької області від 13 вересня 2018 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для її розгляду судом касаційної інстанції, оскільки такий розгляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Також Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 13 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук