Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 760/22375/15-ц

провадження № 61-7970св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), БілоконьО. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - виконавча дирекція київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва, у складі судді Кізюн Л. І.,

від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б.,

від 16 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - АБ «Укргазбанк», банк) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 10 лютого 2012 року вона працювала на посаді начальника відділення № 21 АБ «Укргазбанк». 22 грудня

2014 року вона була переведена на посаду начальника відділення № 38

АБ «Укргазбанк», з якої була звільнена 16 жовтня 2015 року. Зазначала, що її звільнення є незаконним, оскільки з 09 по 21 жовтня 2015 року вона перебувала на лікуванні, про звільнення її ніхто не повідомив та не запропонував інших вакансій, з наказом про звільнення її ознайомили та видали трудову книжку 06 листопада 2015 року, лікарняний від 22 жовтня 2015 року по 20 листопада 2015 року не оплачений. Вказувала, що незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань, що відобразилось на її здоров'ї.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд поновити її на роботі у АБ «Укргазбанк», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 16 жовтня

2015 року, зобов'язати АБ «Укргазбанк» оплатити листок непрацездатності Київської міської клінічної лікарні №8 серії АГЧ №995487 від 20 листопада 2015 року, стягнути з відповідача на її користь 80 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 21 червня

2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач була звільнена з роботи на законних підставах у зв'язку із закінченням дії строкового трудового договору. Заборона звільнення з роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю передбачена положеннями КЗпП України лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що оскільки з відпустки по догляду за дитиною вийшов основний працівник, строк дії трудового договору, укладеного між сторонами, закінчився. Висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог є законними та обґрунтованими.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що звільнення позивача відбулось з порушенням законодавства України, оскільки трудові відносини тривали, а закінчення строку дії трудового договору не наступило. Позивача було звільнено у період тимчасової непрацездатності, що, на думку заявника, є неприпустимим.

У відзиві на касаційну скаргу АБ «Укргазбанк» просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. Зазначало, що доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржених судових рішень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи суди встановили, що згідно наказу від 10 лютого 2012 року № 88-П ОСОБА_4 за її заявоюбуло прийнято на роботу на посаду начальника відділення № 21 АБ «Укргазбанк» на умовах строкового трудового договору до фактичного виходу на роботу з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років ОСОБА_5

Відповідно до наказу від 19 грудня 2014 року № 452-П ОСОБА_4 за її заявою було переведено на умовах строкового трудового договору на посаду начальника відділення № 38 АБ «Укргазбанк» з 22 грудня 2014 року до фактичного виходу на роботу з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років ОСОБА_6 або до фактичного виходу на роботу з відпустки по вагітності та пологах ОСОБА_7, у залежності від того, чий вихід на роботу відбудеться першим.

Наказом від 31 березня 2015 року № 125-П ОСОБА_4 за її заявою було продовжено термін дії строкового трудового договору з 06 квітня

2015 року до фактичного виходу на роботу з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років ОСОБА_7 або до фактичного виходу на роботу з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років ОСОБА_6, у залежності від того, чий вихід на роботу відбудеться першим.

12 жовтня 2015 року начальник відділення № 38 АБ «Укргазбанк» ОСОБА_7 подала заяву на ім'я голови правління

АБ «Укргазбанк», в якій просила вважати її такою, що достроково приступила до роботи з 19 жовтня 2015 року після відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, про що 13 жовтня 2015 року було видано наказ № 384-В.

Наказом АБ «Укргазбанк» від 15 жовтня 2015 року №377-П ОСОБА_4 звільнено з посади начальника відділення № 38 АБ «Укргазбанк»

з 16 жовтня 2015 року у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України.

Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядникові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України).

Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк, з урахуванням характеру роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Встановивши, що позивач була звільнена з роботи у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору, який було укладено на підстави її заяви до фактичного виходу постійного працівника з соціальної відпустки, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_4 проведено у відповідності до вимог трудового законодавства та умов строкового трудового договору, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Посилання позивача на той факт, що її було звільнено у період тимчасової непрацездатності на увагу не заслуговують, оскільки позивач була звільнена на підставі

пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору, а заборона звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, передбачена частиною третьою

статті 40 КЗпП України, поширюється лише на випадки звільнення працівника за ініціативою власника.

З урахуванням наведеного, оскаржені судові рішення є такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. Підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 21 червня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта