провадження 6/201/247/2018
УХВАЛА

25 вересня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі - Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро подання Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Соборний ВДВС міста Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області 24 вересня 2018 року звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника ОСОБА_1

Зазначене подання канцелярією суду було передано судді 25 вересня 2018 року.

Зі змісту подання та документів, що додаються до нього витікає, що в Соборному ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів про стягнення з боржника ОСОБА_1 грошових коштів, але вимоги виконавчих документів на даний час боржником не виконано. Також державним виконавцем вказаного відділу проводяться відповідні виконавчі дії з метою забезпечення виконання рішення суду, а саме: відкрито виконавче провадження, накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, також встановлено, що за боржником зареєстровано транспортний засіб Mersedes-Benz Viano, 2012 року випуску, НОМЕР_1, у зв'язку з чим постановою Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області здійснено опис та арешт вище вказаного майна та призначено відповідальним зберігачем боржника, згідно постанови місцезнаходження транспортного засобу зазначено: м. Дніпро, вул. Малогвардійська, 6 Б (територія підприємства ТОВ «Профіль України»). 03 вересня 2018 року було винесено постанову про передачу майна на зберігання іншому зберігачу, після чого державним виконавцем у присутності представника стягувача ПАТ «Кредит Дніпро» було здійснено виїзд за адресою знаходження описаного та арештованого майна, однак з боку охорони підприємства ТОВ «Профіль України» були вчинені перешкоди та не надано доступ до вказаного вище майна. З метою призначення електронних торгів є необхідність здійснити вилучення майна та передання організатору торгів з метою належного виконання зведеного виконавчого провадження, таким чином виникла підстава для звернення до суду з цим поданням про примусове проникнення на територію підприємства ТОВ «Профіль України» за адресою: м. Дніпро, вул. Малогвардійська, 6 Б, з метою вилучення описаного та арештованого рухомого майна боржника ОСОБА_1: транспортного засобу Mersedes-Benz Viano, 2012 року випуску, НОМЕР_1 та передачі вказаного транспортного засобу організатору електронних торгів ДП «СЕТАМ», а також зобов'язання ТОВ «Профіль України» надати доступ державному виконавцю, уповноваженим ним особам стягувача АТ «Банк Кредит Дніпро та ДП «СЕТАМ» на територію підприємства та безпосередньо з можливістю його допуску до рухомого майна: транспортного засобу Mersedes-Benz Viano, 2012 року випуску, НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_1 за адресою: м. Дніпро, вул. Малогвардійська, 6 Б, для вилучення транспортного засобу Mersedes-Benz Viano, 2012 року випуску, НОМЕР_1 та передачі вказаного транспортного засобу за допомогою евакуатора з метою передачі ДП «СЕТАМ».

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч 1. ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Державний виконавець для розгляду вказаного подання до суду не з'явився та про причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд враховуючи, що подання підлягає негайному розгляду, вважає за необхідне розглядати зазначене питання без його участі.

Перевіривши матеріали подання, а також надані та добуті докази, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 13 статті 18 Закону «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Згідно ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Звертаючись до суду з вищевказаним поданням, державним виконавцем не надано відомостей про те, що боржник належним чином був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, про необхідність вчинення дій щодо доступу до житла та іншого володіння для подальшої перевірки та виявлення майна належного боржнику. В матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджає вільному доступу державного виконавця до його майна.

Крім того, матеріали подання не містять інформації про власника майна на територію якого державний виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення, а лише зазначає, що це територія ТОВ «Профіль України».

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, суд вважає за необхідне у задоволенні подання державного виконавця відмовити, оскільки відсутні підстави для примусового проникнення у зазначене житло боржника.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що подання не підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника по справі на задоволенні зазначеного подання, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та об'єктивно нічим не підтверджені.

За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість вказаного подання, оскільки примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника ОСОБА_1 буде порушувати гарантовані Конституцією права щодо недоторканності майна, що належить його власнику, а державним виконавцем не дотримано порядок здійснення виконавчого провадження та повідомлення боржника про його відкриття, не вжито достатньо заходів для безперешкодного входження до житла боржника та належного виклику боржника до державного виконавця, тобтовідсутні передбачені законом підстави для задоволення подання, таким чином, воно не підтверджене, безпідставне і не ґрунтується на вимогах закону, передбачених законом підстав для його задоволення немає, а тому суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 129 Конституції України, ст. ст. 12, 76, 77, 81,82, 89, 258, 259, 260-261, 353, 439 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набрала законної сили 25 вересня 2018 року.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя - О.А Антонюк