Постанова

Іменем України

29 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 667/110/15-ц

провадження № 61-21410св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: КратаВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - кредитна спілка «Громада»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу кредитної спілки «Громада» на рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Ігнатенко П. Я., Воронцової Л. П., Полікарпової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року КС «Громада» звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 липня 2013 року між КС «Громада» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 455, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 137 457,38 грн до 16 липня 2014 року зі сплатою 46 % річних за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 16 липня 2013 року між КС «Громада» та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 укладено договір поруки № 455п.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 25 травня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 222 091,66 грн, а саме: заборгованість за кредитом у сумі 137 475,11 грн та заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами в сумі 84 616,55 грн, яку КС «Громада», після уточнення позовних вимог, просила стягнути солідарно з боржника та поручителів.

ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву до КС «Громада», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про розірвання договору кредиту. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що після укладення кредитного договору з КС «Громада» його фінансовий стан суттєво погіршився. У зв'язку з чим просив суд розірвати кредитний договір № 455, укладений між ним і КС «Громада» 16 липня 2013 року, а судові витрати у даній справі стягнути з відповідача за зустрічним позовом.

Ухвалою Комсомольського районного суду міста Херсона від 18 червня 2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до КС «Громада», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про розірвання договору кредиту залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття ухвали).

Рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 18 червня 2015 року позов КС «Громада» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь КС «Громада» заборгованість за кредитом в розмірі 222 091,66 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь КС «Громада» судові витрати в розмірі 2 220,91 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним не виконав.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково. Рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 18 червня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_7 солідарно з ОСОБА_4 на користь КС «Громада» заборгованості за кредитним договором № 455 від 16 липня 2013 року в сумі 222 091,66 грн змінено шляхом зменшення суми стягнення до 74 825,70 грн.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку переглядалося лише в частині солідарного стягнення з ОСОБА_7 на користь КС «Громада» солідарно заборгованості за кредитним договором у сумі 222 091,66 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося до апеляційного суду і в апеляційному порядку не переглядалося.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що договором поруки не встановлено строк її дії, а тому підлягає застосуванню частина четвертої статті 559 ЦК України. Оскільки кредитна спілка звернулася до суду з позовом 13 січня 2015 року, то правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в інший частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

У березні 2017 року КС «Громада» подала касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року, в якій просить скасувати оскаржене рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що умова договору поруки (пункт 3.1.) про його дію протягом трьох років після закінчення зобов'язань позичальником та поручителем по кредитному договору чітко встановлює строк дії поруки. КС «Громада» із посиланням на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16, вважає, що звернулася до суду із позовом в межах трирічного строку поруки, оскільки вперше позичальник прострочив платіж по кредитному договору у жовтні 2013 року, а з позовом КС «Громада» звернулася у січні 2015 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 16 липня 2013 року між КС «Громада» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 455, за яким ОСОБА_4 отримав кошти в розмірі 137 457,38 грн зі сплатою 46 % річних за користування кредитними коштами на строк до 16 липня 2014 року.

16 липня 2013 року з метою забезпечення виконання зобов'язань, які виникли на підставі кредитного договору № 455, між КС «Громада» та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 укладено договір поруки № 455 п.

За цим договором поручитель ОСОБА_7 зобов'язався відповідати за зобов'язаннями позичальника в повному обсязі, тобто за повернення суми кредиту, процентів за його користування, підвищеного проценту відповідно до умов кредитного договору, неустойки та інші штрафні санкції у разі наявності таких, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежними виконанням позичальником умов кредитного договору.

Суд апеляційної інстанції встановив, що згідно з пунктом 3.1 кредитного договору № 455 сторони домовилися про погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіку розрахунків, який є невід'ємною частиною цього договору. Відповідно до графіку погашення кредиту чергові платежі позичальник повинен був здійснювати не пізніше 20 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленою частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

При зміні рішення суду першої інстанції апеляційний суд вважав, що умовами договору поруки не встановлено строк дії поруки, а умова договору поруки (пункт 3.1.) про його дію протягом трьох років після закінчення зобов'язань позичальником та поручителем по кредитному договору не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. У разі пред'явлення КС «Громада» вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в інший частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Колегія суддів погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Згідно частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент звернення з позовом КС «Громада») порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зроблено висновок, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 11 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

Встановивши, що позивач звернувся до суду з позовом до поручителя 13 січня 2015 року і порука припинилася в частині певних щомісячних зобов'язань, апеляційний суд обґрунтовано зменшив суму стягнення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу кредитної спілки «Громада» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель