Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 273/778/16-ц

провадження № 61-29314св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

заінтересовані особи: Виконавчий комітет Корольовської районної ради м. Житомира, Довбиський психоневрологічний диспансер,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 26 липня 2016 року у складі судді Михалюка О. П. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 24 липня 2017 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Галацевич О. М., Борисюка Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про встановлення опіки та призначення опікуна над ОСОБА_6

Заява мотивована тим, що вона є опікуном матері ОСОБА_6 - ОСОБА_7, декілька разів на місяць відвідує ОСОБА_6 в інтернаті. Посилаючись на те, що вона перебуває у родинних відносинах з недієздатним ОСОБА_6, за особистими якостями і матеріальним станом здатна виконувати обов'язки опікуна, то може бути призначена опікуном.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила призначити її опікуном двоюрідного дядька ОСОБА_6, який є недієздатним і з 2005 року перебуває на лікуванні у Довбиському психоневрологічному диспансері.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 26 липня 2016 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Встановлено над ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 опіку та призначено ОСОБА_4 опікуном над ОСОБА_6

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_6 рішенням Житомирського районного суду від 04 липня 1998 року визнано недієздатним, що є підставою для визнання особи недієздатною та встановлення над нею опіки.

Судом ураховано подання органу опіки та піклування про встановлення над недієздатною особою ОСОБА_6 опіки та призначення опікуном ОСОБА_4, яка є його двоюрідною племінницею.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 24 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 26 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, надано обґрунтовану оцінку усім наявним у справі доказам, висновок суду про призначення ОСОБА_4 опікуном ОСОБА_6 є вірним, оскільки ОСОБА_4 перебуває із підопічним у родинних відносинах, за станом здоров'я може виконувати обов'язки опікуна, за повідомленням Довбиського психоневрологічного диспансеру відвідує ОСОБА_6, привозить йому продукти харчування, одяг.

У вересні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалені судові рішення у справі постановлені без з'ясування всіх обставин, які мають значення для справи, та з порушенням оцінки доказів. Судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки тому, що він тривалий час опікувався ОСОБА_6 та 17 червня 2016 року він звернувся із заявою до суду про призначення його над опікуном ОСОБА_6 Разом з тим, з аналогічною заявою до суду 24 червня 2016 року звернулася ОСОБА_4, яка раніше не підтримувала з ОСОБА_6 відносин. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 06 квітня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 про призначення його опікуном ОСОБА_6 відмовлено.

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_4, в яких вона просила залишити оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з'ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 липня 1998 року ОСОБА_6 визнано недієздатним (а. с. 13).

З 20 травня 2005 року він перебуває на лікуванні у Довбиському психоневрологічному інтернаті (а. с. 26).

Рішенням виконавчого комітету Корольовської районної ради м. Житомира від 19 квітня 2016 року № 28 ОСОБА_7 звільнено від обов'язків опікуна над її сином ОСОБА_6 за її заявою (а. с. 43).

17 червня 2016 року виконавчим комітетом Корольовської районної ради м. Житомира вирішено, що ОСОБА_4 може виконувати обов'язки опікуна над своїм двоюрідним дядьком ОСОБА_6 і затверджено подання органу опіки та піклування щодо можливості призначення її опікуном (а. с. 40).

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 перебуває із підопічним ОСОБА_6 у родинних відносинах, позитивно характеризується за місцем проживання, за станом здоров'я може виконувати обов'язки опікуна, за повідомленням Довбиського психоневрологічного диспансеру відвідує ОСОБА_6, привозить йому продукти харчування та одяг (а. с. 24, 28, 42).

Відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 квітня 2016 року ОСОБА_4 є опікуном матері ОСОБА_6 - ОСОБА_7 (а. с. 44).

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов'язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (пункт 3.1.).

Задовольняючи заяву ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі подання органу опіки і піклування щодо встановлення опіки та призначення опікуна над ОСОБА_6, врахувавши при цьому надані заявником докази того, що вона перебуває у родинних відносинах з недієздатним ОСОБА_6, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29 квітня 2016 року є опікуном його матері ОСОБА_7, має можливість виконувати обов'язки опікуна, дійшов правильного висновку, що призначення її опікуном над ОСОБА_6 є доцільним та відповідає його інтересам.

Доводи касаційної скарги про те, що підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_5 про призначення його опікуном над ОСОБА_6 за рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 06 квітня 2017 року, стало те, що ОСОБА_6 вже має призначеного за рішенням суду опікуна - ОСОБА_4, перебуває на повному державному утримані та не потребує призначення кількох опікунів, колегія суддів оцінює критично, оскільки з позовними вимогами про звільнення ОСОБА_4 від її повноважень опікуна над ОСОБА_6 на підставі статті 75 ЦК України ОСОБА_5 до суду не звертався.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними у статті 416 цього Кодексу (частина перша статті 415 ЦПК України).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 26 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 24 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник