копія
Справа № 401/616/18
Провадження № 2/401/545/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Волошиної Н.Л., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Світловодська Кіровоградської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2018 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути з нього заборгованість у сумі 34131 грн. 58 коп. за договором № б/н від 06 червня 2008 року, що складається заяви позичальника разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного 06 червня 2008 року договору відповідач отримав кредит у сумі 2800 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач умови кредитного договору не виконує, в результаті чого виникла заборгованість, яку представник позивача просить стягнути.(а.с. 2-4)

Представник позивача в судове засідання не зявився.

Представник позивача ОСОБА_3 клопотав перед судом про розгляд справи у відсутність позивача. (а.с. 25)

Відповідач до суду не зявився, особисто ніяких заяв суду не подавав.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4 надав суду відзив на позовну заяву, у якому повідомив , що відповідачем ОСОБА_2 позовні вимоги не визнаються. Обґрунтування заперечень проти позову мотивував , зокрема , тим, що на момент звернення до суду з позовом збіг загальний трирічний та спеціальний річний строк позовної давності, оскільки заборгованість по кредиту виникла у 2008 році, а з позовом позивач звернувся у 2018 році. В звязку з цим просив суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, про що подав відповідну заяву. Крім того, вважає, що стягнення одночасно штрафу та пені за неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору є незаконним, оскільки вони є одним видом цивільно правової відповідальності та можливість їх одночасного застосування виключається. Так само безпідставно позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача комісії, оскільки можливість її нарахування взагалі не передбачена умовами договору. Більше того, стверджує, що ОСОБА_2 кредитні кошти не отримував, а його заява від 06 червня 2008 року свідчить лише про наміри. Доказів того, що відповідач був ознайомлений під підпис з умовами кредитування позивач суду не надав, а наявні у матеріалах справи виписки по кредиту містять у собі інформацію, яка різниться за змістом та є суперечливою. Зауважує, що позивачем невірно обраховані відсотки за кредитним договором, оскільки згідно формули, яка міститься на сайті позивача, з урахуванням суми кредитних коштів та терміну кредитування, цей розмір має складати 6941 грн. 82 коп.., а не 25504 грн. 02 коп., як про це зазначає позивач. (а.с. 47-61, 99 - 100)

Представник позивача ОСОБА_5 надала суду Відповідь на відзив від 10 червня 2018 року, у якому спростовувала заперечення представника відповідача та акцентувала увагу на тому, що шляхом підписання заяви анкети відповідач уклав договір приєднання та долучився до запропонованих банком Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів. На підставі цього йому було відкрито картковий рахунок № 464422, ключем до якого є пластикова картка. Встановивши кредитний ліміт згідно умов договору, банк надав відповідачеві доступ до кредитних коштів, виконавши таким чином власні зобовязання за договором. Зауважує, що п. 1.1.7.31 Умов строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог банку про повернення кредиту, відсотків , винагороди, неустойки ( пені та штрафів ) збільшений до 50 років, тому позов поданий в межах строку позовної давності. ( а.с. 109-117)

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 05 липня 2018 суд задовольнив клопотання представника відповідача про витребування доказів та зобовязував позивача надати суду наступні документи:

- первинні бухгалтерські документи щодо отримання ОСОБА_2 кредитних коштів від Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та про погашення заборгованості (платіжне доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, квитанції та ін.);

- правила користування платіжною картою ПАТ КБ «Приватбанк»;

- затвердженні тарифи банку ПАТ КБ «Приватбанк», які діяли на момент укладення кредитного договору;

- умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обємі, які діяли на момент укладення кредитного договору;

- письмову інформацію з приводу того, які саме кредитні картки отримував ОСОБА_2 із зазначенням дати їх надання, номерів, а також граничного строку дії кредитної картки, а також чи випускалися нові кредитні картки після спливу граничного строку дії отриманої кредитної картки та чи їх отримував ОСОБА_2;

- письмові докази отримання ОСОБА_2 кредитних карток;

- засвідчену належним чином роздруківку руху коштів за кредитним договором, в якій зазначити (крім іншого) коли саме, в якій сумі та де були отримані ОСОБА_2 кредитні кошти.(а.с. 92-96, 106-108)

Вивчивши представлені сторонами доводи, дослідивши в повному обємі наявні докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 06 червня 2008 року відповідач підписав заяву, у якій виявив бажання оформити на своє імя кредитну карту «55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 3500 грн. 00 коп. під 2, 5 % в місяць на залишок заборгованості. У цій заяві він погодився з тим, що зазначена заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. (а.с. 8)

Згідно довідок позивача, ОСОБА_2 06 червня 2008 року отримав кредитну картку №464422, яка мала термін дії до 12.2011 року. ( а.с. 123, 177)

Позивач надав Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 06 червня 2008 року станом на 28 лютого 2018 року, яким визначив, що заборгованість ОСОБА_2 за договором становить 34131 грн. 58 коп., до складу якої включено: заборгованість за кредитом 2392 грн. 60 коп., заборгованість за процентами 25504 грн. 02 коп., комісія 4371 грн. 55 коп., заборгованість по судовим штрафам 1863 грн. 41 коп. (а.с. 5-7)

Вирішуючи спір по суті суд зазначає слідуюче.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14.

Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вбачає підстави для застосування строків позовної давності за заявою відповідача, оскільки строк дії картки збіг 31 грудня 2011 року, а з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду лише 22 березня 2018 року ( а.с. 27) , тобто з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

Доводи представника позивача про збільшення строку позовної давності до 50 років згідно п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг суд не приймає до уваги.

Так, ч. 2 ст. 259 ЦК України передбачено, що договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Однак, за відсутності у витязі з Умов та правил надання банківських послуг , затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які представлені до справи позивачем на обґрунтування своїх доводів, підпису ОСОБА_2, суд не може визнати факт письмового укладання договору між позивачем та відповідачем в порядку ч. 2 ст. 259 ЦК України. Крім того, зазначені Умови були затверджені у 2010 році, а з заявою про надання кредиту відповідач звертався у 2008 році, відтак відсутні підстави стверджувати навіть про те, що відповідач хоча б був ознайомлений з наведеними Умовами. ( а.с. 134-157)

Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в звязку зі збігом строків позовної давності.

Судові витрати у справі розподіляються у відповідності з положеннями ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 256-259, 266, 267, 509, 526, 611, 1048, 1050, 1052, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) до ОСОБА_2 (місце проживання: 27552, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Сергія Лазо, 66, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1) про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 червня 2008 року відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги через Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Світловодського

міськрайонного суду ОСОБА_6