Справа № 754/9980/18 Головуючий в суді І інстанції Зотько Т.А.
Провадження № 22ц-824/1314/18 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання незаконним рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, та одночасно просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру № 128, загальною площею 73 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності, посилаючись на те, що ним оскаржується рішення банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким виступає вказана квартира, та банк має реальні наміри відчужити це майно на користь інших осіб, тому з метою захисту своїх майнових прав звернувся до суду із цією заявою.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову про задоволення його заяви.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд не взяв до уваги наявності між сторонами спору з приводу договору, предметом якого є належна йому квартира як предмет іпотеки, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, через що вважає висновок суду про відмову у задоволенні його заяви необґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було доведено наявності ризиків можливого утруднення виконання чи невиконання рішення суду внаслідок невжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання незаконним рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, та одночасно просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на неї.

Відповідно до ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність.

При вжитті заходів забезпечення позову судом необхідно враховувати зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем не було надано належних, достатніх і допустимих доказів того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, крім того правильно врахував розумність, обґрунтованість вимог заявника щодо забезпечення позову, збалансованості інтересів сторін, наявності зв'язку між заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, а також співмірність цих заходів.

Також, колегія суддів зазначає, що позивач при необхідності і наданні відповідних належних доказів не позбавлений можливості повторно звернутися до суду з заявою про забезпечення позову, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою та не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 03 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: