РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/1881/17

провадження у справі №2/0285/107/18

25 жовтня 2018 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді……….…..ОСОБА_1

за участю секретаря ….………Дуянової Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новоград-Волинського міськрайонного суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк»

ІІІ особа: ОСОБА_3

про захист порушених прав споживача фінансових послуг та визнання недійсним Кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати недійсним укладений між нею та Акціонерним банком «Брокбізнесбанк» (далі Банк) кредитний договір від 16.04.2008 року та покласти на відповідача судові витрати понесені нею при подачі позову.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та Банком 16.04.2008 року було укладено Кредитний договір №191К-08 (далі Кредитний договір) відповідно до якого нею було отримано кредитні кошти в розмірі 60 000 доларів США, з кінцевим терміном погашення по 15.04.2018 року. В порушення чинних вимог законодавства з питань регулювання кредитних зобовязань, відповідачем, при укладенні Кредитного договору: не було надано повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, не попереджено про можливе настання валютних ризиків; не встановлено інфляційне застереження, відсутні розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості; не надано графіку погашення кредитних зобовязань з вказівкою розміру щомісячних платежів в розрізі погашення тілу кредиту, щомісячної суми сплати відсотків за користування кредитом, загальної суми нарахованих відсотків за весь період дії договору, суми додаткових витрат споживача на укладення та нотаріальне посвідчення договорів, сум витрат на страхування майна. Вказані обставини позбавили позивача можливості обєктивно оцінити та проаналізувати, запропоновані відповідачем кредитні послуги тим самим приховавши повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої вартості кредиту; реальну суму абсолютного подорожчання кредиту; суму щомісячних платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань, у звязку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 28.03.2018 року було задоволено клопотання позивача та призначено по справі судово-економічну експертизу, яка через нездійснення попередньої оплати вартості експертизи та ненадання додаткових матеріалів залишилась без виконання .

Тому представник відповідача у клопотанні від 01.10.2018 року просив застосувати норми ст. 109 ЦПК України, яка регулює наслідки ухилення від участі в експертизі та визначити факт, для зясування якого експертиза була призначена.

Сторони в судове засідання не прибули.

Представник позивача в письмовій заяві до суду просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав вказаних у позові.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, в запереченнях від 02.11.2017 року (ст. 49-50, том 1) та від 06.12.2017 року (ст. 70, том 1) просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав не надання останньою жодних доказів, що в неї була відсутня цивільна дієздатність, вільне волевиявлення на укладення кредитного договору, або окремих його частин, та що не наступили наслідки, які були обумовлені договором, а також у звязку зі спливом трирічного строку позовної давності, який на думку Банку закінчився 16.04.2011 року.

Третя особа по справі, ОСОБА_3, до суду не прибув, жодних заяв, клопотань чи заперечень, з приводу обставин справи, ним до суду подано не було, про місце та розгляд судової справи повідомлений належним вином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі надані докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що 16.04.2008 року між позивачем з однієї сторони та Банком, з іншої, було укладено Кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала грошові кошти у розмірі 60 000 доларів США на строк з 16.04.2008 року по 15.04.2018 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, спочатку у розмірі 13,5 % річних, а відповідно до Додаткової угоди №1 від 08.08.2008 року - 15 % річних (ст. 12, том 1) від залишку заборгованості на споживчі цілі, не пізніше 15 числа наступного місяця на рахунок, вказаний Банком, в розмірі спочатку 500 доларів США, а потім 520 доларів США (п. 1.1., 2.3.4 Договору, ст. 8-9, 10-11, том 1).

Цього ж дня між ОСОБА_2 та Банком, в рахунок виконання кредитних зобовязань, що випливають з умов Кредитного договору було укладено договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки є житловий будинок з господарськими будівлями, який в рівних частинах належить позивачці та її чоловіку ОСОБА_3, третій особі по справі, та земельна ділянка, яка належить ОСОБА_3, розташованих по вул. Панкратова, 9 б, в м. Новоград-Волинський Житомирської області. (ст. 160-163, 196-197, том 1)

Починаючи з листопада 2008 року, у позивача утворилась нестабільна економічна ситуація, криза неплатежів, яка призвела до значної суми прострочених платежів по сплаті відсотків за користування кредитом, та сплаті тіла кредиту, повязаної з тимчасовими фінансовими трудностями, що підтверджується заявами ОСОБА_2 від 16.11.2008 року та 07.05.2010 року про перегляд графіку погашення кредиту. (ст. 103, 139, том. 1)

Додатковою угодою №2 від 21.01.2009 року заяву ОСОБА_2 від 16.11.2008 року задоволено та відстрочено сплату 70 % від суми щомісячного платежу за кредитом на 6 місяців, сформовано Додаток №2, відповідно до якого в період з 25.01.2009 року по 15.06.2009 року позивач зобовязана сплачувати по 150 доларів США, а з 15.07.2009 року по 520 доларів США до закінчення строку дії договору (ст. 13, 14-15, 128, том 1)

Актами огляду та оцінки заставного майна, а також огляду та оцінки приміщення, яке надано в іпотеку в період з 09.06.2008 року по 15.03.2015 року працівниками банку підтверджено, що житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка, які перебувають у заставі, знаходяться в доброму стані, що оціночна вартість їх становить 671 979 грн. та, що це майно забезпечує виконання зобовязань по Кредитному договору. (ст. 77, 79-88, том 1).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов Кредитного договору, що був укладений між сторонами, Банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» не було надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, зокрема в матеріалах справи, та безпосередньо в самому Кредитному договорі і Додатках №1 і №2 до нього, відсутні інфляційні застереження та відомості, відносно досягнутої домовленості, про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості, крім того, не надано і не попереджено про можливе настання валютних ризиків.

Банком не було надано графік щомісячних платежів по Кредитному договору, у розрізі сум основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом, відповідно до вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168, з докладним розписом сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом, та з урахуванням даних передбачених у додатку до цих правил, а саме щодо процентної ставки кредитування, у звязку з чим ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір на несправедливих умовах, всупереч принципу добросовісності, наслідком якого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача позивача по справі.

Крім того, слід зазначити, що вказані документи витребовувались клопотанням експерта від 24.04.2018 року про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, призначеною ухвалою суду від 28.03.2018 року, та надання в подальшому необхідного висновку, яке Банком виконано так і не було, у звязку з чим провести судово-економічну експертизу з метою встановлення реальної відсоткової ставки за Кредитним договором та відповідності розрахунку та абсолютного значення подорожчання кредиту реальному, не виявилось можливим, що свідчить про наступне.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про, крім іншого, надану послугу, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики таких послуг. Аналогічне положення містить ч. 9 ст. 15 Закону № 1023-ХІІ.

Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що через ненадання повної інформації щодо умов споживчого Кредитного договору, та через відсутність спеціальних знань в сфері кредитування з сторони позивача, остання була позбавлена можливості оцінити усі наявні ризики при укладенні Кредитного та Іпотечного договорів, обєктивно оцінити та проаналізувати, запропоновані відповідачем кредитні послуги, тим самим Банком було приховано повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої вартості кредиту, реальну суму абсолютного подорожчання кредиту, суму щомісячних платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань, що в подальшому призвело до неможливості виконання усіх умов сплати кредитних коштів позивачем.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення ст.627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Згідно Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним, суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК(статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно частини третьої зазначеної статті, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину, відповідно до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

З урахуванням вищенаведених норм закону, суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Таким чином, визнати недійсним можна лише той договір, який був укладеним, тобто в якому сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов, їхнє волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а також умова про належну форму була дотримана.

Позивачем було надано достатньо доказів про укладення 16.04.2008 року року Кредитного договору між нею та відповідачем без додержання вище перелічених норм та вимог чинного законодавства до договору, зокрема про неналежне її проінформування щодо усіх умов кредитування, що підтверджується також відсутніми в матеріалах справи документами, які неодноразово витребовувались позивачем та судом у відповідача для проведення судово-економічної експертизи.

В той же час, слід звернувати увагу на те, що Верховний суд 12.09.2012 року у справі № 6-80цс12 надав правовий висновок про те, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів» про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, за обслуговування кредиту та за дострокове погашення кредиту, якщо вони визначені формулою зі змінними величинами, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Враховуючи усе вищевикладене, проаналізувавши та дослідивши усі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, а також нормативно-правові та законодавчі акти в сфері регулювання договірних відносин з надання кредитних договорів на споживчі цілі, суд приходить до висновку про наявність підстав визнання Кредитного договору, укладеного між позивачем та Банком недійсним, оскільки даний факт знайшов підтвердження в судовому засіданні, а відтак позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при подачі позову до суду сплатила судовий збір в сумі 640 грн., який підлягає відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 76, 141, 258, 263-265, 268, 273, 354 Цивільно-процесуального кодексу України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, проживаючої та зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_2, до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк», , місцезнаходження якого м. Київ, проспект Перемоги, 41, про захист порушених прав споживача фінансових послуг та визнання недійсним Кредитного Договору - задовольнити.

Визнати недійсним Кредитний договір №191К-08 від 16.04.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним банком «БРОКБІЗНЕСБАНК», на підставі якого було надано кредит в сумі 60 000 доларів США з строком повернення до 15.04.2018 року.

Стягнути з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк», , місцезнаходження якого м. Київ, проспект Перемоги, 41, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, проживаючої та зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.Й.Васильчук