Справа № 368/220/18
провадження № 2-п/368/7/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого-судді Шевченко І.І.

при секретарі Назаренко А.І.

з участю представника заявника адвоката ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Кагарлицького районного суду від 21 березня 2018 р., -

встановив:

представник заявника просить суд поновити ОСОБА_3 строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21.03.2018 р. у справі №368/220/18, переглянути заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21.03.2018 р. у справі №368/220/18 та винести ухвалу про скасування заочного рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21.03.2018 р. у справі №368/220/18 та призначити справу до розгляду в загальному порядку, посилаючись на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Кагарлицького районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 27815,94 гривень, основна сума заборгованості по кредиту 1996,14 гривень, заборгованість по відсотках 24019,04 гривень, штраф 500 гривень (фіксована частина), штраф 1300,76 гривень (процентна складова).

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області 21.03.2018 р. було стягнуто з відповідача ОСОБА_3 27815,94 гривень заборгованості за кредитним договором, судовий збір 1762 гривень.

Необхідно зазначити, що відповідач ОСОБА_4 не отримував копії позовної заяви, судової повістки про розгляд справи, не знав про розгляд справи та не отримував за адресою реєстрації копії рішення суду від 21.03.2018 р.

Копію рішення було отримано в суді відповідачем лише 02.10.2018 р.

Згідно ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мсти достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку Слід зазначити, що відповідач не проживає за місце реєстрації АДРЕСА_2, а фактично проживає за адресою АДРЕСА_1.

Оскільки відповідно до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України відповідачу ОСОБА_3 Кагарлицьким районним судом Київської області направлялись за місцем реєстрації, відповідач будь-яких судових повісток та взагалі листів із суду не отримував, тому відповідачу ОСОБА_3 не було відомо про дату, час та місце розгляду справи.

У зв'язку з чим, причиною неявки відповідача ОСОБА_4 в судове засідання було те, що відповідач ОСОБА_4 не знав про розгляд справи та не міг з'явитись в судове засідання, а також повідомити суд про поважність причин неявки.

Оскаржуване рішення Кагарлицького районного суду 02.10.2018 р.

У зв'язку з неучастю відповідача у розгляді справи, рішення Кагарлицького районного суду Київської області 21.03.2018 р. було прийнято судом з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Обґрунтовуючи своє рішення суд зазначив, що як вбачається із матеріалів справи, 16 січня 2013 року відповідач підписав заяву про надання йому кредитної картки та погодився з тим, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 31 грудня 2017 року виникла заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 27 815 грн. 94 коп., яка складається з наступного: 1996,14 грн. - заборгованість за кредитом; 24019,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1300,76 грн. - штраф (процентна складова).

Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання кредиту № б/н від 16.01.2013 року, що утворилася станом на 31 грудня 2017 року у розмірі 27 815 грн. 94 коп., яка складається з наступного: 1996,14 грн. - заборгованість за кредитом; 24019,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1300,76 грн. - штраф (процентна складова).

Проте, з таким висновком суду відповідач ОСОБА_4 не погоджується виходячи з наступного.

Виносячи рішення суд першої інстанції звернув увагу, що за розрахунками позивача заборгованість по кредитному договору становить 27815,94 грн.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачем не надано жодних доказів, що вказана заборгованість виникла саме по кредитному договору б/н від 16 січня 2013 року, а саме вказаний договір є підставою позову.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник

зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, як підставу позову вказує кредитний договір б/н від 16 січня 2013 року, відповідно до якого, як зазначає, кошти надавалися зі сплатою відсотків.

Позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником пам'ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг і тарифів, щоб у сукупності із заявою, свідчило про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг.

Вказана позиція взаємоузгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі №6-16цс15. Так, Верховний Суд України у вказаному рішенні вказав, що згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Хоча вказана правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі №6-16цс15, безпосередньо пов'язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, остання підлягає застосуванню в межах розгляду даної справи, оскільки визначає умови та порядок укладання між сторонами договору. При цьому, що під час розрахунку заборгованості позивачем застосовуються зовсім інші умови, а ніж ті, які визначені в Тарифах, що надані до матеріалів справи.

Слід звернути увагу, що за даними виписки по рахунку заборгованість по кредитному договору становить 27815,94 грн. Однак позивачем не надано доказів, що вказана заборгованість виникла саме по кредитному договору б/н від 16 січня 2013 року, а саме вказаний договір є підставою позову.

Крім того, судом залишено поза увагою те, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у лютому 2018 року.

Останній платіж на погашення заборгованості відповідач вносив 2013 році. Термін дії кредитної картки також закінчилась.

Позивачем не надано доказів продовження строку дії картки або отримання відповідачем у ПАТ КБ «Приватбанк» нової кредитної картки з іншим строком дії.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 Цивільного кодексу України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 Цивільного кодексу України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року №6-14цс14.

Оскільки відповідач останній платіж було здійснено в 2013 році, дія картки закінчилась також, а позов подано у лютому 2018 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України у задоволені позову слід було відмовити, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, висновки суду є помилковими, суперечать нормам матеріального та процесуального права, а тому заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21.03.2018 р. має бути переглянуте і скасоване.

Представник позивача просив у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до укладеного договору N б/н від 16.01.2013 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно зі ст. 284 ЦПК, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Аналізуючи зміст заяви, варто звернути увагу, що в ній обов'язково повинні бути зазначені процесуальні обставини для скасування заочного рішення (поважність причин неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення їх суду) та матеріальні обставини для скасування (посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення). Згідно зі ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Таким чином, для скасування заочного рішення повинні існувати як обставини процесуального характеру, так і матеріального одночасно. Виходячи з матеріалів справи та протоколу судових засідань - відповідач належним чином повідомлений та від нього не надійшло жодних клопотань, заперечень чи інших документів щодо розгляду даної справи. Також доречно зауважити, що відповідачу надано ряд прав та обов'язків. Зокрема (ст. 43, 44 ЦПК України): після одержання копій ухвали про відкриття провадження у справі і позовної заяви відповідач має право подати суду письмове заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення. Сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. З огляду на вищевикладене, суд за наявності правових підстав та вимог ЦПК України, з урахуванням листа Верховного Суду України «Про практику ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах» та умов проведення заочного розгляду справ, а саме врахував: неявку відповідача в судове засідання; належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання; відсутність поважних причин неявки відповідача; відсутність клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності; відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи а тому суд правомірно провів заочний розгляд справи та виніс судове рішення яке є законним, справедливим та обгрунтованим. Взагалі редакція ч. 1 ст. 288 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення потрібно не тільки поважність причин неявки відповідача, але й додатково і поважність причин неповідомлення суду про неможливість з'явитись в судове засідання. Відповідач не подавав а ні клопотань, а ні заперечень та не просив відкласти розгляд справи за поважністю причини не прибуття на призначені дати судового розгляду. Враховуючи те, що згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою., можна зробити висновок, що суд, ухвалюючи заочне рішення, повинен дати оцінку всім доказам, які є у справі. Таким чином, не може бути підставою для скасування заочного рішення посилання відповідача на докази, які були у справі, оскільки вони вже були оцінені судом при ухваленні заочного рішення. Для скасування заочного рішення потрібно, щоб докази були новими (не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення) та мали істотне значення для правильного вирішення справи. В той же час в ЦПК України чітко врегульовано порядок подачі доказів. Так, згідно зі ст. 43 сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням даної вимоги, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Враховуючи сказане, можна зробити висновок, що відповідач, посилаючись на докази, якими обґрунтовуються заперечення, повинен вказати не тільки на нові докази, але й навести поважні причини, чому такі докази не були подані до початку розгляду справи по суті. І тільки за одночасної наявності названих процесуальних і матеріальних обставин суд може скасувати заочне рішення. Звертають увагу, що в силу вимог ст. 81 ЦПК України саме на відповідача покладено обов'язок доведення того факту, що він не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, не отримував кредитний ліміт чи не підписував кредитний договір, за невиконання умов якого до нього пред'явлено позов. Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи норми закону та докази що містяться в матеріалах справи можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов'язання не виконані та кредитором не прийняті. Суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін, наданих суду для обґрунтування своєї правової позиції. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідач не надав жодних доказів до заяви про перегляд заочного рішення, які можуть слугувати підставою для скасування рішення. Всі твердження відповідача зазначені в заяві є надуманими, повністю спростовуються доказами по справі та не впливають на зміст ухваленого рішення. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затвердженого наказом Мін'юсту від 12.04.12 р. № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануїтет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надасться банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов'язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6-61 цс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредит)' в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору." Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 09.2016 року, тобто позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 12.02.2018 року - до спливу строку позовної давності.

Суд, вислухавши представника заявника та представника позивача, переглянувши матеріали заяви, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Заочним рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 21 березня 2018 року позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість у розмірі 27 815 грн. 94 коп. за кредитним договором № б/н від 16.01.2013 року, яка складається з наступного: 1996,14 грн. - заборгованість за кредитом; 24019,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1300,76 грн. - штраф (процентна складова). Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Частиною 3 статті 287 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

За змістом ч. 1 ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, необхідні дві підстави для скасування заочного рішення, а саме: відсутність на судовому засіданні та не повідомлення про причини неявки, не подання відзиву з поважних причин; наявність доказів, що мають істотні значення для правильного вирішення справи.

В матеріалах справи є відомості щодо направлення судових повідомлень за адресою відповідача , в той же час заявником подано документи, які мають істотне значення для вирішення справи.

Суд вважає, що у поданій заяві про перегляд заочного рішення суду наведені підстави для перегляду заочного рішення суду, які є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі суду при винесенні рішення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі за первинним позовом дійсно були відсутні при розгляді справи, на момент винесення рішення у суду не було доказів, що вони належним чином були повідомлені про день та місце розгляду справи і наведені ними обставини, мають істотне значення для правильного вирішення справи, тому заочне рішення підлягає скасуванню у відповідності до вимог зазначеної вище норми закону.

Керуючись ст. ст.. 280-289 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Кагарлицького районного суду від 21 березня 2018 р. - задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 21.03.2018 р. у справі № 368/220/18.

Скасувати заочне рішення від 21 березня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Призначити дану справу в порядку спрощеного позовного провадження на судовий розгляд, що відбудеться на 06 листопада 2018 року на 12 год. 00 хв.

В судове засідання викликати сторони.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 29.10.2018 р.

Суддя І.І. Шевченко