П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 757/46796/17-ц

Номер провадження № 22-ц/824/373/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Саліхова В.В., Шахової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Москаленко К.О., у справі за позовом ОСОБА_3 до Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича, Прем'єр-міністра України Гройсмана Володимира Борисовича, Державного казначейства України, Генеральної прокуратури України про стягнення компенсації за немайнову шкоду,

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Генерального прокурора України Луценка ЮріяВіталійовича, Прем'єр-міністра України Гройсмана Володимира Борисовича, Державного казначейства України про стягнення компенсації за немайнову шкоду, завдану відповідачем-1 невиконанням покладених на нього монопольних обов'язків - невнесенням до ЄРДР заяви про злочин, незабезпеченням проведення розслідування та відповідачем-2 ненаданням відповіді на запит від 29 червня 2017 року, солідарно, у розмірі 46 671 грн. 24 коп.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 березня 2018 року, занесеною до протоколу судового засідання, Генеральну прокуратуру України притягнуто до участі у справі в якості співвідповідача.

Позовні вимоги обґрунтовував, зокрема, тим, що з 2005 року ОСОБА_2 неодноразово повідомляла всіх Генеральних прокурорів України про вимагання посадовцями Національного технічного університету України «КПІ» неіснуючої заборгованості за послуги, що не надаються.

26 березня 2015 року заступнику Генерального прокурора України Д.Сакварелідзе надіслано заяву про скоєння злочину суддями, які винесли завідомо неправосудні рішення. Однак, направлена заява не внесена до ЄРДР. Крім того, 29 червня 2017 року ОСОБА_2 звернулася із запитом до Прем'єр-міністра України, на який так і не отримала відповідь.

Позивач зазначає, що такими діями йому спричинено немайнову шкоду, та з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних, останній просить стягнути на його користь 6 413 грн. 00 коп. - інфляцію та 3% річних; 369 грн. 16 коп. та 46 671 грн. 24 коп. немайнової шкоди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 березня 2018 року (а.с.99-102) у задоволенні позову ОСОБА_3 до Генерального прокурора України Луценка ЮріяВіталійовича, Прем'єр-міністра України Гройсмана Володимира Борисовича, Державного казначейства України, Генеральної прокуратури України про стягнення компенсації за немайнову шкоду, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, 22 червня 2018 року ОСОБА_2в інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 березня 2018 року та направити справу для розгляду іншому складу суду.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що до сьогоднішнього дня відповіді на запит, адресований Прем'єр-міністру України, не надано, що є порушенням ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Суд позбавив представника позивача можливості захистити свою позицію та надати докази.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 липня 2018 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року №452/2017 постановлено ліквідувати, зокрема, Апеляційний суд міста Києва.

На виконання вимог Закону, Апеляційним судом міста Києва передано дану справу до новоутвореного Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2018 року, справу призначено судді-доповідачу Вербовій І.М. Судді, які входять до складу колегії: Вербова І.М. - головуючий суддя, судді: Саліхов В.В., Шахова О.В.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 12 травня 2016 року задоволено позов Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за несплату квартирної плати за комунальні послуги, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість в розмірі 46 153 грн. 14 коп., а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 518 грн. 10 коп. (а.с.7).

Так, позовні вимоги ОСОБА_3, заявлені у даній справі до Генерального прокурора України Луценка Ю.В., позивач обґрунтовує здійсненням ним службових повноважень на займаній посаді. Зокрема, позивач зазначає, що в день призначення Генеральним прокурором України Луценка Ю.В., останньому були направлені заяви та докази скоєння злочинів суддями (а.с.10).

Разом з тим, Луценка Ю.В. призначено на посаду Генерального прокурора України 12 травня 2016 року, що вбачається з Указу Президента України П. Порошенка «Про призначення Ю. Луценка Генеральним прокурором України» №209/2016 від 12 травня 2016 року. Втім, ОСОБА_2 зверталася із заявою 26 березня 2015 року, тобто, у період, коли Луценко Ю.В. не займав посаду Генерального прокурора України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, листом Генеральної прокуратури України від 14 квітня 2015 року №06/1-25694-12, на виконання вимог п.п.3.6, 3.8 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 03 грудня 2012 року №125, скеровано заяву ОСОБА_2 до прокуратури міста Києва та повідомлено останню про направлення її заяви щодо можливих неправомірних дій окремих суддів Солом'янського районного суду міста Києва та з інших питань до прокуратури міста Києва для розгляду (а.с.8).

Позовні вимоги, заявлені до Прем'єр-міністра України Гройсмана В.Б., позивач ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 29 червня 2017 року звернулась до Прем'єр-міністра України Гройсмана В.Б. із запитом, на який відповідь так і не отримала (а.с.6, 9).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 є неналежним позивачем, оскільки в матеріалах справи не міститься обґрунтованих доводів про те, яким чином порушуються його права стосовно ненадання відповіді на звернення ОСОБА_2 до Прем'єр-міністра України.

Також, в матеріалах справи міститься відповідь на звернення від 29 червня 2017 року Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» від 31 серпня 2017 року №0450/338ю на підставі листа Міністерства освіти і науки від 25 липня 2017 року №1/11-7465, чим спростовуються доводи позивача в частині ненадання відповіді на звернення та порушення Закону України «Про звернення громадян» (а.с.19).

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу завдання йому моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідачів, зокрема, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти порушення прав позивача, завдання йому моральних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідачів, наявність причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправними діяннями відповідачів та вини останніх у заподіянні шкоди.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства(стаття 15 ЦК України).

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 3. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Так, згідно статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

У разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки, пов'язані з поданням і розглядом скарги, обгрунтовані витрати, понесені у зв'язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Спори про стягнення витрат розглядаються в судовому порядку. Громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом (стаття 25 Закону України «Про звернення громадян»).

Отже, моральна шкода підлягає відшкодуванню в судовому порядку у разі, якщо її завдано безпосередньо особі, яка звертається з позовом до суду.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_3 оскаржуються дії відповідачів щодо порушення прав ОСОБА_2

Крім того, відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні заявником може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Тобто, скаржник не обмежений правом на оскарження бездіяльності, яка полягає у невнесенні відповідних відомостей до ЄРДР, у порядку, передбаченому КПК України.

Водночас, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України).

Згідно роз'яснень абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_3 оскаржуються дії відповідачів щодо порушення прав ОСОБА_2, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_3 є неналежним позивачем, оскільки в матеріалах даної справи та в ході судового розгляду не наведено обґрунтувань та не надано належних доказів порушення його прав щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_2

Крім того, як позовні вимоги, так і доводи апеляційної скарги, спростовуються матеріалами справи, з яких, зокрема, вбачається, що Луценка Ю.В. призначено на посаду Генерального прокурора України 12 травня 2016 року, в той час як ОСОБА_2 зверталася із заявою 26 березня 2015 року, тобто, у період, коли ЛуценкоЮ.В. не займав посаду Генерального прокурора України. А також, листом Генеральної прокуратури України від 14 квітня 2015 року №06/1-25694-12, скеровано заяву ОСОБА_2 до прокуратури міста Києва та повідомлено останню про направлення її заяви щодо можливих неправомірних дій окремих суддів Солом'янського районного суду міста Києва та з інших питань до прокуратури міста Києва для розгляду.

До того ж, в матеріалах справи міститься відповідь на звернення ОСОБА_2 від 29 червня 2017 року Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» від 31 серпня 2017 року №0450/338ю на підставі листа Міністерства освіти і науки від 25 липня 2017 року №1/11-7465, чим спростовуються доводи щодо ненадання відповіді на звернення та порушення Закону України «Про звернення громадян».

Інші доводи апеляційної скарги є також необґрунтованими, а тому відхиляються колегією суддів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права, правильним застосуванням норм матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 березня 2018 року - без змін.

Керуючись статтями 367-368, 369, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В.Шахова