АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження в апеляційній інстанції №22-ц/796/5865/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Поліщук Н.В. Соколової В.В.

при секретарі: Довгопола А.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Оболонського районного суду міста Києва Диби О.В.

у цивільні справі №756/14290/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди

в с т а н о в и л а :

ПАТ «СК «Граве Україна» звертаючись в жовтні 2017 року з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,вказував що 20.02.2015 року між ними та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування №101020492, згідно якого застраховано майновий інтерес щодо автомобіля «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_3. У червні 2015 року на пр. Хуторському в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Богдан» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, та автомобіля «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, внаслідок якоїавтомобілю «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_3, було завдано механічних пошкоджень.

ОСОБА_4 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, яка в подальшому позивачем була розглянутаз перерахуванням страхового відшкодування в розмірі 120880,74 гривень. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес» то за зверненням позивача, ними на рахунок позивача було перераховано суму страхового відшкодування в розмірі 49000 гривень.Недоотримана різниця в сумі понесених позивачем збитків внаслідок виплати страхового відшкодування складає 71880,74 гривень, які вони просять стягнути з відповідача при задоволенні позову.

Заочним рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року позовні вимоги ПАТ «СК «Граве Україна» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «СК «Граве Україна» 71880, 74 гривеньв якості відшкодування розміру заподіяної шкоди та 1600,00 гривень судового збору.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.04.2018 року заяву представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19.12. 2017 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду представником ОСОБА_2- адвокатом ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу. Де ставилося питання про його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. З посиланням на порушення судом першоїінстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про судоустрій і статус суддів", апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &qu6 ;Про судоустрій і статус суддів&q?вн; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Представник позивача у судовому засіданні не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомив.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у йоговідсутність в силу вимог ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягаєзадоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з вимогст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1191 ЦК України зазначаючи що до страховикадо страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що 20.02.2015 року між ПАТ „Страхова компанія „ГРАВЕ УКРАЇНА"та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування №101020492, згідно якого застраховано майновий інтерес щодо автомобіля «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_3

30.06.2015 року на пр. Хуторському в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Богдан» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, та автомобіля «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4. Внаслідок зазначеної ДТП автомобілю «Інфініті», було завдано механічних пошкоджень.

Згідно поставнови Голосіївського районного суду м. Києва від 27.07.2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 гривень.

На час розгляду справи зазначена вище постанова суду від 27.07.2015 року набрала законної сили та не скасована.

Згідно довідки №67186781 від 01.07.2015 року в результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_3, яким керував гр. ОСОБА_4 і згіднозвіту №2574 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 03.07.2015 року ТОВ «Естімейт Плюс», вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_3 становила127584,56 гривень.

Відповідно до рахунку №4 від 01.07.2015 року, складеного ПП «Авто-Актив», вартість ремонту автомобіля «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_3, складає 120880,74 гривень, які у відповідності до страхового акту №СНТ/101020492/1 від 28.07.2015 року за платіжним дорученням №55419 від 30.07.2015 року були перераховані на рахунок ПП „Актив - Плюс".

Цивільно правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ „СК „Юнівес" , яка перерахувала на користь позивача 49000 гривеньпозивач відповідно до полісуАЕ/ 3105823.

У поданій апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що задовольняючи позовні вимоги суд помилково у своєму рішенні послався на ст. 1191 ЦК України, адже ця стаття не регулює спірних правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не грунутються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так як за з змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 у пункті 27 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так як у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Суд першоїінстанції встановив, що після настання страхового випадку Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Граве Україна» виплатила страховевідшкодування пошкодженого автомобілю «Інфініті» у розмірі120880,74 гривень. А тому має право відшкодування суми в розмірі 71880,74 гривень за договором майнового страхування, у межах понесених фактичних витрат із ОСОБА_2, якогозгідно з постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.07.2015 року визнановинниму вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Доводами апеляційної скарги є також те, що рахунок - фактура надана позивачем, не може бути належним підтвердженням розміру завданих збитків, оскільки не підтверджує реально витрачені потерпілою особою кошти на ремонт свого автомобіля, а лише фіксує попередню суму вартості відновлювального ремонту автомобіля, тобто в даному випадку рахунок - фактура вказує на правовідносини, що не наступили, тобто на припущення. А так як доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, то рахунок - фактура не є належним доказом.

Також посилання на те, що всупереч вимогам Методики відповідача не було запрошено на огляд транспортного засобу потерпілої особи. Крім того, особа яка оглядала транспортний засіб потерпілої особи не мала кваліфікацію судового експерта, та не попереджалася про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи не можуть бути підставою для скасування ухваленого судового рішення так як згідно із ч.1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 11 договору страхування, що укладений між позивачем та ОСОБА_4встановлено, що визначення розміру страхового відшкодування може проводитись страховиком на підставі зокрема: виставлених рахунків на оплату відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ та актів про виконані роботи; актів експертної оцінки кваліфікованого експерта та/або спеціалізованого ремонтного підприємства.

Звітом №2574 від 03.07.2015 року про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику ТЗ в подальшому ПП «Авто-Актив» виставлено рахунок №4 від 01.07.15 року на запчастини та роботи до пошкодженого ТЗ. Тобто сторони діяли в межах страхового договору.

Слід також зазначити, що скаржник вказуючи на вищевикладені доводи в апеляційній скарзі як на підставу скасування судового рішення доказів на їх підтвердження не надав.

Хоча у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 375, 381-383, 384, 387 ЦПК України, п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ &q?це;Про судоустрій і статус суддів&q? ;, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2018 року

Суддя - доповідач:

Судді: