Справа № 376/142/18 Головуючий у І інстанції Клочко В. М.
Провадження № 22-ц/780/3819/18 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 4 20.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., членів колегії - Журби С.О., Фінагеєва В.О., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 15 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

24 січня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із названим позовом, де просила визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 53.90 кв.м., житловою площею 29.80 кв.м., що належить ОСОБА_2

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 09 листопада 2017 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 53.90 кв.м., житловою площею 29.80 кв.м., яка належать йому на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 11 вересня 2007 року.

Нотаріальний договір купівлі-продажу не складався, а на підтвердження його відповідач написав лише розписку про отримання від ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 5 500 доларів США.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 15 лютого 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 53.90 кв.м., житловою площею 29.80 кв.м, що належить ОСОБА_2.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що ОСОБА_2 визнає позивача власником 1/3 частини квартири про що свідчать його заява про визнання позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що маються достатні підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на вищевказане нерухоме майно.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Сквирського районного суду Київської області від 15 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 травня 2008 ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1, по 1/3 частки кожний ( а.с. 15 ).

Відповідно до наданої розписки ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 5 500 доларів США в рахунок продажу своєї 1/3 частки спірної квартири ( а.с. 16 ).

Разом з цим, відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку ( квартири ) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Проте, на переконання апеляційного суду, надана розписка не свідчить про домовленість між сторонами щодо усіх істотних умов договору у відповідності до ст. 655 ЦК України, оскільки з її тексту не вбачається ім'я особи-покупця, повної ціни продажу, а відповідач спростовує факт укладення такого правочину.

Окрім цього, дана розписка не може бути належними та допустимим доказом, оскільки вона надана в копії та не посвідчена суддею у порушення ст.ст. 95, 96 ЦПК України, а тому, вона є копією невідомого походження.

Як зазначено в правових позиціях Верховного суду України, викладених у справах №6-57743св10, №6-29420св10, такими є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставлення із оригіналом.

Відтак, на думку суду апеляційної інстанції, у відповідності до ст.ст. 218, 220 ЦК України відсутні підстави для визнання усного договору купівлі-продажу між сторонами дійсним.

За таких обставин, суд першої інстанції на вищенаведені обставини справи уваги не звернув, і, як наслідок, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, не дотримавшись положень ст.ст. 218, 220, 328, 655, 657 ЦК України, ст.ст. 10-13, 15, 76-81, 95, 96, 259, 263-265 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування зазначених норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, знайшли підтвердження при розгляді справи, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову за його необґрунтованістю у відповідності до ст. 376 ЦПК України та положень названих норм закону.

Згідно положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1 458 ( 97 101 х 1 : 100 х 150 : 100 ) грн.

Однак, на переконання апеляційного суду, не муть бути задоволені апеляційні вимоги щодо стягнення з позивача витрат на правову допомогу, оскільки, на підтвердження цього апелянтом не надано, зокрема, розрахунку цих витрат, детальний опис робіт ( наданих послуг ), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат у відповідності до положень ст. 137 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-82, 141, 263, 264, 265, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Сквирського районного суду Київської області від 15 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про залишення позову без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 458 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

В.О. Фінагеєв