Справа № 376/1084/15-ц Головуючий у І інстанції Віговський С. І.
Провадження № 22-ц/780/3180/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 38 20.09.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 08 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Буківської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Буківської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що його діду ОСОБА_4 на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 54,40 кв.м., житловою площею 35,80 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та після його смерті відкрилася спадщина на вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Зазначав, що він прийняв спадщину після смерті діда шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час його смерті, продовжує користуватися житловим будинком померлого, зберігає його майно та обробляє земельну ділянку біля будинку. Вказував, що інших спадкоємців у померлого немає та після його смерті ніхто із заявами до нотаріальної контори не звертався. Однак позивач не може оформити право власності на спадковий житловий будинок, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на нього.

З урахуванням наведеного, позивач просив встановити факт, що він прийняв спадщину після смерті діда ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом вступу у фактичне володіння і управління спадковим майном та визнати за ним, ОСОБА_3, в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок за АДРЕСА_1, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 54,40 кв,м., житловою площею 35,80 кв.м.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 08 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті діда ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 54,40 кв,м., житловою площею 35,80 кв.м., що належав ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, яка не брала участі у справі, однак вважає, що суд вирішив питання про її права та обов'язки, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона, ОСОБА_2 (прізвище до шлюбу -ОСОБА_2), є дочкою ОСОБА_4, 1923 року народження. Вказує, що у різних документах прізвище її батька записано по-різному, а саме, у свідоцтві про народження прізвище її батька вказано ОСОБА_4, у погосподарській книзі - ОСОБА_4, а в деяких інших документах - ОСОБА_4 Зазначає, що вона проживала однією сім`єю разом з її батьком за адресою: АДРЕСА_1 (на даний час змінено назву вулиці та нумерацію будинку на АДРЕСА_1), що підтверджується витягом з погосподарських книг, а саме: 1955-1957 роки, 1964 - 1966 роки, 1971-1973 роки, 1974 - 1976 роки. ІНФОРМАЦІЯ_4 її батько помер.

Вказує, що під час розгляду судом першої інстанції її заяви про перегляд рішення Сквирського районного суду Київської області від 08 червня 2015 року за нововиявленими обставинами її представник надав суду документи, що підтверджують її родинні відносини з померлим ОСОБА_4, а також судом були допитані в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які спростували доводи позивача про те, що він є родичем ОСОБА_4

Також зазначає, що судом не враховано, що вона фактично вступила у володіння та управління спадковим житловим будинком, а позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що він є внуком померлого ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4, є необґрунтованими, оскільки згідно з даними свідоцтва про народження її батьком зазначено ОСОБА_4, а відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу дівоче прізвище ОСОБА_2 вказано ОСОБА_2 Водночас, згідно листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції у Київській області від 03 липня 2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано смерть ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а не ОСОБА_4 Тому вважає, що ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження родинних відносин з померлим ОСОБА_4 Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач по справі Буківська сільська рада Сквирського району Київської областіне скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, свої заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд Київської області та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Київської області.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 липня 2018 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 08 червня 2015 року.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Згідно ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, на стадії апеляційного провадження, особа, яка не брала участі справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушено її права та обов'язки суд апеляційної інстанції встановлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав та обов'язків, виходячи з ухваленого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 08 червня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 та встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті діда ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 54,40 кв,м., житловою площею 35,80 кв.м., що належав ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, яка не брала участі у справі, однак вважає, що суд вирішив питання про її права та обов'язки, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права.

В апеляційній скарзі посилається на те, що вона є дочкою померлого ОСОБА_4 та після його смерті фактично вступила у володіння та управління спадковим житловим будинком.

На підтвердження вказаних обставин ОСОБА_2 додала до апеляційної скарги свідоцтво про своє народження серії НОМЕР_2 від 19 лютого 1972 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 30 жовтня 1976 року, лист Буківської сільської ради №98 від 06 квітня 2018 року та копії погосподарьких книг (а.с.55-61).

Відповідно до положень ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 2 ст.78 ЦПК України встановлено, що обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 19 лютого 1972 року ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 та її батьком є ОСОБА_4 (а.с. 55,84).

30 жовтня 1976 року ОСОБА_2 одружилась з ОСОБА_11 та змінила прізвище на ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 30 жовтня 1976 року (а.с.56, 85).

З листа Буківської сільської ради Сквирського району Київської області від 06 квітня 2018 року №98 вбачається, що ОСОБА_2 на підтвердження факту проживання за однією адресою з ОСОБА_4 надано копії погосподарських книг: 1955-1957 роки, 1964 - 1966 роки, 1971-1973 роки, 1974 - 1976 роки. При цьому, ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до суду для підтвердження того, що ОСОБА_4 є її батьком (а.с.57).

З доданих до апеляційної скарги копій погосподарських книг видно, що ОСОБА_2 є дочкою голови сім`ї ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.59-60).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 13 жовтня 1976 року, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 та його батьками є ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с.86).

Відповідно до листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції у Київській області від 03 липня 2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчим комітетом Буківської сільської ради Сквирського району Київської області зареєстровано смерть ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.134).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_4

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що допитані під час розгляду судом першої інстанції її заяви про перегляд рішення Сквирського районного суду Київської області від 08 червня 2015 року за нововиявленими обставинами свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_4 та спростували доводи ОСОБА_3 про те, що він є родичем ОСОБА_4, оскільки покази свідків у розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України не є допустимими доказами на підтвердження факту наявності чи відсутності родинних відносин між фізичними особами.

До того ж факт наявності чи відсутності родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 може мати правове значення при вирішенні спору по суті лише у разі доведення ОСОБА_2, яка не брала участі у справі, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про її права, інтереси та обов'язки.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням суду не вирішувалось питання про права, інтереси та обов'язки ОСОБА_2, яким встановлено юридичний факт, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 та визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на житловий будинок АДРЕСА_1, з господарськими будівлями та спорудами, що належав ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_4

Відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження у разі, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та обов'язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи наведене, провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 08 червня 2015 року слід закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.362 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И В :

Закрити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 08 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Буківської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: С.М. Верланов

Судді: І.В. Іванова

О.І. Сліпченко