Справа №479/508/18 20.09.2018
Провадження №22-ц/784/1500/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2018 року м. Миколаїв

справа №479/508/18

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1,треті особи на стороні позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Фермерського господарства «Мазурівське» (далі - ФГ «Мазурівське»), ОСОБА_9, треті особи на стороні відповідача: державний реєстратор виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області Брагар Геннадій Йосипович, Мазурівська сільська рада про визнання права власності на майно, виділ майна в натурі та витребування майна із чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області, постановлену 07 серпня 2018 року суддею Репушевською О.В.,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ФГ «Мазурівське», ОСОБА_9 про визнання права власності на майно, виділ майна в натурі та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позивач зазначала, що їй як члену колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства Сільськогосподарське закрите акціонерне товаристо ім. Чапаєва (далі - КСП СЗАТ ім. Чапаєва) належить право на майновий пай на суму 638 грн. та по спадщині від батька - на суму 2411 грн. Крім того вона придбала майнові паї у колишніх членів КСП, на загальну суму 47050 грн. Майно не виділялось в натурі, хоча право на нього залишалось за групою осіб із 366 чоловік, колишніх членів КСП, які вирішили не руйнувати будівлі, техніку, а залишити її в цілому користуванні. Як вказала позивач, враховуючи розмір її майнових паїв та право на отримання своєї частки майна в натурі, вона обирає право на наступне майно: стоянку 12 - комбайнів (Ж), вартістю 28 905 грн., що знаходиться в АДРЕСА_1; склад СТФ вартістю 8 156 грн., та огорожа СТФ, вартістю 2 264 грн., що знаходяться на території СТФ в с.Михалкове; сівалку ЗСВ-3,6, вартістю 1270 грн., напівпричіп ОЗТП, вартістю 587 грн., автомобіль КРАЗ-ь256, вартістю 6 986 грн. Проте, коли вона вирішила отримати це майно, виявилось, що ним незаконно заволодів відповідач ОСОБА_9 - голова ФГ «Мазурівське», на підставі рішення якого право власності на спірні приміщення перейшло до цього Фермерського господарства.

Посилаючись на те, що вона не може отримати вищевказане майно, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на це майно та витребувати його із чужого незаконного володіння ФГ «Мазурівське».

Ухвалою судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 04 липня 2018 року відкрито провадження у справі.

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 подала заяву до суду про забезпечення позову та забезпечення доказів.

Просила накласти арешт на спірне майно: стоянку 12 - комбайнів (Ж), що знаходяться в АДРЕСА_1; склад СТФ та огорожу СТФ, що знаходяться на території СТФ в с.Михалкове, сівалку ЗСВ-3,6, напівпричіп ОЗТП, автомобіль КРАЗ-ь256, вартістю 6 986 грн., та заборонити його відчуження.

Також в порядку забезпечення доказів ОСОБА_1 просила витребувати у ОСОБА_9 правовстановлюючі документи на вказане майно.

Ухвалою судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково:

Задоволено заяву в частині витребування у ОСОБА_9 правовстановлюючих документів на зазначене позивачем спірне майно.

В задоволенні вимог про забезпечення позову шляхом накладення арешту на це майно та заборони його відчуження - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати вказану ухвалу та постановити нове рішення - про задоволення її заяви про забезпечення позову. Вказувала, що суд розглянув її заяву, не повідомивши її про це, з чого вбачається факт недопущення до суду.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката ОСОБА_11, представника відповідача ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_12, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що заява не містить вмотивованого обґрунтування обраного способу забезпечення позову та не надано доказів належності спірного майна відповідачеві, що унеможливлює виконання дій по забезпеченню позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснено в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України встановлено, що одним із видів забезпечення позову є накладання арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заява про забезпечення позову повинна містити відомості, потрібні для забезпечення позову (п. 7 ч. 1 ст.151 ЦПК України).

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що такі відомості позивачем не були надані, оскільки доказів на підтвердження належності спірного майна відповідачам (або іншим особам) надані заявником документи не містять.

Не надано таких відомостей і до суду апеляційної інстанції.

Крім того, як зазначено ОСОБА_1 у позовній заяві на підставі рішення голови ФГ «Мазурівське» - ОСОБА_9 - від 23.04.2017 року право власності на спірні приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за даним Фермерським господарством, але під іншої назвою: навіс И-І, навіс І-І, навіс Ї-І, пункт стаціонарного обмолоту Ж-І, пункт стаціонарного обмолоту Й-І, майстерня Є-І, гараж З-І.

Проте, заява про забезпечення позову не містить вимог про накладення арешту на вказане нерухоме майно, за змістом цієї заяви ОСОБА_1 просить накласти арешт на стоянку 12 - комбайнів (Ж), що знаходяться в АДРЕСА_1; склад СТФ та огорожу СТФ, що знаходяться на території СТФ в с.Михалкове.

У свідоцтвах про право власності на майновий пай та укладених ОСОБА_1 договорах купівлі-продажу майнових паїв конкретне майно не зазначене. Протокол № 1 Зборів співвласників майна СЗАТ ім. Чапаєва від 12 червня 2004 року про виділ майна групам осіб згідно виданих майнових сертифікатів, також не містить необхідної актуальної інформації щодо спірного рухомого та нерухомого майна.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність відомостей, потрібних для забезпечення позову, унеможливлює виконання дій з такого забезпечення.

Єдиним доводом апеляційної скарги є те, що суд не викликав позивача в судове засідання, в якому постановив оскаржувану ухвалу, а тому суд неповно з'ясував обставини справи, не сприявши об'єктивному та неупередженому розгляду справи, з чого вбачається факт недопущення до суду.

Між тим, за змістом частин 3, 4 статті 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з'ясування питань, пов'язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Отже, призначення розгляду заяви про забезпечення позову в судовому засіданні з викликом сторін є правом, а не обов'язком суду.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 04 липня 2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді від 01 серпня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову призначено до розгляду в судовому засіданні на 07 серпня 2018 року на 11год.00хв., про що повідомлено учасників справи, при цьому сторони в судове засідання не викликались (а.с. 44, 45).

За таких обставин, розгляд судом заяви про забезпечення позову у відсутність учасників справи не є порушенням цивільного процесуального законодавства, а тому доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про позбавлення її права приймати участь в судовому засіданні з розгляду її заяви в зв'язку з несвоєчасним повідомленням про таке засідання, не можуть бути прийняті до уваги.

В частині задоволення судом заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів ухвала Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2018 року в апеляційному порядку не була оскаржена.

З огляду на викладене, на підставі ст. 376 ЦПК України вказану ухвалу слід залишити без змін.

Разом із цим, це не перешкоджає ОСОБА_1 звернутися із заявою про забезпечення позову, усунувши вищевикладені недоліки, скориставшись (у разі неможливості самостійно надати необхідні для забезпечення позову відомості) передбаченим ст. 84 ЦПК України правом на заявлення клопотання про витребування судом такої інформації від компетентних органів.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку і випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 24 вересня 2018 року