Постанова

Іменем України

01 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 306/1425/17

провадження № 61-31292 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Укртранснафта», Закарпатська дільниця філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» публічного акціонерного товариства «Укртранснафта»,

представник публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» - Романів Олег Богданович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2017 року у складі судді Уліганинця П. І. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2017 рокуу складі колегії суддів: Мацунича М. В., Кондора Р. Ю., Джуги С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» (далі - ПАТ «Укртранснафта»), Закарпатської дільниці філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» (далі - ЗДФ «Магістральні нафтопроводи «Дружба») ПАТ «Укртранснафта» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 12 травня 2005 року він працював на різних посадах у ЗДФ «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ПАТ «Укртранснафта», а з 14 лютого 2014 року на посаді командира відділення групи охорони лінійної частини служби безпеки Закарпатської дільниці. Наказом ЗДФ «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ПАТ «Укртранснафта» від 26 грудня 2016 року № 537ЗА/К його було звільнено з роботи з 28 грудня 2016 року на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, за згодою сторін.

Вважав своє звільнення незаконним та таким, що відбулось з порушенням його трудових прав, оскільки у період з 21 грудня 2016 року по 29 грудня 2016 року він перебував на лікарняному і подав заяву про анулювання своєї заяви про звільнення з роботи, яку він писав під тиском роботодавця.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4просив суд наказ ЗДФ «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ПАТ «Укртранснафта» від 26 грудня 2016 року № 537ЗА/К визнати незаконним та скасувати, поновити його на роботі на посаді командира відділення групи охорони лінійної частини служби безпеки ЗДФ «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ПАТ «Укртранснафта», стягнути з ПАТ «Укртранснафта» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 28 грудня 2016 року до дня ухвалення судом рішення.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доводи позивача про те, що заяву про звільнення ним написано під тиском, погрозами зі сторони відповідачів належними та допустимими доказами не підтверджені, тому підстави для визнання такої заяви поданою поза волею останнього відсутні. Посилання позивача на звільнення його з роботи під час тимчасової непрацездатності безпідставні, так як ОСОБА_4 звільнено за його ж заявою, за згодою сторін, трудовим законодавством таке звільнення не заборонено. Анулювання домовленості про звільнення за згодою сторін може відбутися лише, у разі, якщо власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди, а відповідач такої згоди не надав.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відсутня обоюдна згода відповідача, як роботодавця, та позивача, як працівника, на анулювання угоди про звільнення за згодою сторін, унаслідок чого позивача було вірно звільнено з роботи за згодою сторін. Посилання позивача на написання заяви про звільнення з роботи під тиском відповідними доказами не підтверджено, отже, позов не доведено.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що між ним та керівництвом ЗДФ «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ПАТ «Укртранснафта» існував конфлікт, унаслідок чого він під тиском зі сторони останніх написав заяву про звільнення за згодою сторін, у цей же день направив до роботодавця заяву про анулювання своєї заяви про звільнення, проте вказану заяву анульовано не було, а його незаконно звільнено з роботи.

У січні 2018 року ПАТ «Укртранснафта» подало заперечення на касаційну скаргу посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, заява позивача про анулювання угоди щодо припинення з ним трудових відносин не може бути підставою для одностороннього анулювання угоди на розірвання трудового договору, для вчинення таких дій необхідна взаємна згода обох сторін, тобто працівника та роботодавця, одностороння відмова позивача, як працівника, у даному випадку законом не передбачена. Відсутні докази, що позивач написав заяву про звільнення з роботи під тиском керівництва ЗДФ «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ПАТ «Укртранснафта».

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

У пункті 8 постанови Пленум Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом першим статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

У пункті 3 підписаної позивачем угоди про звільнення передбачено також можливість анулювання домовленості про звільнення лише при взаємній згоді роботодавця і працівника (а.с. 73).

Суди дійшли правильного висновку про те, що доводи позивача, що заяву про звільнення ним написано під тиском, погрозами зі сторони відповідача, як роботодавця, належними та допустимими доказами не підтверджені, що є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), а, отже, підстави для визнання такої заяви поданою поза волею останнього відсутні.

Посилання позивача на звільнення його з роботи під час тимчасової непрацездатності, безпідставні, так як ОСОБА_4 звільнено за його ж заявою, за згодою сторін, унаслідок чого трудовим законодавством таке звільнення не заборонено.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що відсутня обоюдна згода відповідача, як роботодавця, та позивача, як працівника, на анулювання угоди про звільнення, унаслідок чого позивача було вірно звільнено з роботи за згодою сторін, а направлення останнім заяви про анулювання угоди щодо припинення з ним трудових відносин, таких обставин не спростовує.

Посилання касаційної скарги на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 26 жовтня 2016 року № 6-1269цс16, безпідставні, так як у даній справі наявні інші фактичні обставини, а саме в укладеній між сторонами угоді про звільнення позивача передбачено, що її анулювання можливе лише за взаємною згодою роботодавця та працівника.

Доводи касаційної скарги, у тому числі про написання позивачем заяви про звільнення під тиском, висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджені, що є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк