Справа № 419/1753/18
Провадження № 2/419/417/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Мартинюка В. Б.,

за участю: секретаря Московченко О. В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом КП «Жилбудсервіс» до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розірвання договору найму та про зняття з реєстраційного обліку в квартирі,-

В С Т А Н О В И В:

Представник КП «Жилбудсервіс» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розірвання договору найму та про зняття з реєстраційного обліку в квартирі.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що квартира АДРЕСА_1 є державною формою власності та знаходиться на балансі КП «Жилбудсервіс». Відповідач зареєстрований у вищевказаній квартирі. При цьому, відповідач не сплачує комунальні послуги та фактично не мешкає за місцем реєстрації. Таким чином, оскільки відповідач у вищезазначеній квартирі не проживає, позивач вважає, за необхідне відповідача визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвати з ним договір найму та зняти його з реєстрації.

Представник позивача КП «Жилбудсервіс» ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 є державною формою власності та знаходиться на балансі КП «Жилбудсервіс», що підтверджується довідкою КП «Жилбудсервіс» (а.с.8). ОСОБА_4 є наймачем вищевказаної квартири, що підтверджується копією договору найму (оренди) житла №2/181 від 28.03.2018 р. (а.с.23). Відповідач зареєстрований у вищевказаній квартирі, що підтверджується копією довідки КП «Жилбудсервіс» від 02.07.2018 №2132 (а.с.7). При цьому, відповідач не сплачує комунальні послуги та фактично не мешкає за місцем реєстрації, що підтверджується актами обстеження (а.с.20,21). Відповідно до копії довідки Стельмахівської сільської ради Сватівського району Луганської області ОСОБА_3 фактично без реєстрації з 01.12.2007 р. і по теперішній час проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.29).

Таким чином, оскільки відповідач у вищезазначеній квартирі не проживає, позивач вважає, за необхідне відповідача визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвати з ним договір найму та зняти його з реєстрації.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі за текстом - ЖК УРСР).

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

За правилами ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 108 ЖК України Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця лише з підстав, установлених законом, і тільки в судовому порядку.

Окрім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації.

Тобто з вищенаведеного вбачається, що вимога про зняття з реєстрації відповідача не підлягає самостійному захисту, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням вже і є самостійною підставою для зняття відповідача з реєстрації.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналізуючи докази в їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин суд приходить до висновку, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням і тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги КП « Жилбудсервіс» до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розірвання договору найму та про зняття з реєстраційного обліку в квартирі задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №17 в будинку № 38 по вул. Донєцкая в м. Щастя, Новоайдарського району Луганської області.

Розірвати з ОСОБА_3 договір найму за адресою: АДРЕСА_3.

В частині позовних вимог про зняття ОСОБА_3 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Жилбудсервіс» (р/р 9942 в Луганській філії КБ «Приватбанк», МФО 304795, ) судовий збір у розмірі 1762 грн, сплачений останнім при подачі позову до суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: В. Б. Мартинюк

Повний текст рішення складено 22.12.2018 р.