Провадження №2/523/5087/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2018 р.Суддя Суворовського районного суду м.Одеси Аліна С.С., розглянувши матеріали цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зобовязання знесення самочинного будівництва, про визнання незаконними та скасування декларацій про готовність обєкту, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, -

В С Т А Н О В И ЛА :

До Суворовського районного суду м.Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зобовязання знесення самочинного будівництва, про визнання незаконними та скасування декларацій про готовність обєкту, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора.

Відповідно до ч.1ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У зв'язку з наведеним суд має виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»(далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або Господарським процесуальним кодексом України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно висновків які містяться в п. 3 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 8 від 20 травня 2013 року " Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" а саме: вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України ( на даний час п.2 ч.1 ст. 4 КАС України від 15.12.2017 р) у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому суд повинен звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед субєктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 4 КАС України, публічно-правовим спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до ч. 1 ст.5, п.6 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно положень п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, судом встановлено про те, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовними вимогами до ОСОБА_2, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування декларацій про готовність обєкту, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, однак вказані вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому в цієї частині позовних вимог необхідно відмовити у відкритті провадження відповідно до п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України.

Також, з матеріалів заяви вбачається про те, що позивач ОСОБА_1 просить суд про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зобовязання знесення самочинного будівництва за адресою: м.Одеса, вулиця Генерала Бочарова, б.2.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справах, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Судом встановлено про те, що Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 07.03.2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради про знесення самочинно збудованого нерухомого майна відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 16.08.2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилилено.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 березня 2018 року залишено без змін.

Таким чином, судом встановлено про те, що стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зобовязання знесення самочинного будівництва за адресою: м.Одеса, вулиця Генерала Бочарова, б.2, між тими самими сторонами ;an=4387">, про той самий предмет і з тих самих підстав, тому в цієї частині позовних вимог необхідно відмовити у відкритті провадження відповідно до п. 2 ч. 1ст. 186 ЦПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 19, 186, 260ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И ЛА :

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зобовязання знесення самочинного будівництва, про визнання незаконними та скасування декларацій про готовність обєкту, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора.

Копію ухвали направити позивачу ОСОБА_1 для відома.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги.

Повну ухвалу суду складено 23 жовтня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підписана 23 жовтня 2018 року.

Суддя Аліна С.С.