ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/77/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю прокурора Коломий О.Є.,

представника заявника ОСОБА_4,

лікаря-психіатра ОСОБА_5,

заінтересованої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за апеляційною скаргою Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2018 року,

встановив:

У листопаді 2017 року Хмельницький обласний психоневрологічний диспансер, у тому числі в особі лікаря-психіатра ОСОБА_5, звернувся до суду з заявою про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Заявник зазначив, що поведінка ОСОБА_6 дає достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, і завдасть значної шкоди своєму здоровю у звязку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Не зважаючи на це, ОСОБА_6 заперечує свій психічний розлад і відмовилася від лікування.

За таких обставин Хмельницький обласний психоневрологічний диспансер просив суд ухвалити рішення про надання ОСОБА_6 амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Суд першої інстанції керувався тим, що заявником не доведено підстав для надання ОСОБА_6 психіатричної допомоги в примусовому порядку.

В апеляційній скарзі Хмельницький обласний психоневрологічний диспансер просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заяви посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_6 страждає на психічний розлад і потребує примусового лікування, а суд не дав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 зазначила, що вона не страждає психічними вадами та не потребує психіатричної допомоги.

Прокурор і лікар-психіатр ОСОБА_5 не подали відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_6 працює провізором у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Макрус ЛТД».

27 вересня 2017 року комісія лікарів Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1 провела психіатричний огляд ОСОБА_6, після чого її було госпіталізовано до цієї лікарні.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2017 року у госпіталізації ОСОБА_6 до психіатричного закладу в примусовому порядку відмовлено. У той же день її було виписано з лікарні з діагнозом гострий поліморфний розлад із симптомами шизофренії.

Зазначені обставини встановлені судовими рішеннями та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Згідно довідки Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру серії 2ААЛ №471055 від 20 червня 2017 року (а.с. 77) ОСОБА_6 може займатися діяльністю, повязаною з наркотичними, психотропними речовинами та прекурсорами.

ОСОБА_6 була направлена на консультацію до Українського науково-дослідного інституту соціальної та судової психіатрії та наркології Міністерства охорони здоровя України.

Згідно консультаційного висновку спеціаліста від 21 листопада 2017 року №484 (а.с. 85) ОСОБА_6 встановлено попередній діагноз F 23.1, їй рекомендовано стаціонарне обстеження з метою уточнення діагнозу.

Протокол магнітно-резонансної томографії від 5 лютого 2018 року, проведеної медичним центром «ЄвроМед» (а.с. 123-124), вказує на те, що у ОСОБА_6 не виявлено патологічних змін зі сторони головного мозку.

Із висновку спеціаліста-психолога Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватна поліклініка «ПрофіМед» від 5 лютого 2018 року (а.с. 122) слідує, що ОСОБА_6 звернулася на огляд з власної ініціативи, не має жодних скарг щодо психологічного стану, при спілкуванні порушень мовлення не виявлено, дієздатна, спілкування без будь-яких ускладнень, інтелект в межах норми.

Статтями 29, 32 Конституції України встановлено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно Преамбули Закону України від 22 лютого 2000 року №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» (далі Закон №1489-ІІІ) цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обовязки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обовязки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.

За змістом ст. 1 Закону №1489-ІІІ психічні розлади розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті; тяжкий психічний розлад розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи памяті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку; амбулаторна психіатрична допомога психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоровя осіб на підставі та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах.

В силу ст. 4 Закону №1489-ІІІ психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Як передбачено ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 Закону №1489-ІІІ амбулаторна психіатрична допомога надається лікарем-психіатром особі, яка досягла 14 років, на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою.

Амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої письмової згоди особи або без письмової згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоровю у звязку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду.

Питання про надання особі амбулаторної допомоги в примусовому порядку вирішується судом за місцем проживання особи. Письмова заява про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку направляється до суду лікарем-психіатром. До письмової заяви, в якій повинні бути викладені підстави для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди та без письмової згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність надання особі такої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Аналіз норм Закону №1489-ІІІ дає підстави для висновку, що амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої письмової згоди особи у разі встановлення у неї розладу психічної діяльності, який позбавляє цю особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, внаслідок чого вона може завдати значної шкоди своєму здоровю у звязку з погіршенням психічного стану. Такі ознаки вказують на те, що особа страждає на тяжкий психічний розлад.

Надані Хмельницьким обласним психоневрологічним диспансером письмові докази, зокрема медична документація, матеріали з місця роботи ОСОБА_6, документи щодо звернення останньої до правоохоронних органів і місцевих органів влади (а.с. 7-32, 59-66, 180-189), достовірно та обєктивно не вказують на те, що ОСОБА_6 страждає на тяжкий психічний розлад. У висновку лікаря-психіатра ОСОБА_5 (а.с. 6) також не міститься належне обґрунтування такого стану ОСОБА_6

Отже суд першої інстанції правомірно керувався тим, що заява Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру про надання ОСОБА_6 амбулаторної психіатричної допомоги є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо тяжкого психічного розладу ОСОБА_6 і наявності підстав для надання їй примусової психіатричної допомоги не відповідають фактичним обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2018 року.

Судді: /підпис/ ОСОБА_1

/підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 73