Справа № 372/3695/17 Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/3955/18 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 29 20.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2018 року Апеляційний суд Київської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Сліпченка О.І.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановила:

у грудні 2017 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5 звернулася до Обухівського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 20 січня 2017 року близько 20 години 55 хвилин відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем «TOYOTA Prado», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, та рухаючись по бульвару Лесі Українки в м. Києві не вибрав безпечної дистанції, та допустив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3. В результаті вказаної ДТП автомобіль позивачки було пошкоджено.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року було притягнено до адміністративної відповідальності відповідача ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП.

Діями відповідача було завдано майнову шкоду у розмірі 51960 (п'ятдесят одна тисяча дев'ятсот шістдесят) гривень 00 коп., що підтверджується Висновком експертного дослідження №730; рахунком - фактурою № СФ-045 від 28 квітня 2017 року, виданого ТОВ «Сакаред-Авто-сервіс»; Актом № С-00000040 здачі - прийняття робіт від 28 квітня 2017 року.

Просила стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 51960 грн. спричинену в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20 січня 2017 року в м. Києві по бульвару Лесі Українки, 11.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 травня 2018 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене на підставі не повного дослідження доказів, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції невірно встановив, що суб'єктом, який має задовольнити вимогу позивача є ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Суд першої інстанції не досліджував наявність страхового полісу у водія ОСОБА_4, тобто наявність Страховика (страхової компанії), яка зобов'язана відшкодувати розмір матеріальних збитків в сумі 51960 грн., з можливого страхового ліміту 100000 грн.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги норми матеріального права, а саме ту обставину, що уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності , страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди.

Просила скасувати заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача по справі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 січня 2017 року відповідач ОСОБА_4 о 20 год. 55 хв. керуючи автомобілем «TOYOTA Prado», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, та рухаючись по бульвару Лесі Українки в м. Києві не вибрав безпечної дистанції, та допустив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3. В результаті вказаної ДТП автомобіль позивачки було пошкоджено.

Постановою Печерського районного суду у м. Києві від 01 березня 2017 року, ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

У відповідності до експертного дослідження № 730; рахунком - фактурою № СФ-045 від 28 квітня 2017 року, ТОВ «Сакаред-Авто-сервіс»; Актом № С-00000040 здачі - прийняття робіт від 28 квітня 2017 року вартість матеріального збитку складає 51960,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не надав доказів про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому вказана постанова відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України має преюдиціальне значення по справі, а тому вимога щодо стягнення із відповідача 51960,00 грн. знайшла своє підтвердження та підлягає стягнення із відповідачів солідарно у якості матеріальної шкоди.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 застрахував свою відповідальність, про що свідчить поліс строк дії якого тривав з 25 лютого 2016 року по 24 лютого 2017 року, тобто в період коли мала місце ДТП 20 січня 2017 року (а.с.14).

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про задоволення позову, не встановивши, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред'явив вимогу до відповідача.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою, тому заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 травня 2018 року необхідно скасувати та прийняти по справі постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням наведеного, з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1010,25 грн.

Керуючись ст.ст.367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 травня 2018 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 010,25 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді