Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 202/2423/16-ц

провадження № 61-4704св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідачі: приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», ОСОБА_5,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Глущенко Н. Г., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС»), ОСОБА_5, за участю третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі - ТОВ «Автокредит Плюс»), про стягнення страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 04 листопада 2015 року в м. Дніпропетровську відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Chevrolet аveo, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням позивача, який є володільцем та користувачем автомобіля за договором фінансового лізингу, та автомобіля ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Внаслідок порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України автомобілю Chevrolet аveo, державний номерний знак НОМЕР_1, завдано механічних пошкоджень.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована ПрАТ «СГ «ТАС».

Оскільки позивач не отримав відшкодування завданої йому шкоди в повному обсязі, просив суд стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду у розмірі 22 085,35 грн, з ОСОБА_5 - витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 800,00 грн, витрати на подання телеграми у розмірі 151,01 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року у складі судді Слюсар Л. П. позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ПрАТ «СГ «ТАС», ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 22 085,35 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 800,00 грн, витрати на подання телеграми в розмірі 151,01 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_3 судові витрати у справі в розмірі 275,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати у справі в розмірі 275,60 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 володіє автомобілем на підставі договору фінансового лізингу, та як титульний власник автомобіля не заявив претензій до сторін. Лізингоодержувач ОСОБА_3 несе фактичні витрати, пов'язані з необхідністю відновлення пошкодженого предмета лізингу. Різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди та страховим відшкодуванням становить 22 085,35 грн і підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та в частині стягнення грошових коштів на повернення витрат.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на повернення судових витрат: на користь ПрАТ «СГ «ТАС» 303,16 грн, на користь ОСОБА_5 - 303,16 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що у ОСОБА_3, який є лізингоодержувачем, немає права на звернення з вимогою про відшкодування шкоди, завданої предмету лізингу, а ТОВ «Автокредит Плюс», лізингодавець, отримало страхове відшкодування, а його заяву про доплату страхового відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС» залишило без задоволення у зв'язку з повним виконанням своїх обов'язків.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3, просить, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що договором лізингу передбачено захист прав лізингоодержувача на рівні з правом власника; положення про право власності поширюються також на осіб, які не є власниками, але володіють майном на законній підставі, а тому мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд установив, що заявою від 07 травня 2015 року ОСОБА_3 приєднався до публічного договору від 07 травня 2015 року № DNHDAІ, згідно з умовами якого позивач отримав від ТОВ «Автокредит Плюс» у лізинг автомобіль Chevrolet аveo, державний номерний знак НОМЕР_1, зі строком лізингу 60 місяців.

Відповідно до пунктів 2.4, 3.4 договору автомобіль як предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом усього строку дії цього договору, а лізингоодержувачем використовується за його призначенням.

Згідно з пунктом 5.7 договору у разі настання страхового випадку та отримання лізингодавцем страхового відшкодування, лізингодавець за умови належного виконання лізингоодержувачем умов цього договору на підставі вимоги лізингоодержувача зобов'язаний спрямувати отримане страхове відшкодування на відновлення предмета лізингу.

04 листопада 2015 року о 18 год. 20 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем ВАЗ-21093, державний номерний знак НОМЕР_2, на мосту № 2 у м. Дніпропетровськ порушив пункт 12.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху та допустив зіткнення з автомобілем Chevrolet аveo, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 Після зіткнення вказаний автомобіль продовжив некерований рух та допустив наступне зіткнення з автомобілем Hyundai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідальність ОСОБА_5 стосовно забезпеченого автомобіля ВАЗ-21093, державний номерний знак НОМЕР_2, застрахована ПрАТ «СГ «ТАС».

Відповідно до пункту 1.1 частини першої статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (пункт 1.3 частини першої статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Власником автомобіля Chevrolet аveo, державний номерний знак НОМЕР_1, є ТОВ «Автокредит Плюс». ОСОБА_3 є лізингоодержувачем зазначеного автомобіля.

01 грудня 2015 року ТОВ «Автокредит Плюс» як власник предмета лізингу, звернулось до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування у сумі 20 471,00 грн.

03 грудня 2015 року ПрАТ «СГ «ТАС» склало страховий акт, розрахувало суму страхового відшкодування і ТОВ «Автокредит Плюс» отримало страхове відшкодування.

Згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку від 28 грудня 2015 року № 3465 вартість матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Chevrolet аveo, державний номерний знак НОМЕР_1, становить 42 556,35 грн.

16 березня 2016 року ТОВ «Автокредит Плюс» звернулося до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про доплату страхового відшкодування згідно з висновком від 28 грудня 2015 року № 3465.

ПрАТ «Страхова група «ТАС» у листі від 29 січня 2016 року № Г1400/261 заяву залишило без задоволення, посилаючись на повне виконання своїх обов'язків у зв'язку з оплатою страхового відшкодування у первинно заявленому розмірі 20 471,00 грн. За стягненням доплати у судовому порядку ТОВ «Автокредит Плюс» не зверталось.

Встановивши, що договором фінансового лізингу не передбачено право лізингоодержувача отримувати відшкодування шкоди, завданої предмету лізингу у період дії договору, а також той факт, що ТОВ «Автокредит Плюс» як власник майна отримало страхове відшкодування та не наполягало на стягненні різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та реальними збитками, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач має право вимоги про відшкодування шкоди, завданої автомобілю, не знайшли свого підтвердження з наступних підстав.

Так, відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Таким чином, позивач як особа, яка керувала транспортним засобом на законним підставах (володілець) має право на звернення з вимогою про відшкодування шкоди, однак ТОВ «Автокредит Плюс» як особа, майну якої завдано шкоди, отримало страхове відшкодування, не наполягало на стягненні різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та реальними збитками.

Проте позивач відповідно до пункту 5.7 публічного договору лізингу від 07 травня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Автокредит Плюс», не позбавлений права звернення до лізингодавця з вимогою про спрямування отриманого ним страхового відшкодування на відновлення предмета лізингу.

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді:А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик