справа № 278/2134/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., за участю секретаря Журиної А.В., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся із позовом, який було збільшено вимогами від 13 серпня 2018 року (а.с.227 т.1) і просила суд ухвалити рішення про розподіл спільного майна такого як житловий будинок з господарськими приміщеннями і спорудами та земельну ділянку під такими будівлями, що за адресою АДРЕСА_1 шляхом визнання ? частини такого нерухомого майна спільним сумісним майном, розподілити його в рівних частинах між колишнім подружжям та припинити право власності відповідача на його ? частину із стягненням з позивача на користь відповідача грошової компенсації частки майна попередньо внесеної на депозитний рахунок суду.

В обґрунтування заявленого суду повідомлено наступне. Сторони у свій час перебували у зареєстрованому шлюбі за час якого майно відповідача суттєво збільшилось у об'ємі та вартості за рахунок спільних коштів. Половину будинку та земельної ділянки за час шлюбу відповідач подарував позивачеві і така частка їй належить на праві приватної власності. Щодо іншої половини будинку і заявлено вимоги щодо визнання її спільною сумісною власністю подружжя. Шлюб розірвано. Відповідач засуджений за вчинення умисного злочину щодо спричинення тілесних ушкоджень позивачеві у даному будинку і за таких обставин спільне проживання сторін у одному будинку не можливо.

Відповідач заперечував щодо задоволення даного позову як необґрунтованого. Зокрема, представником у судовому засіданні зазначено, що відповідач, подарував частину будинку позивачеві за час шлюбу і такими діями виділив їй половину майна набутого за час шлюбу. Мало того, за час шлюбу майно суттєво у об'ємі не збільшилось, а лише виросла його ціна. Дана обставина не є такою із якою закон пов'язує можливість визнання майна спільним сумісним. Крім цього, у справі не проведено експертизу за якою можливо було в стверджувати про неможливість виділу майна. За таких обставин інша частина вимог про припинення прав власності відповідача на таке майно не може бути задоволеною.

Провадження у справі було відкрито за правилами ЦПК України попередньої редакції і зупинялось на час проведення експертизи. Після проведення експертизи провадження у справі відкривалось за правилами ЦПК в редакції 2017 року спочатку за правилами спрощеного позовного провадження, а в подальшому був здійснений перехід до загального позовного. Сторони скористались правом надання відзиву на позов та відповіддю на відзив, відповідно, з наданням певних матеріалів.

Заслухав пояснення та дослідив докази сторін судом встановлено наступне.

Відповідач набув прав власності на земельну ділянку площею 0,21 га у с. Перлявка Житомирського району Житомирської області із цільовим призначенням для будівництва 7 червня 2007 року (а.с.5 т.1).

Спірний житловий будинок був введений в експлуатацію, як закінчений будівництвом, 29 грудня 2008 року. Актом декларується загальна площа будинку 129,7 м2, житлова 22,9 м2 (а.с.121 т.1).

Свідоцтво про право власності на будинок видане 27 березня 2009 року із відміткою про приватну спільну власність такого майна (а.с.122 т.1). У свідоцтві йдеться про те, що воно видане на підставі рішення виконавчого комітету Корчацької сільської ради № 68 від 28 грудня 1993 року.

12 листопада 2010 року між сторонами укладено шлюб (а.с.4 т.1).

Відповідач має місце реєстрації у спірному житловому будинку з 25 листопада 2011 року (а.с.21 т.1).

Рішенням виконавчого комітету № 51 від 15 грудня 2011 року відповідачеві надано дозвіл на оформлення права власності на житловий будинок за згадуваною адресою (а.с.123 т.1).

Свідоцтвом про право власності на спірний будинок від 4 травня 2012 року задекларовано збільшення загальної площі будинку до 209,1 м2 (а.с.124 т.1).

13 серпня 2012 року між сторонами укладено договори дарування ? частини житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також ? частини земельної ділянки під такими будівлями (а.с.6-14 т.1).

Позивач є громадянкою України, отримувала РНКОПП та має зареєстроване місце проживання у спірному будинку з 18 лютого 2015 року (а.с.15-16 т.1).

29 листопада 2017 року на спірний житловий будинок було видано технічний паспорт із відміткою, серед іншого, про те, що його загальна площа становить 209,1 м2, а житлова 66,1 м2, відповідно (а.с.138-141 т.1).

Позивачем при зверненні до суду та під час розгляду справи сплачено судового збору у розмірі 640 гривень (а.с.26 т.1), 5 300 гривень (а.с.31 т.1) та 320 гривень (а.с.44 т.1), а всього на загальну суму 6 260 гривень.

Судом у справі проведено судову експертизу щодо оцінки спірного майна, яким зазначено, що його вартість станом на 8 грудня 2017 року становить 1 750 270 гривень, з яких 1 814 653 гривень житловий будинок, а 196 484 гривень земельна ділянка (а.с.58-99 т.1).

Спірний житловий будинок, з господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою відведеною для цього станом на 2 липня 2018 року має ринкову вартість 1 630 512 гривень, з яких 1 431 457 гривень житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та 199 055 гривень земельна ділянка (а.с.75-114 т.2).

З часу введення будинку в експлуатацію сторонами в тому числі придбавались будівельні та оздоблювальні матеріали (а.с.126-133, 142 - 149 т.1).

Позивачем 13 вересня 2018 року внесено на депозитний рахунок Житомирського районного суду Житомирської області у даній справі грошові кошти в розмірі 410 000 гривень.

Правовідносини врегульовані наступними положеннями норм матеріального права.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 Сімейного Кодексу України).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 62 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ст. 71 СК України).

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ст. 364 Цивільного Кодексу України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо, серед іншого, спільне володіння і користування майном є неможливим. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 365 ЦК України).

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).

Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства України щодо даних правовідносин, суд вирішує позов задовольнити частково з огляду на наступне.

Дійсно і суд погоджується із доводами представника відповідача, що спірне майно набуто у власність відповідачем до реєстрації шлюбу між сторонами і факт проживання сторін як чоловіка та жінки до такого моменту не доведений будь-якими доказами. Не встановлено належними і допустимими доказами не можливість поділу такого майна тощо.

Разом з тим суд вважає, беззаперечно встановлено факт володіння позивачем ? частиною спірного майна на праві приватної власності, які вона набула після реєстрації шлюбу.

Виділ такого майна як результат добровільного поділу спільного сумісного майна подружжя за останнім правочином, суд вважає, не відбувався адже такий договір згадування саме про таку природу правовідносин не містить і за таких обставин посилання представника відповідача у даній частині суд вважає голослівними і при прийнятті рішення до уваги не приймаються відповідно до положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Так само, суд вважає, безпідставними твердження представника відповідача щодо того, що майно за час шлюбу не збільшувалось у об'ємі, а лише зросла його ринкова ціна. Так, на час уведення будинку в експлуатацію, тобто станом на 29 грудня 2008 року його загальна площа становила, 129,7 м2, а житлова 22,9 м2. В свою чергу, 4 травня 2012 року задекларовано збільшення загальної площі будинку до 209,1 м2 (а.с.124 т.1), а житлової до 66,1 м2 (а.с. 138 - 141 т.1).

За таких обставин, суд вважає актуальним та правильним посиланням позивача на положення ст. 62 СК України і такі вимоги мають бути задоволеними, як підтверджені доказами та ґрунтуються на вимогах закону.

Звідси і вимоги позивача про визнання за нею прав власності на ? частини житлового будинку, господарських будівель і споруд до такого будинку підлягають до задоволення.

Приймаючи рішення про визначення часток власності сторін на майно суд вирішує припинити право спільної сумісної власності подружжя на нього, відповідно до положень ч. 3 ст. 372 ЦК України.

Щодо припинення права власності на ? частину житлового будинку суд вирішує наступне. Сторонами під час розгляду справи визнано і не спростовувалось, а отже відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає факт засудження відповідача за вчинення умисного злочину, яким останній умисно спричинив тілесні ушкодження позивачеві у даному будинку.

Аналіз таких фактичних обставин справи у сукупності із положеннями п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд вважає, дають достатньо підстав для задоволення і даних вимог позивача щодо припинення прав власності відповідача на ? частину щодо спірного житлового будинку господарських будівель та споруд. Дані вимоги визнаються судом доведеними та декларованими законодавством. Приймаючи рішення у такому обсязі суд приймає до уваги і актуальну ринкову вартість спірного майна та внесення відповідачем на депозитний рахунок суду вартості ? його частини.

Враховуючи, що позивач набуває прав власності на цілі частки усіх будівель та споруд за вказаною адресою за ним має бути визнано права власності і на цілу земельну ділянку під такими будівлями.

Вирішуючи питання про задоволення позову у даному обсязі, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України вирішує стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати у розмірі 6 260 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263 - 265 ЦПК України, суд, --

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель і споруд та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,21 га, що за адресою АДРЕСА_1 об'єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 (місце проживання зареєстроване у АДРЕСА_1, РНКОПП НОМЕР_1) та ОСОБА_1 (місце проживання зареєстроване у АДРЕСА_2, РНКОПП НОМЕР_2).

Виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у власність по 1/4 частині житлового будинку, господарських будівель і споруд та по 1/4 частині земельної ділянки площею 0,21 га що за адресою АДРЕСА_1 припинивши право спільної сумісної власності подружжя на таке майно.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину житлового будинку, господарських будівель і споруд та на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,21 га, що за адресою АДРЕСА_1 із компенсацією такої частини майна на його користь за рахунок коштів ОСОБА_1 внесених на депозитний рахунок суду у розмірі 407 628 (чотириста сім тисяч шістсот двадцять вісім) гривень.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд даної справи у розмірі 6 260 (шість тисяч двісті шістдесят) гривень.

Повне рішення складено - 24 вересня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Грубіян