Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 607/19192/15-ц

провадження № 61-21470св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_12,

треті особи: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Острозького, 70», Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області, Державна реєстраційна служба Тернопільського міського управління юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 16 січня 2016 року в складі колегії суддів: Фащевської Н. Є., Щаурської Н. Б., Ходоровського М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_3звернулася до суду з позовом до ОСОБА_12., треті особи: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Острозького, 70», Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області, Державна реєстраційна служба Тернопільського міського управління юстиції, про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності та реєстрації декларації про готовність об'єктів до експлуатації та зобов'язання вчинити дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_2 Відповідач незаконно захопила спільне неподільне майно, яке належить на праві спільної сумісної власності усім власникам квартир у будинку № АДРЕСА_1 та провела реконструкцію майна, яке належить їй неправомірно, зареєструвавши у подальшому на нього своє право власності. Зокрема, ОСОБА_12., будучи власником 25/100 частини мансардного поверху житлового будинку на підставі укладеного договору купівлі-продажу, який визнаний судом нікчемним, провела його реконструкцію. Крім того, проведення реконструкції здійснено відповідачем у період дії ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 12 березня 2015 року, якою заборонено їй вчиняти дії щодо добудови та реконструкції мансардних приміщень у будинку. Зазначила, що площа зареєстрованої за нею квартири внаслідок незаконно проведеної реконструкції мансардного поверху збільшилась на 13,5 кв. м за рахунок долучення частини приміщення в об'ємі горища, яке належить усім співвласникам будинку, а тому проведена реконструкція мансардного поверху із долученням частин горища є неправомірною.

Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням уточнених вимог, просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_12. 30 жовтня 2015 року, скасувати державну реєстрацію квартири за ОСОБА_12., скасувати реєстрацію декларацій за № ТП 6 про готовність реконструйованої частини мансардного поверху у квартиру № АДРЕСА_1, загальною площею 67 кв. м, житловою площею 45,3 кв. м та зобов'язати відповідача привести квартиру у стан, який існував до реконструкції, а саме відновити 25/100 частини мансардного поверху житлового будинку, площею 53,5 кв. м.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2016року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 46667831, видане 30 жовтня 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області ОСОБА_12. на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 67 кв. м, житловою 45,3 кв. м та скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_12. на зазначений об'єкт нерухомого майна. Зобов'язано ОСОБА_12. привести квартиру у стан, який існував до проведення нею реконструкції зазначеного нерухомого майна та відновити 25/100 частини мансардного поверху житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3.У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що 25/100 частини мансардного поверху будинку є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку та належить всім співвласникам квартир. Крім того, угода, на підставі якої ОСОБА_12. набула право власності та провела реконструкцію спірного приміщення визнана нікчемною на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 вересня 2013 року, в зв'язку з тим, що ОСОБА_5, який в подальшому неправомірно відчужив їй це майно, рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2010 року відмовлено у визнанні права власності на це приміщення.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 16 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Апеляційний суд, скасовуючи рішення, виходив із відсутності порушених, невизнаних чи оспорюваних прав позивача, оскільки рішеннями судів різних інстанцій та юрисдикцій спірне нежитлове приміщення в будинку за адресою: АДРЕСА_3 не належить до категорії допоміжних приміщень, оскільки за своїм цільовим призначенням воно не слугує для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, і в цьому приміщенні не знаходиться технічне обладнання будинку, без доступу до якого експлуатація житлового будинку неможлива. Крім того, 25 січня 2006 року Виконавчий комітет Тернопільської міської ради своїм рішенням надав дозвіл ОСОБА_6 за власні кошти виконати надбудову мансардного поверху над квартирами житлового будинку. Однією з підстав для прийняття цього рішення стали нотаріально засвідчені заяви власників квартир будинку, в яких вони дали згоду на проведення надбудови. Вказане рішення є чинним і в установленому законом порядку не скасоване.

У лютому 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 16 січня 2016 року, в якому просила скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що договір купівлі-продажу 25/100 частини мансардного поверху, за яким ОСОБА_12. придбала спірне майно, визнаний недійсним на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 вересня 2013 року у справі № 607/3851/13-ц. Крім того, вироком Тернопільського міськрайонного суду від 09 серпня 2011 року ОСОБА_5, який продав спірне майно, визнаний винним у чиненні злочину, який полягав у зловживанні довірою для заволодіння приміщенням мансардного поверху. Вказує також на те, що спірне житлове приміщення є допоміжним приміщенням будинку і належить на праві власності всім співмешканцям багатоквартирного будинку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та надано строк на подання заперечення на касаційну скаргу, а ухвалою від 07 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 27 листопада 2007 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_3 та ОСОБА_7 є власниками квартири АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 від 24 вересня 2007 року, виданого міським бюро технічної інвентаризації м. Тернополя. Кожному із співвласників належить по 1/2 частини квартири.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 грудня 2009 у справі № 2-9144/09 за позовом ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, третя особа TOB «Міське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, визнано за ОСОБА_5 право власності на нерухоме майно - мансардний поверх житлового будинку АДРЕСА_1

01 березня 2010 року на підставі цього судового рішення, TOB «Міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвало право приватної власності за ОСОБА_5 на мансардний поверх житлового будинку по АДРЕСА_3, реєстраційний номер об'єкта НОМЕР_1.

03 серпня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу 25/100 частини мансардного поверху житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л. І., реєстровий № 3416, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_9 придбала 25/100 частини мансардного поверху житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 53,5 кв. м, що складається із: 12-1 коридор, площею 10,4 кв. м; 12-3 кухня, площею 9,2 кв. м; 12-2 кімната, площею 31,7 кв. м; 12-4 санвузол, площею 2,2 кв. м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03 вересня 2015 року № НОМЕР_3 ОСОБА_12. належить на праві спільної часткової власності 443/1000 частини мансардного поверху житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

Згідно з договором про поділ мансардного поверху, укладеного між ОСОБА_12. та ОСОБА_10, посвідченого приватним нотаріусом 26 жовтня 2015 року, проведено поділ мансардного поверху в натурі пропорційно належним їм частинам у праві спільної часткової власності, згідно з яким ОСОБА_12. набула право власності на окремий індивідуально визначений об'єкт нерухомості, а саме: 1-коридор, площею 5,2 кв. м, 2-кімната, площею 31,7 кв. м, 3-кухня, площею 13,8 кв. м, 4-санвузол, площею 2,7 кв. м, 5-кімната, площею 13,6 кв. м, загальною площею 67,0 кв. м., житловою площею 45,3 кв. м, що відповідно до висновку з дотримання вимог містобудівної документації та вихідних даних, вимог законодавства, державних будівельних норм, стандартів і правил може бути виділено в квартиру АДРЕСА_1 (технічний паспорт від 01 жовтня 2015 року).

Відповідачем при реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно надано декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстровані управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області 05 жовтня 2015 року, щодо реконструкції 443/100 частини мансардного поверху житлового будинку під квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2015 року, індексний № 46667831 за ОСОБА_12. зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 67 кв. м, житловою 45,3 кв. м.

Згідно з інформацією ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» від 21 червня 2016 року за № 401/07-2, в інвентарній справі на будинок по АДРЕСА_4, 09 листопада 2009 року внесено зміни, а саме доміряно та виготовлено поверховий план на мансардний поверх. Наявність горища виключається, тому що мансардний поверх (мансарда), це є поверх у горищному просторі. Вихід на горище в багатоквартирних будинках здійснюється зі сходової клітки (місць загального користування). Оскільки зі сходової клітки мансардного поверху вищезгаданого будинку вихід на горище відсутній, БТІ надати інформацію про наявність горища не має можливості.

Відповідно до інформації, викладеної у листі ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» від 10 жовтня 2016 року № 594/07-2, згідно з інвентарною справою, станом на 09 листопада 2009 року висота мансардного приміщення до конька дахового перекриття за адресою: АДРЕСА_3, становила 3,10 м.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 вказувала на те, що ОСОБА_12. незаконно володіє 25/100 частини мансардного поверху будинку за адресою: АДРЕСА_3, оскільки цей мансардний поверх є допоміжним приміщенням будинку та належить співвласникам багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК Україницивільні права та обв'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, щоКонвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Вирішуючи питання правомірності звернення позивача до суду з відповідним позовом, Верховний Суд вказує на те, що позов ОСОБА_3 є передчасним, оскільки ОСОБА_12. придбала частину мансардного поверху будинку за договором купівлі-продажу, який є чинним, а отже, суд не може визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, скасувати державну реєстрацію та зобов'язати відповідача привести її у стан, який існував до реконструкції, оскільки ОСОБА_12. є власником квартири, а протилежного суду не доведено.

Твердження заявника про те, що вказаний договір купівлі-продажу від 03 серпня 2010 року визнаний судом недійсним, є безпідставними, оскільки рішення суду у справі № 607/3851/13-ц, яким визнано вказаний правочин недійсним, скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 19 липня 2017 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Станом на день розгляду цієї справи у Верховному Суді, у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня інформація про ухвалення рішення у справі № 607/3851/13-ц.

Таким чином, всі доводи заявника про те, що 25/100 частини мансардного поверху, які належать відповідачу є допоміжним приміщенням будинку, не є предметом цього позову, оскільки на день ухвалення рішення суду першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_12. залишається власником квартири, а отже, позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційні скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 16 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик