Номер провадження: 22-ц/785/3083/18
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

за участі секретаря - Озарчук В.С.

з участю: представника прокуратури Одеської області

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2017 року (в складі судді Шенцевої О.П.) у цивільній справі за позовом заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

22.07.2013 року заступник прокурора Приморського району м. Одеси (далі-Прокурор) звернувся із позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі-ОМР) до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: витребування у відповідачки нерухомого майна у вигляді нежилих приміщень площею 84 м2 по АДРЕСА_1 і скасування реєстрації права власності на ім'я відповідачки на спірне нежиле приміщення.

Позов обґрунтовано наступним.

12.01.2004 року ОМР продала ПП «Лавал» нежиле підвальне приміщення НОМЕР_1 загальною площею 118,7 м2 по АДРЕСА_1 а ПП «Лавал» 13.02.2004 року продало ОСОБА_3 і ОСОБА_4 нежиле підвальне приміщення загальною площею 118,7 м2 за договором купівлі-продажу. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.09.2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 визнано право власності останнього на нерухоме майно - приміщення підвалу НОМЕР_1 загальною площею 202,7 м2 по АДРЕСА_1. Позов ОСОБА_3 і рішення суду від 24.09.2009 року обґрунтовані тим, що загальна площа підвального приміщення збільшена з 118,7 м2 до 202,7 м2 внаслідок проведеної реконструкції. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.05.2013 року заочне рішення суду від 29.04.2009 року скасовано і ОСОБА_3 у позові відмовлено. Крім того, з'ясувалось, що 29.09.2010 року ОСОБА_3 подарував спірне нежиле приміщення ОСОБА_2 за договором дарування.

Посилаючись на те, що відбулося самовільне захоплення частини майна комунальної власності в розмірі 84 м2, рішення суду, на підставі якого у ОСОБА_3, а у подальшому у ОСОБА_2, виникло право власності на частину спірного нерухомого майна, у встановленому законом порядку, скасовано, відповідачка отримала частину спірного нерухомого майна в дар, інтереси територіальної громади є складовою частиною державних інтересів, нежиле приміщення площею 84 м2 є власністю територіальної громади м. Одеси в особі ОМР, прокурор просив позов задовольнити.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2015 року, за заявою відповідачки ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду, скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2013 року у даній справі про задоволення позову прокурора із призначенням справи до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.05.2017 року позов прокурора задоволено: суд витребував у відповідачки ОСОБА_2 нерухоме майно у вигляді нежилих приміщень площею 84 м2 по АДРЕСА_1 і скасував реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нежилі приміщення НОМЕР_1 площею 202,7 м2 по АДРЕСА_1.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить рішення суду від 15.05.2017 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, неправильне встановлення обставин справи внаслідок неправильного дослідження доказів та їх оцінки, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_2. зазначає: прокурор не довів право на позов в інтересах ОМР й не обґрунтував та не довів наявність підстав для здійснення представництва; прокурор не надав доказів на обґрунтування та не довів, що ОМР не здійснює або належним чином не здійснює відповідні повноваження і самостійно не може звернутись за захистом порушеного права; суд неправильно встановив обставини стосовно того, що спірні приміщення належать ОМР і виходив лише з довідки КП ЖКС «Порто-Франківський», а інших доказів не надав; предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту; предмет віндикаційного позову становить вимога не володіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння; докази належності ОМР спірного майна - нежилих приміщень площею 84 м2 матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для застосування норм ст. 388 ЦК України; скасування судового рішення, згідно якого особа отримала майно від держави та подальше позбавлення її цього права на підставі того, що державний орган порушив закон, зважаючи на висновки Європейського Суду з прав людини в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 року, є неприпустимим; підвальне приміщення будинку АДРЕСА_1 зважаючи на рішення КСУ від 02.03.2004 року у справі №4-рп/2004, не може бути у комунальній власності за наявності у будинку хоч однієї квартири.

В письмових поясненнях до апеляційної скарги від 31.05.2018 року представник ОСОБА_2 також зазначив: добросовісність чи недобросовісність набувачів є обставиною, яка підлягає встановленню судом в процесі розгляду справи; суд не взяв до уваги, що відповідачка є добросовісним набувачем, а тому позов до неї мав пред'являтись з підстав ч.3 ст. 388 ЦК України, однак суд задовольнив позов з підстав ст. 387 ЦК України; суд неповно з'ясував обставини справи, зокрема позивач повинен був довести своє право власності на майно, а факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

У відзиві на апеляційну скаргу представник прокуратури Одеської області зазначив: рішення суду є обґрунтованим та законним; відповідно до п.3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено обов'язок представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначений законом; відповідно до ст. 56 ч.4 ЦПК України (ст. 45 ЦПК України на час пред'явлення позову) прокурор, який звертається до суду із позовом обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту; інтереси держави є оціночним поняттям, тому прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає із посиланням на законодавство, на порушення матеріальних або інших інтересів держави; інтереси територіальної громади є складовою частиною державним інтересів: ОМР не вживала самостійних заходів щодо витребування майна та скасування державної реєстрації, що і стало підставою для представництва прокуратурою інтересів держави відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України; з метою поновлення державних інтересів та скасування права власності на майно, яке набуто всупереч норм чинного законодавства, прокуратура звернулась до суду із позовом в інтересах держави в особі ОМР; спірне приміщення знаходиться в будинку, який належить територіальній громаді міста, що підтверджується листом ЖКС КП «Порто-Франківський» від 02.02.2012 року; належність спірного нежилого приміщення до комунальної власності підтверджується рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року №226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області», яким в комунальну власність територіальної громади м. Одеси переданий весь житловий і нежилий фонд місцевих рад, розташований у територіальних межах міста; право територіальних громад на нерухоме майно визначено ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» і ст. 327 ЦК України; ОСОБА_3 неправомірно набув право власності на спірний об'єкт нерухомого майна, а тому наступний правочин, укладений між ним та ОСОБА_2, також є незаконним.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

12.01.2004 року, за договором купівлі-продажу, ОМР продала ПП «Лавал» нежиле підвальне приміщення НОМЕР_1 загальною площею 118,7 м2 по АДРЕСА_1 а ПП «Лавал», за договором купівлі-продажу від 13.02.2004 року, продало зазначене нежиле приміщення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с.5-11).

Зі змісту договору купівлі-продажу від 12.01.2004 року вбачається, що нежиле підвальне приміщення НОМЕР_1 загальною площею 118,7 м2 по АДРЕСА_1 належить ОМР на підставі рішення виконкому ОМР №510 від 27.09.1997 року і відчужується як об'єкт комунальної власності згідно із рішенням ОМР №1661-ХХІV від 26.09.2003 року «Про приватизацію та відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси у 2003 році» (а.с.5, п.п.1.1,1.2 договору).

За повідомленням КП ЖКС «Порто-Франківський» від 03.02.2012 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності і перебуває на балансі КП ЖКС «Порто-Франківський» (а.с.14).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.09.2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 визнано право власності останнього на нерухоме майно - приміщення підвалу НОМЕР_1 загальною площею 202,7 м2 по АДРЕСА_1 (а.с.3,4).

Позов ОСОБА_3 і рішення суду від 24.09.2009 року обґрунтовані тим, що загальна площа підвального приміщення збільшена з 118,7 м2 до 202,7 м2 внаслідок проведеної реконструкції.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.05.2013 року заочне рішення суду від 29.04.2009 року скасовано і ОСОБА_3 у позові відмовлено (а.с.15-18).

За договором дарування від 29.09.2010 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 спірне нежиле приміщення площею 202,7 м2 по АДРЕСА_1 (а.с.12,13).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із захисту права комунальної власності, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про місцеве самоврядування».

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про витребування майна від ОСОБА_2 і скасування реєстрації права власності на майно виходив з того, що спірне нерухоме майно належить до комунальної власності ОМР і вибуло з комунальної власності всупереч волі ОМР (а.с.144-146).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині зважаючи на наступне.

Встановлено і підтверджується доказами в справі, що житловий будинок по АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності і перебуває на балансі КП ЖКС «Порто-Франківський».

Належність житловогобудинку по АДРЕСА_1 і, зокрема, спірного нежилого приміщення до комунальної власності підтверджується рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року №226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області», яким в комунальну власність територіальної громади м. Одеси переданий весь житловий і нежилий фонд місцевих рад, розташований у територіальних межах міста, що є загальновідомим фактом.

У комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування (ст. 327 ЦК України).

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ст. 60 ч.ч.1,2,5,8 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

На підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24.09.2009 року приміщення підвалу НОМЕР_1 площею 84 м2 по АДРЕСА_1 вибуло з комунальної власності ОМР всупереч волі ОМР шляхом проведення ОСОБА_3 реконструкції нежилого приміщення, внаслідок чого площа підвального приміщення, яка становила 118,7м2 збільшилась на 84 м2 до 202,7 м2 за рахунок нежилого приміщення, яке належало до комунальної власності.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.05.2013 року заочне рішення суду від 29.04.2009 року скасовано і ОСОБА_3 у позові відмовлено.

За договором дарування від 29.09.2010 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 спірне нежиле приміщення площею 202,7 м2 по АДРЕСА_1.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ст. 387 ч.1, 388 ч.ч.1-3 ЦК України).

Зважаючи на те, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, спірне нерухоме майно вибуло з володіння ОМР не з її волі, а на підставі рішення суду, яке, у встановленому законом порядку, скасовано, крім того, ОСОБА_2 набула право власності на нерухоме майно безвідплатно, на підставі договору дарування і ОМР має право витребувати зазначене нерухоме майно у всіх випадках, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника відповідачки про те, що: прокурор не довів право на позов в інтересах ОМР й не обґрунтував та не довів наявність підстав для здійснення представництва; прокурор не надав доказів на обґрунтування та не довів, що ОМР не здійснює або належним чином не здійснює відповідні повноваження і самостійно не може звернутись за захистом порушеного права; суд неправильно встановив обставини стосовно того, що спірні приміщення належать ОМР і виходив лише з довідки КАП ЖКС «Порто-Франківський», а інших доказів не надав; докази належності ОМР спірного майна - нежилих приміщень площею 84 м2 матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для застосування норм ст. 388 ЦК України; скасування судового рішення, згідно якого особа отримала майно від держави та подальше позбавлення її цього права на підставі того, що державний орган порушив закон, зважаючи на висновки Європейського Суду з прав людини в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 року, є неприпустимим; підвальне приміщення будинку АДРЕСА_1 зважаючи на рішення КСУ від 02.03.2004 року у справі №4-рп/2004, не може бути у комунальній власності за наявності у будинку хоч однієї квартири,- не заслуговують на увагу.

Відповідно до п.3 ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено обов'язок представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначений законом.

За змістом ст. 56 ч.4 ЦПК України ( ст. 45 ЦПК України на час пред'явлення позову) прокурор, який звертається до суду із позовом обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту.

Інтереси держави є оціночним поняттям, тому прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає із посиланням на законодавство, на порушення матеріальних або інших інтересів держави. Інтереси територіальної громади є складовою частиною державним інтересів.

Оскільки ОМР не вживала самостійних заходів щодо витребування майна та скасування державної реєстрації, зазначені обставини стали підставою для представництва прокуратурою інтересів держави, відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України.

Належність житловогобудинку по АДРЕСА_1 і, зокрема, спірного нежилого приміщення до комунальної власності підтверджується рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року №226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області».

За повідомленням КП ЖКС «Порто-Франківський» від 03.02.2012 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 знаходиться у комунальній власності і перебуває на балансі КП ЖКС «Порто-Франківський».

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_2 не довела, що нежиле приміщення площею 84,0м2, яке увійшло до складу приміщень, що були нею отримані за договором дарування від 29.09.2010 року, у свій час, на підставі договору купівлі-продажу від 12.01.2004 року, було продано ОМР і входило до складу нежилих приміщень площею 118,7м2 по АДРЕСА_1.

За рішенням суду від 24.09.2009 року, яке у встановленому законом порядку скасовано, ОСОБА_3 не отримував у власність комунальне майно у вигляді нежилого приміщення площею 84,0м2 по АДРЕСА_1, зазначене нерухоме майно вибуло з комунальної власності ОМР поза волею ОМР, а тому посилання відповідачки на висновки Європейського Суду з прав людини в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 року є необґрунтованими.

Ствердження відповідачки про те, що відповідно до рішення КСУ від 02.03.2004 року у справі №4-рп/2004, у комунальній власності не може бути нерухоме майно за наявності у будинку хоч однієї квартири, оскільки відповідно до ст. 327 ЦК України і ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно,…а також…. житловий фонд, нежитлові приміщення.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що встановлено порушення права комунальної власності на нерухоме майно, за захистом якого в інтересах держави звернувся прокурор, порушене право комунальної власності захищено судом шляхом витребування нерухомого майна зі скасуванням права власності.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 25.10.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков