Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 183/5864/17-ц

провадження № 61-38692св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство «Самара»,

відповідачі: Вільненська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, Новомосковська районна рада Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року у складі судді Парфьонова Д. О. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року Фермерське господарство «Самара» (далі - ФГ «Самара») звернулося до суду з позовом до Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Новомосковської районної ради Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Позов мотивовано тим, що 18 квітня 1991 року виконавчий комітет Новомосковської районної ради народних депутатів прийняв рішення № 148 «Про реєстрацію фермерського господарства Саєнка МихайлаМихайловича», яке згодом змінило свою назву на ФГ «Самара». 31 травня 1996 року та 29 липня 1999 року ОСОБА_4 виділено в постійне користування та видано державний акт на земельні ділянки площею 34,3 га та 18,69 га для ведення фермерського господарства. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2014 року після смерті ОСОБА_4 засновником ФГ «Самара» визнано ОСОБА_5

Позивач зазначає, що вказані земельні ділянки надавались фермерському господарству, однак у державному акті помилково зазначено ОСОБА_4, як фізичну особу.

Ураховуючи викладене, ФГ «Самара» просило: встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт належності ФГ «Самара» в особі засновника ОСОБА_4, державного акта від 29 липня 1996 року на право постійного користування землею, площею 34,3 га та 18,69 га, розташованої на території Вільненської сільської ради, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі рішення 7 сесії ХХІІ скликання Новомосковської районної ради народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області від 31 травня 1996 року № 7-8/ХХІІ та на підставі рішення ІІ сесії ХХІІІ скликання Новомосковської районної ради народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області від 29 липня 1999 року № 8-17/ХХІІІ; визнати за ФГ «Самара» право постійного користування вищевказаними земельними ділянками.

29 листопада 2017 року ФГ «Самара» звернулось до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області вчиняти будь-які дії пов'язані з розпорядженням (користуванням, володінням), в тому числі продажем права на земельних торгах (аукціонах), земельної ділянки площею, 34,3 га та земельної ділянки, площею 18,69 га, що розташовані на території Вільненської сільської ради, наданих для ведення фермерського господарства, а також надання (затвердження) дозвільних документів будь-яким особам на виготовлення будь-якої землевпорядної документації відносно зазначених земельних ділянок, до набрання чинності рішення суду по справі.

Заява мотивована тим, що після смерті засновника ФГ «Самара» ОСОБА_4 питання щодо подальшої долі земельних ділянок може бути вирішене її власником, тобто державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області або ж іншим місцевим органом, який буде розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення, у зв'язку з чим, щоб не допустити факту передання спірних земельних ділянок, звернулися до суду з указаною заявою.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року заяву ФГ «Самара» задоволено. Вжито заходи забезпечення позову у справі за позовом ФГ «Самара» до Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Новомосковської районної ради Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення. До набрання рішення у справі законної сили заборонено Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпроперовській області вчиняти будь-які дії пов'язані з розпорядженням (користуванням, володінням), в тому числі продажем права на земельних торгах (аукціонах), земельною ділянкою площею 34,3 га, кадастровий номер :01:009:0001 та земельною ділянкою, площею 18,69 га, кадастровий номер :01:009:0002, що розташовані на території Вільненської сільської ради, наданих для ведення фермерського господарства, а також надання (затвердження) дозвільних документів будь-яким особам на виготовлення будь-якої землевпорядної документації відносно зазначених земельних ділянок.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами дійсно існує спір про право користування спірними земельними ділянками, які перебували у користуванні колишнього засновника позивача ФГ «Самара», та що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки Головне управління Держгеокадастру має можливість в будь-який час виконати функції, покладені на нього державою та розпорядитись спірною земельною ділянкою шляхом надання її в користування (оренду) третім особам.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року апеляційну скаргу Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області залишено без задоволення, ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі Перший заступник прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, просить скасувати оскаржувані ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими та суперечать положенням статей 151-153 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи, оскільки заява про забезпечення позову є необґрунтованою, її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

18 вересня 2018 року відокремлені матеріали справи № 183/5864/17-ц за позовом ФГ «Самара» до Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Новомосковської районної ради Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року вищевказану справу призначено до судового розгляду.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до положень статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду з указаним позовом ФГ «Самара» просило встановити факт належності йому земельних ділянок, а також право користування вказаними земельними ділянками.

Дійшовши висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не здійснив оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з'ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. В ній не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області спірної земельної ділянки на користь третіх осіб.

Апеляційний суд, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, якою було задоволено заяву про забезпечення позову на зазначене уваги не звернув, порушень норм процесуального права, які допустив суд першої інстанції при забезпеченні позову, не усунув.

За таких обставин та порушення судами норм процесуального права, оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними та обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню.

За змістом частин першої, другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміна рішення є неправильне застування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміні рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Ураховуючи, що при вирішенні заяви про забезпечення позову суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, і для вирішення цього питання по суті немає необхідності додаткового з'ясування обставин справи та їх оцінки, оскаржувані судові рішення відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ФГ «Самара» про забезпечення позову.

Керуючись статтями 400, 406, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області задовольнити.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви Фермерського господарства «Самара» про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик