Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 761/31714/15-ц

провадження № 61-15298св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

суб'єкт оскарження - Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві,

боржник - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2016 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

В обґрунтування скарги зазначено, що 02 квітня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» пені у розмірі 13 000,00 доларів США, 12 серпня 2015 року Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві) відкрито виконавче провадження, 15 вересня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки кошти у розмірі 147 940,00 грн перераховані стягувачу.

Заявник вважає такі дії державного виконавця незаконними, оскільки сума коштів за рішенням суду підлягала стягненню у розмірі 13 000,00 доларів США, а не 147 940,00 грн, як сплачено боржниками, тобто рішення суду є невиконаним.

Враховуючи наведене, ПАТ «Родовід Банк» просило визнати незаконними дії державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 15 вересня 2015 року; скасувати зазначену постанову та зобов'язати ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві поновити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 761/1103/14-ц та накласти арешт на все майно боржника.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року скаргу ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково.

Визнано незаконними дії державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Пироговської-Харитонової Я. О. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 15 вересня 2015 року № 48424456.

Скасовано постанову ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про закінчення виконавчого провадження від 15 вересня 2015 року № 48424456.

Зобов'язано ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві поновити виконавче провадження за виконавчим листом № 761/1103/14-ц, виданим Шевченківським районним судом м. Києва 02 квітня 2015 року, та вжити заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо повного та своєчасного виконання виконавчого листа. У задоволенні інших вимог скарги відмовлено.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення скарги, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження резолютивна частина рішення викладена не в повному обсязі, при цьому не надано доказів виконання боржниками рішення суду в повному обсязі. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні скарги в частині зобов'язання державного виконавця накласти арешт на все майно боржника, суд виходив із того, що зазначене питання вирішується державним виконавцем під час проведення виконавчих дій відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2016 року ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні скарги ПАТ «Родовід Банк» відмовлено.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постановляючи нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги, апеляційний суд виходив із того, що державним виконавцем правомірно закінчено виконавче провадження у зв'язку із виконанням у повному обсязі рішення суду.

У серпні 2016 ПАТ «Родовід Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 20167 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та постановити нову ухвалу про задоволення скарги у повному обсязі, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що у резолютивній частині рішення суду зазначено про стягнення з боржників коштів саме в іноземній валюті в сумі 13 000,00 доларів США, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України, при цьому сплачена боржниками сума у розмірі 147 940,00 грн є меншою від зазначеної суми в іноземній валюті, а тому державний виконавець безпідставно виніс постанову про закриття виконавчого провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі.

У листопаді 2016 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду зазначену цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 112 168,68 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 06 червня 2014 року складає 1 319 103,67 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 листопада 2014 року частково скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2014 року та ухвалено нове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість в розмірі 1 139,36 доларів США, що на час постановлення рішення суду за офіційним курсом Національного банку України становить 16 520,72 грн, а також суму пені в розмірі 13 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на час розгляду справи становить 147 940,00 грн, в решті рішення залишено без змін.

Шевченківським районним судом м. Києва 02 квітня 2015 року видано виконавчий лист про стягнення пені у розмірі 13 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку на час розгляду справи становить 147 940,00 грн.

21 серпня 2015 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Пироговською-Харитоновою Я. О. відкрито виконавче провадження № 48424456 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» суми боргу у розмірі 147 940,00 грн.

15 вересня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки кошти в розмірі 147 940,00 грн перераховані стягувачу.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 зазначеного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно із положеннями статті 383 ЦПК України(у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Ухвалюючи у справі рішення від 12 листопада 2014 року, апеляційний суд визначив суму боргу в іноземній валюті - 13 000,00 доларів США, з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення - 147 940,00 грн.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов'язання, судом визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 761/12665/14-ц, провадження № 14-134цс18).

Разом з тим у виконавчому листі, виданому Шевченківським районним судом м. Києва, зазначено про стягнення боргу у розмірі 13 000,00 доларів США, з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення - 147 940,00 грн, однак в постанові про відкриття виконавчого провадження зазначена лише сума стягнення у розмірі 147 940,00 грн, тобто у постанові державним виконавцем резолютивна частина рішення викладена не в повному обсязі.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції повно та всебічнодослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов правильного висновку про визнання незаконними дій державного виконавця при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження та скасування зазначеної постанови з тих підстав, що у державного виконавця не було підстав вважати, що рішення суду виконано в повному обсязі, оскільки сума боргу за рішенням суду визначена в іноземній валюті - 13 000 доларів США, а не у розмірі 147 940,00 грн, яка перерахована боржником в рахунок виконання рішення суду.

Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постановляючи нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги, дійшов помилкового висновку про правомірне закінчення державним виконавцем виконавчого провадження у зв'язку з повним виконанням рішення суду з тих підстав, що в резолютивній частині рішення суду визначено суму боргу як в іноземній валюті, так і в національній валюті України на день винесення рішення.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційний суд помилково скасував ухвалу суду першої інстанції, яка відповідає вимогам закону, тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2016 року скасувати, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик