Справа № 159/3415/18
Провадження № 2/159/1016/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл..

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі судових засідань Щесюк Н.Й.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представників відповідача - адвоката ОСОБА_1., ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Представником позивача 11.07.18 р. подано до суду вказаний вище позов. Позов ОСОБА_2 обґрунтованим тим, що 31.12.93 р. за рішенням № 17/1 Зеленської сільради Ковельського району Волинської області ОСОБА_7 було надано у користування земельну ділянку пл. 0, 09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. У 2003 р. її мати - ОСОБА_7 запропонувала їй добудувати вказаний будинок у зв»язку з нестачею коштів для завершення будівництва. У грудні 2003 р. мати подарувала їй незавершений будинок з готовністю 65 % за адресою: АДРЕСА_1 за договором дарування від 03.12.03 р.. За вказаним вище договором право власності настає з моменту нотаріального посвідчення договору, тому для державної реєстрації права власності вона не зверталась, будучи впевненою у тому, що така реєстрація проведена і лише після прийняття будинку у експлуатацію слід звертатись у БТІ. 16.02.12 р. її матері було видано Державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку пл. 0, 09 га за адресою: с. Зелена Ковельського району Волинської області, вул. Шевченка. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 зареєстрований у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку за № НОМЕР_5. ІНФОРМАЦІЯ_2 р. її матір померла. ІНФОРМАЦІЯ_3 р. приватним нотаріусом Мороз Л.К. була зареєстрована у спадковому реєстрі спадкова справа № 61042763, спадкоємцями у якій значаться сторони у справі. Покликаючись на ст. 1 225 ЦК України, зазначає, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим № НОМЕР_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2. Вказаний вище будинок є її власністю. Просить позов задовольнити та визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, що належала її матері на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 16.02.12 р., кадастровий № НОМЕР_6, пл. 0, 09 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3; судові витрати покласти на відповідача.

Провадження у справі було відкрито 30.07.18 р..

Копію позовної заяви з додатками та копію вказаної вище ухвали суду відповідачем було отримано 04.08.18 р..

15.08.18 р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому відповідач, покликаючись на гл. 76 ЦК України, судову практику, п. 1 ч. 2 ст. 122, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 207 ЦПК України зазначив, що позивачем не надано документа, що засвідчив би досудове врегулювання спору; постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що є безумовною підставою для відмови у позові. Спірна земельна ділянка була набута спадкодавицею лише через 9 р. після укладення договору дарування незавершеного будівництва, тому як належна ОСОБА_7 підлягає поділу за законом на усіх спадкоємців першої черги, якими є сторони у справі. Крім цього всупереч ч. 5 ст. 95 ЦПК України, позивач не засвідчила копії жодного поданого документа, не зазначила, де знаходяться їх оригінали; вказала суму позову замість ціни позову. Зазначив також, що попередній (орієнтовний) розрахунок його судових витрат на правничу допомогу адвоката може скласти 27 000 грн., про що детально буде зазначено у акті наданих послуг. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

30.08.18 р. до суду надійшла відповідь позивача на відзив за підписом її представника ОСОБА_4, обґрунтована тим, що відзив на позовну заяву позивачем було отримано 25.08.18 р., тобто, з порушенням 15 ти денного строку, встановленого судом. У відзиві на позовну заяву не вказано, що до нього додається документ, що підтверджує надіслання відзиву іншим учасникам справи. Покликаючись на ч. 8 ст. 178 ЦПК України, зазначає, що хоча дата відзиву 13.08.18 р., докази надіслання їй відзиву 13.08.18 р. відсутні. Звертаючись до суду з розглядуваним позовом, вона покликалась на ст. 1 225 ЦК України. Витягом з Держземкадастру про земельну ділянку № НВ 018 від 22.06.18 р. стверджується, що цільове призначення спірної земельної ділянки із кадастровим № НОМЕР_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2. Вказаний вище будинок належить їй на праві власності. У провадженні суду є цивільна справа № 159/212/18 провадження № 2/159/330/18 за її позовом до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, яка ухвалою судді Логвинюк І.М. від 22.08.18 р. прийнята до провадження. У вказаній вище ухвалі зазначено, що ухвалою від 15.01.18 р. забезпечено позов шляхом заборони приватному нотаріусу Ковельського райнотокругу Мороз Л.К. видачу свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і за заповітом до закінчення розгляду справи по суті, про що відповідачеві відомо. Тому спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Зазначає, що в ухвалі від 30.07.18 р. строк для подання відповіді на відзив їй не встановлено, тому відповідь на відзив подає для вручення її відповідачеві у судовому засіданні.

Сторони у судове засідання не з»явились, хоча належно повідомлені. Про причини неявки суду не повідомили.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності сторін.

Представники позивача у судовому засіданні, кожен зокрема, позов підтримали у повному обсязі. Представник позивача ОСОБА_3 суду надала пояснення, аналогічні доводам позовної заяви, заперечення на відзив на позовну заяву, просить позов задовольнити.

Представники відповідача, кожен зокрема, проти позову заперечили. Представник відповідача - адвокат надав суду пояснення, аналогічні доводам відзиву на позовну заяву, просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають до задоволення.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач просить визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, тобто, відповідно до положень Книги 6 Спадкове право ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 1 216 - 1 218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого ОСОБА_7, мешканці АДРЕСА_4, 16.02.12 р. на підставі рішення Зеленської сільради Ковельського району Волинської області від 31.12.93 р. № 17/1: ОСОБА_7 значиться власницею земельної ділянки пл. 0, 0900 га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Ця ж обставина стверджується і копією Витягу з Держземкадастру № НВ 018 від 22.06.18 р., сформованого Колодяжненською сільрадою Ковельського району Волинської області.

Разом з тим, як слідує з копії договору дарування незавершеного будівництвом житлового будинку від 03.12.03 р., ОСОБА_7, прож. у ІНФОРМАЦІЯ_1, подарувала позивачеві незавершений будівництвом житловий будинок з процентом готовності 65 %, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, та належить їй на підставі свідоцтва про забудову садиби у сільському населеному пункті, виданого Ковельською райрадою Волинської області на підставі рішення від 15.03.84 р. № 43.

Відповідно і до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності № 92 681 837 від 24.07.17 р., сформованого КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», позивач є власником незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3; підставою виникнення права власності є договір дарування № 1 2 588 від 03.12.03 р., посвідчений нотаріально.

Та обставина, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р. у с. Зеленій Ковельського району Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 р. виконкомом Зеленської сільради Ковельського району Волинської області.

Обставини, що доведені вказаними вище письмовими доказами, представниками відповідача визнаються у судовому засіданні.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_7 заведена ІНФОРМАЦІЯ_3 р. у приватного нотаріуса Ковельського райнотокругу Мороз Л.К., що учасниками справи також не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ст. 1 223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як випливає із ч. 1 ст. 1 225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, тобто, за загальними правилами спадкування (зі збереженням цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Це означає поширення на цей вид майна загальних засад і правил, що регулюють умови і порядок спадкування.

За змістом ст. ст. 1 258, 1 261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як слідує із змісту ст. 1 268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом ст. ст. 1 296, 1 297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Ст. 34 Закону України «Про нотаріат» передбачає вчинення такої нотаріальної дії як видача свідоцтва про право на спадщину. При цьому роль нотаріуса виявляється насамперед у тому, щоб у випадках, встановлених чинним законодавством України, забезпечити перехід прав та обовязків спадкодавця, які не припинилися з його смертю і можуть бути обєктом спадкування, до спадкоємців. Вчиняючи нотаріальні дії щодо оформлення спадкових прав, нотаріус унеможливлює будь - яке порушення прав спадкоємців.

За змістом ст. 66 Закону України «Про нотаріат», на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців

або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво

про право на спадщину відповідно до порядку видачі такого свідоцтва, визначеного ст. 67 цього ж Закону.

Видача свідоцтва про право на спадщину нотаріусом провадиться відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 р. № 296/5.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно - правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Суд звертає увагу на те, що ні позивачем, ні її представниками не надано суду обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавиці.

Покликання позивача та її представників на ту обставину, що з 15.01.18 р. відповідно до ухвали Ковельського міськрайсуду Волинської області діє заборона нотаріусу на видачу свідоцтва (свідоцтв) про право на спадщину після смерті спадкодавиці в порядку забезпечення позову у іншій цивільній справі, що розглядається судом, у чому вона вбачає порушення свого цивільного права та просить його захистити шляхом визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, на увагу не заслуговує.

Тобто, відсутність умов для одержання позивачем у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину щодо спірного майна не підтверджена належними доказами, а саме: відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що спадщина за законом після смерті спадкодавиці відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 р.. Право власності останньої на спірне майно підтверджене Державним актом на право власності на земельну ділянку, що входить у спадкову массу. Позивач належить до кола спадкоємців. Однак, об»єктивну відсутність можливості отримання позивачем правовстановлюючого документа на спірне нерухоме майно як спадкове позивачем суду не доведено. Суд не вправі підміняти собою інші органи, до компетенції яких віднесено здійснення певних дій та видача документів, зокрема, повноваження і функції нотаріуса в частині видачі свідоцтва про право на спадщину щодо конкретного майна у разі відсутності відмови з боку нотаріуса у видачі такого свідоцтва, та з врахуванням наявності правовстановлюючого документа на спірне майно, виданого на ім»я спадкодавці.

А тому у задоволенні позову слід відмовити.

Обговорюючи питання розхподілу судових витрат суд не вбачає підстав до стягнення таких з позивача на користь відповідача, оскільки останнім не надано будь - якого підтвердження понесення судових витрат у справі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 209, 223, 263 265, 360 - 7, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ч. 1 ст. 15, ст. ст. 16, 1 216 - 1 218, 1 223, ч. 1 ст. 1 225, ст. ст. 1 261 - 1 265, 1 258, 1 259, 1 268, 1 270, 1 296, 1 297, ч. 1 ст. 1 298 ЦК України, cт. ст. 34, 66 Закону України «Про нотаріат», суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Волинської області як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд Волинської області.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 р. н., паспорт серії НОМЕР_8, і. н. НОМЕР_1, прож. за адресою: АДРЕСА_5

Представник позивача ОСОБА_3, 53 р. н., АДРЕСА_6

Представник позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 р. н., АДРЕСА_5

Відповідач ОСОБА_5, і. н. НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_9, прож. за адресою: АДРЕСА_5

Представник відповідача адвокат ОСОБА_9, адреса: АДРЕСА_7

Представник відповідача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 р. н., паспорт серії НОМЕР_10, прож. за адресою: АДРЕСА_8

Головуючий:І. М. Логвинюк
Повний текст рішення виготовлено 01.11.18 р..