Справа № 346/3641/17
Провадження № 22-ц/4808/106/18
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря: Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - Тузової Владислави Олександрівни на рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді Потятинника Ю.Р., ухвалене 17 липня 2018 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 26 липня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів за депозитними вкладами,

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (переіменоване на АТ КБ «ПРИВАТБАНК») про стягнення коштів за депозитними вкладами.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.12.2012 року, 27.12.2013 року та 14.03.2013 року у Ялтинському відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклав з відповідачем договори, згідно яких розмістив на депозитних рахунках грошові кошти на загальну суму 15998,20 доларів США. На неодноразові вимоги відповідач відмовився повернути йому вклади, пояснюючи це вимушеним припиненням діяльності банку на території Автономної республіки Крим. Вважав, що крім основної суми депозитних вкладів також має право на отримання відсотків згідно умов договорів та три відсотки річних за прострочення виконання зобов'язань.

В липні 2018 року представник позивача подав заяву про залишення без розгляду вимог в частині стягнення коштів за депозитним вкладом № SAMDNWFD800 «СТАНДАРТ» від 27.12.2013 року. В заяві просив вимоги про стягнення відсотків за депозитним вкладом №SAMDN7539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року задовольнити за період з 24.12.2012 року по 24.12.2014 року по відсотковій ставці 10% річних, а за період з 25.12.2014 року по 13.11.2015 року по ставці 1% річних. Також вимоги про стягнення нарахованих відсотків за депозитним вкладом №SAMDN4840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013 року задовольнити за період з 14.03.2013 року по 14.03.2015 року по ставці 9,75% річних, а за період з 15.03.2015 року по 13.11.2015 року по ставці 1% річних.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 17.07.2018 року позов в частині вимог про стягнення коштів за депозитним вкладом №SAMDNWFD800 «СТАНДАРТ» від 27.12.2013 року, нарахованих по ньому відсотків та трьох відсотків річних залишено без розгляду.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17 липня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 7 726,14 доларів США суми вкладів та відсотків, що еквівалентно 202 579,39 грн та 8 782,65 грн - 3% річних від суми вкладу за депозитним вкладом №SAMDN39840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року, а також 8 530,67 доларів США суми вкладу та відсотків, що еквівалентно 223 674,16 грн та 9 611,20 грн 3% річних від суми вкладу за депозитним вкладом №SAMDN4840 «Мультивалютний на 12 місяців» від 14.03.2013 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не виконує зобов'язання з повернення коштів, тому вимоги про захист порушеного права шляхом примусового їх стягнення є обґрунтованими.

Не погодившись з рішенням представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Тузова В.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилається на ухвалення судом рішення з порушенням норм матеріального права.

Вказує, що наявність у позивача оригіналів договорів та квитанцій на зарахування коштів на депозитні рахунки не підтверджує факт невиконання банком умов договору щодо повернення коштів за депозитними вкладами. Строк дії договорів закінчився 24.12.2013 року та 14.03.2014 року відповідно, тобто до моменту фактичного припинення діяльності Кримської філії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на території Автономної республіки Крим у червні 2014 року.

На її думку, саме позивач повинен довести, що договори банківських вкладів не були пролонговані, а кошти з депозитних рахунків не зняті вкладником після закінчення строку дії депозитних договорів та до моменту припинення діяльності Кримської філії банку. Оскільки доступ АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ на даний час є обмеженим.

Крім того, суд стягнув кошти з банку за договором банківського вкладу, який взагалі не був предметом спору у даній справі.

За наведених обставин просив рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано.

Згідно із абзацом третім пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області, враховуючи положення ч.6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України дану справу передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду.

Відповідно до ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року розгляд справи здійснювався в режимі відеоконференції.

В засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Тузова В.О. доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону виходячи з наступного.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пунктом 10.1 Інструкції № 492 визначено порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_2 тимчасово розмістив у Ялтинському відділенні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Автономної республіки Крим грошові кошти в іноземній валюті. Зокрема, згідно договору №SAMDN7539 «Мультивалютний на 12 місяців» від 24.12.2012 року на 12 місяців з виплатою відсотків в кінці терміну по ставці 10% річних на строк до 24.12.2013 року з умовою автоматичного продовження (пролонгацією) суми вкладу на такий же ж строк (а.с.8). В день підписання договору ним на депозитний рахунок НОМЕР_1 внесено грошові кошти в сумі 6 390,00 доларів США, що підтверджується квитанцією про внесення на рахунок від 24.12.2012 року (а.с.11).

14.03.2013 року між сторонами укладено договір №SAMDN4840 «Мультивалютний на 12 місяців» відповідно на 12 місяців з щомісячною виплатою відсотків по ставці 9,75 % річних на строк до 14.03.2014 року з умовою автоматичного продовження (пролонгацією) суми вкладу на такий же ж строк (а.с.10). В день підписання договору згідно квитанції №10 вкладником внесено грошові кошти в сумі 7 100,00 доларів США на депозитний рахунок НОМЕР_2 (а.с.14).

Оригінали вказаних договорів та квитанцій, копії яких долучені до матеріалів справи та засвідчені підписом судді, оглянуті в суді першої інстанції. Також такі оглянуті та долучені в судовому засіданні апеляційного суду.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявами про повернення коштів. Проте, відповідач зобов'язання з повернення коштів не виконав та повідомив, що в своїй діяльності керується вимогами чинного законодавства України та вживає заходи для врегулювання ситуації і вирішення юридичних питань з виплати вкладів та з карток, у тому числі у міжнародних судах (а.с.15-21).

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 6 травня 2014 року № 260.

Згідно із пунктом 5 цієї постанови банки, серед яких зазначено й АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зобов'язано припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

За змістом частини третьої статті 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Припинення діяльності філії не впливає на обсяг зобов'язань банку відповідно до чинного цивільного законодавства.

За положеннями статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що за договорами банківського вкладу, укладеними між сторонами, в банку виникло зобов'язання щодо повернення вкладнику коштів. А отже, є підстави для часткового задоволення позову про стягнення суми вкладів за договором від 24.12.2012 року у розмірі 7 726,14 доларів США, а також 8 782,65 грн 3% річних від суми вкладу, а за договором банківського вкладу від 14.03.2013 року - у розмірі 8 530,67 доларів США та 9 611,20 грн 3% річних від суми вкладу.

Заперечень щодо визначеного судом розміру банківських вкладів та нарахованих за ними процентів апеляційна скарга не містить.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом та обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_2 надав суду оригінали договорів банківського вкладу від 24.12.2012 року №SAMDN7539, від 14.03.2013 року №SAMDN4840 та квитанції про внесення коштів на депозитні рахунки, тобто достовірно довів факт виконання своїх зобов'язань за вказаним договором.

Відтак, саме на відповідача покладається обов'язок довести належне виконання своїх зобов'язань за договором банківського вкладу, а саме доказів того, що кошти були повернуті вкладникові, а також про відсутність коштів на депозитному рахунку позивача.

Вищезазначених доказів банком не подано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Натомість, доводи апелянта, що саме позивач повинен довести, що кошти з депозитних рахунків після закінчення строку дії депозитних договорів ним не зняті та що банк не виконав грошових зобов'язань є неспроможними.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ» (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави («Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини»).

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що відмовою повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до статті 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

У статті 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Цей же принцип закріплено і в статті 41 Конституції України.

Однак, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. У конкретному випадку його майном є грошові кошти, які банк на виконання умов договору відмовляється йому повернути.

Аналогічно не заслуговують на увагу твердження апелянта щодо стягнення на користь позивача коштів за договором банківського вкладу, який не був предметом спору у цій справі. Правильно встановивши дійсні обставини справи, суд разом з тим в резолютивній частині рішення допустив описку в номері договору від 24.12.2012 року, яка відповідно до ст. 269 ЦПК України може бути ним виправлена з власної ініціативи або за заявою учасників справи.

Таким чином, вирішуючи спір, місцевий суд повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 зважаючи, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надало доказів виконання своїх зобов'язань за договорами банківського вкладу.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - Тузової Владислави Олександрівни залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 17 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 31 жовтня 2018 року.