Провадження № 2/127/3154/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: судді Бойка В.М.,

за участю секретаря Ревтюх О.А.

Представника позивача ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про зобовязання укласти договір суд,-

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся позивач з вимогами визнати за позивачем ОСОБА_3, право користування займаним позивачем жилим приміщенням, а саме квартирою №6А в будинку 30 по вул. М.Зерова в м. Вінниці. Зобовязати виконавчий комітет Вінницької міської ради надати дозвіл житлово - експлуатаційній організації укласти з позивачем договір найму житлового приміщення, а саме квартиру №6А в будинку 30 по вул. М.Зерова в м. Вінниці.

Позов мотивовано тим, що 13.02.2016р. померла мати позивача ОСОБА_4, що проживала у квартирі №6А в будинку 30 по вул. М.Зерова в м. Вінниці та була її квартиронаймачем, що підтверджується довідкою житлово-експуатаційної організації ДП «ЖЕК №26» ВКФ «Будмашпрод» на балансі якого знаходиться будинок.

Після смерті матері позивачем зясовано, що вищезазначена квартира нею не була приватизована, відтак вона не є спадковим майном у звязку з чим позивач, як спадкоємиця, не може її успадкувати. Беручи до уваги похилий вік матері та її поганий стан здоровя вона потребувала стороннього догляду у звязку з чим більше пятнадцяти років фактично проживала разом з нею та проживає по сьогоднішній день у спірній квартирі, що підтверджується письмовими свідченнями сусідів та доказами сплати за житлово - комунальні послуги, що додано до позовної заяви. З огляду на викладене позивач вважає, що вона позивач отримувала право користування займаною квартирою №6А в будинку 30 по вул. М. Зерова в м. Вінниці, однак, у позивача відсутні передбачені законодавством документи, для реєстрації такого права.

Вищевказане і стало підставою для звернення позивача до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні покладався на розсуд суду.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Судом встановлено, що 13.02.2016р. померла мати позивача ОСОБА_4, що проживала у квартирі №6А в будинку 30 по вул. М.Зерова в м. Вінниці. ( а. с. 17, 30, )

Судом встановлено, що ОСОБА_4, що проживала у квартирі №6А в будинку 30 по вул. М.Зерова в м. Вінниці та була її квартиронаймачем, що підтверджується довідкою житлово-експуатаційної організації ДП «ЖЕК №26» ВКФ «Будмашпрод» на балансі якого знаходиться будинок. ( а.с. 30 )

Судом встановлено, що позивач є донькою померлої ОСОБА_4, що підтверджено, відповідним свідоцтвом про народження, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, з якого вбачається, що після одруження мати позивача змінила прізвище на « Ляховська». ( а.с. 11-12, 15-16, 18)

Суд бере до уваги надані позивачем докази щодо того, що ОСОБА_4 сплачувались комунальні послуги, що надавались за адресою кв. №6А в будинку 30 по вул. М.Зерова в м. Вінниці. ( а.с. 22-29)

ст. 29 ЦК України, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є приміщенні у відповідному населеному пункті, де фізична особа проживає постійно, переважно чи тимчасово. За місцем проживання проводиться реєстрація громадян, що є підставою для припущення про проживання особи в зазначеному будинку, квартирі.

Згідно статті 47 Конституції України держава гарантує можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст, 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 p.). Такий загальний захист поширюється, як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 p.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02,1999 p.). Пункт 2 ст, 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст. 8 Конвенції.

Відповідно до ч. 1, 2ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно по договору найму жилого приміщення.

Відповідно ч. 1ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем та ЖЕО (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані повністю підтверджені матеріалами справи а отже задоволенню підлягають в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача просив суд судові витрати залишити за ним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 61, 63, ЖК України. ст. 19 СК України, ст. 18. Закону України Про охорону дитинства. ст. 29. ЦК України, ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні ст.ст. 10, 12, 13, 259, 260, 263, 265, ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про зобовязання укласти договір задовольнити .

Визнати за ОСОБА_3, право користування займаною нею жилим приміщенням, а саме квартиру №6А в будинку 30 по вул. М.Зерова в м. Вінниці.

Зобовязати Виконавчий комітет Вінницької міської ради розглянути питання про надання дозволу житлово-експлуатаційної організації укласти з ОСОБА_3 договір найму житлового приміщення, а саме квартиру №6А в будинку 30 по вул. М.Зерова в м. Вінниці.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 26.10.2018

Суддя :