Ухвала

Іменем України

21 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 569/12416/15-ц

провадження № 61-44048ск18

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В.М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 9 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: виконавчий комітет Рівненської міської ради, управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком та земельною ділянкою, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Рівненська міська рада про усунення перешкод в користуванні майном та вселення, знесення житлового будинку та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні часткою житлового будинку, позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про зобов'язання виконати рішення ВК РМР шляхом знесення старого житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи - виконавчий комітет Рівненської міської ради, управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком та земельною ділянкою.

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач разом з ОСОБА_4 - батьком ОСОБА_3, були співвласниками старого будинку АДРЕСА_1, який обоє мали знести.

Після смерті ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину спірного будинку отримала його дочка - ОСОБА_3, яка перешкоджає в знесенні даного будинку.

Будинок розташований посередині земельної ділянки по АДРЕСА_1 займає основну її частину, заважає в обслуговуванні збудованого нового будинку, користуванні комунікаціями та побудові господарських приміщень, які необхідні для сім'ї позивача.

Просив суд усунути перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження належним йому новим будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_1 у м. Рівне та земельною ділянкою за вказаною адресою для обслуговування будинку шляхом зобов'язання відповідачки знести разом з ним старий будинок АДРЕСА_1, відповідно до рішення міськвиконкому № 132 від 14 квітня 1982 року, з припиненням права власності на 1/3 частину будинку, яка належить ОСОБА_3

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення її в житловий будинок АДРЕСА_1.

Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_3 є власником 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1, яку вона успадкувала після смерті її батька - ОСОБА_4

Власником 2/3 частки зазначеного будинку є ОСОБА_2, який здійснює по відношенню до вказаного житлового будинку дії по його пошкодженню та приведенню в нежитловий стан.

Просила суд зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні її власністю - 1/3 часткою житлового будинку АДРЕСА_1 та вселити її у вказаний будинок.

22 грудня 2015 року Виконавчим комітетом Рівненської міської ради було подано до суду зустрічний позов до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про виконання зобов'язання.

Позовну заяву мотивовано тим, що рішенням Рівненської міської ради від 14 квітня 1982 року № 132, ОСОБА_5 було надано дозвіл на будівництво нового будинку по АДРЕСА_1 та зобов'язано після закінчення будівництва нового будинку знести старий будинок за даною адресою.

Проте, після завершення будівництва житлового будинку, спадкоємцями після смерті ОСОБА_5, зобов'язання виконано не було.

Просить суд зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знести спірний житловий будинок, відповідно до часток кожного з них у праві власності.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - виконавчий комітет Рівненської міської ради, управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком та земельною ділянкою відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Рівненська міська рада, про усунення перешкод в користуванні майном та вселення, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні часткою житлового будинку задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкоди в користуванні власністю - 1/3 часткою житлового будинку АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_3 у вказаний будинок. У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про зобов'язання виконати рішення ВК РМР шляхом знесення старого житлового будинку відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 9 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2018 року - без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення перешкод в здійсненні права користування і розпорядження житловим будинком та земельною ділянкоюсуди виходили з того, що доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 проживає в будинку і користується земельною ділянкою безперешкодно. Будь-яких доказів відповідно до статті 391 ЦК України позивачем суду не подано, а судом під час розгляду справи не здобуто.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення її в житловий будинок АДРЕСА_1 суди виходили з того, що ОСОБА_3 є власницею 1/3 частини спірного будинковолодіння, отримавши у спадок після смерті свого батька ОСОБА_4, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 липня 2015 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом (спадкова справа №182/2015), технічним паспортом на садибний індивідуальний житловий будинок та те, що саме ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у користуванні власністю. Вказані обставини підтверджуються викладеними обставинами у позовних заявах самого ОСОБА_2

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2018 року і постанову Апеляційного суду Рівненської області від 9 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов, а в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, з підстав неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі є вимога про усунення перешкод в здійсненні права користування і розпорядження житловим будинком та земельною ділянкою, що є справою незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Таким чином ця справа є малозначною в силу своїх властивостей.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 9 серпня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко