БАБУШКІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 57
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2018 року м.Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Шевцова Т.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 Гуліси Тенгізівни до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної у м.Дніпро ради про зміну способу стягнення аліментів та визначення місця мешкання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

05 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_3 про визначення місце мешкання малолітньої дитини та збільшення аліментів на її утримання

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 05 лютого 2009 року перебувала з відповідачем у зарєєстрованному шлюбі. 07 квітня 2009 року у неї з відповідачем народився син ОСОБА_4. 06.12.2011 року шлюбі між нею та відповідачем було розірвано рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська. Відповідно до рішення суду місце мешкання сина ОСОБА_4 було визначено разом з нею.

15.07.2016 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5, в звязку з чим змінила прізвище на "Маказан". Наразі дитина - син ОСОБА_4, проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею та її чоловіком ОСОБА_5, має можливість зростати в умовах повноцінної сімї та бути забезпеченою увагою та любовю матері та відчима ОСОБА_5. Стосунки між сином ОСОБА_4 та її чоловіком збудовані на взаємній любові, повазі та розумінні. Вона та її чоловік мають стабільний заробіток та достатньо коштів для забезпечення фізичного та духовного розвитку сина ОСОБА_4, для виховання у ОСОБА_4 відчуття самоповаги повноцінного члена суспільства. Відповідач жодних витрат на утримання, виховання та розвиток сина ОСОБА_4, крім аліментів, призначених судом, - не несе. Між нею та відповідачем існує спір та непорозуміння з приводу визначення місця мешкання дитини та участі відповідача в виховані та розвитку сина ОСОБА_4.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська було визначено спосіб участі ОСОБА_6 у вихованні сина ОСОБА_4 шляхом систематичних побачень кожної неділі з 10.00 до 19.00 без присутності матері та спільний відпочинок з сином в літній період без присутності матері тривалістю не більш 14 днів на рік. Проте, сам відповідач порушує встановлений для нього порядок: систематично не виконує рішення суду, самовільно продовжує тривалість побачень с сином. Оспорює місце мешкання сина, вважає, що судовими рішеннями місце дитини не визначено. Фактично відповідач оспорює право дитини - сина ОСОБА_4, на мешкання разом з матірю. Розмір аліментів, які відповідач сплачує на утримання дитини - в твердій грошовій сумі - 500 грн. є недостатнім, а головне менш ніж визначено Законом - менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на утримання дитини - сина ОСОБА_4, слід збільшити. Просить суд визначити місце мешкання сина ОСОБА_3 ОСОБА_4 разом з нею та збільшити розмір аліментів, які слід стягувати з ОСОБА_3 на її користь на утримання сина ОСОБА_4, в твердій грошовій сумі до розміру 1500 грн.

10 жовтня 2017 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду на 27 листопада 2017 року.

24 листопада 2017 року до канцелярії суду надійшли письмові заперечення проти позову з додатками, на яких ґрунтуються заперечення.

27 листопада 2017 року справу знято з розгляду у звязку із занятістю судді в колегії з розгляду кримінального провадження.

12 лютого 2018 року до канцелярії суду надійшов Висновок Шевченківської районної у м.Дніпрі ради, як органу опіки та піклування.

21 лютого 2018 року в судовому засіданні оголошено перерву та надано час сторонам на підготовку відзиву на позов та відповідь на відзив, у відповідності до вимог ЦПК України, який набрав чинності з 15.12.2017 року.

01.03.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву

02.04.2018 року від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, у звязку з виробничою необхідністю.

03.04.2018 року від представника позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляду справи в порядку спрощеного провадження.

03.04.2018 року постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що на час розгляду справи сторони не перебувають у шлюбі і дана обставина сторонами не оспорюється.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01.07.2016 року справа №202/3825/16-ц на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягуються аліменти у розмірі 500 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 13.06.2016 року, які підлягають стягненню з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь позивача ОСОБА_5 (ОСОБА_3) Гуліси Тенгізовни.

Листом начальника Індустріального ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 13.02.2018 р. ( вих.№ В-9/3905 ) повідомлено, що на виконання виконавчого листа №202/3825/16-ц про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на корить ОСОБА_8 у розмірі 500,00 грн. щомісячно, відповідно даних АСВП, журналів вхідної/вихідної кореспонденції, відкриті виконавчі провадження відсутні. Заборгованість станом на 04.01.2018 р. відсутня.

З наданого представником відповідача відзиву на позов встановлено, що позовні вимоги в частині зміни способу стягнення аліментів визнається частково.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Крім того, Сімейний Кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Як встановлено судом, відповідач на даний час працює , має постійний , стабільний заробіток, а тому є підстави для зміни розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_5 (ОСОБА_3) Гуліси Тенгізовни на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 гривень, враховуючи дохід відповідача. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За правилами ч.ч.1,2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно з ч.ч.5,6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Тобто, мати дитини має перевагу при вирішенні питання про визначення місця мешкання дитини.

Як встановлено, Рішенням Інудстріального районного суду м.Дніпроптеровська було визначено спосіб участі відповідача у вихованні сина ОСОБА_4, шляхом систематичних побачень кожної неділі з 10.00 до 19.00 без присутності матері та спільний відпочинок з сином в літній період без присутності матері тривалістю не більш 14 днів на рік. Фактично місце мешкання дитини було визначено саме разом з матірю, про те відповідач не погоджуючись з таким висновком, заперечує проти того, щоб місце мешкання сина було саме разом з позивачкою - оскільки саме таку позицію виклав в своєму відзиві на позов.

Крім того судом встановлена наявність тривалого конфлікту між позивачем та відповідачем з приводу участі відповідача ОСОБА_3 у вихованні та розвитку сина ОСОБА_3 ОСОБА_4, цей факт не заперечували сторони та підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до Висновку виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Дніпро ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7, комісія з питань захисту прав дитини ухвалила про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матірю. Згідно зазначеного висновку підтверджуються наявні дані в матеріалах справи.

Під час обстеження умов проживання ОСОБА_7 ОСОБА_4 за місцем його мешкання - АДРЕСА_1, за місцем мешкання матері ОСОБА_2, яку проводили представники Управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Дніпро ради, відбулась бесіда представників Управління-служби з ОСОБА_7 ОСОБА_4, з метою зясування його особистої прихільності до батьків. Під час якої ОСОБА_4 висловив своє негативне ставлення до поведінки батька ( ОСОБА_3А.) по відношенню до матері ( ОСОБА_2Т.).

Відповідно до письмових заперечень та відзиву на позов, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в частині визначення місця мешкання дитини разом з матірю, оскільки жодним рішенням суду не було встановлено місце проживання ОСОБА_7 разом з матірю ОСОБА_2, оскільки позивач не має постійного місця мешкання, а за останнім місцем мешкання - АДРЕСА_2, рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, визнана втратившей право користування квартирою.

Крім того на думку відповідача, ОСОБА_2 не виконує рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 21.06.2016 року , яким для нього встановлено спосіб його участі у вихованні сина ОСОБА_7 ОСОБА_4. Він, відповідач, тривалий час позбавлений можливості побачитись з сином та спілкуватись з ним. Ставить під сумнів відомості, на які посилається орган опіки та піклування при обстеженні місця мешкання позивача та зясовані умови проживання сина ОСОБА_7 ОСОБА_4.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках..

У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на викладені приписи законодавства, враховуючи те, що на даний час дитина проживає з матірю, а батько дитини не визнає цей факт, то суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про визначення місця дитини разом з матірю, оскільки будь яких докізів наявності виняткових обставин, якіб вплинули на необхідність зміни місце мешкання дитини суду не надано.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 4 , 12 , 13 , 19 , 76-80, 81, 89, 141, 206 , 259 , 263-265 ЦПК України

В И Р І Ш И Л А:

Позовні вимоги у справі за позовом ОСОБА_2 Гуліси Тенгізівни до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної у м.Дніпро ради про зміну способу стягнення аліментів та визначення місця мешкання малолітньої дитини задовольнити частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з матірю - МАКАЗАН Гулісою Тенгізівною, ІНФОРМАЦІЯ_5

З дня набрання рішення суду законної сили змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 (ОСОБА_3) Гуліси Тенгізовни на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 гривень, щомісячно, і до повноліття дитини.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на корить ОСОБА_2 Гуліси Тенгізівни сплачений судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на корить держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя Т.В.Шевцова