Справа № 1007/2550/11 Головуючий у І інстанції Дутчак І. М.
Провадження № 22-ц/780/2635/18 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 26 20.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А. , Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2011 року представник ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи збільшення позовних вимог, просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором кредиту від 08 серпня 2008 року № 92608 Ф ИЖН 125086 К 1 у розмірі 109 903, 60 доларів США та 1 170 184 грн. 11 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 08 серпня 2008 року між банком і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в розмірі 60 236,00 доларів США на строк із 08 серпня 2008 року по 07 серпня 2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних. За умовам цього договору позичальник зобов'язувався сплачувати заборгованість за кредитом щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця в розмірі не менше 739,00 доларів США, з яких платіж по кредиту складає суму згідно із графіком, останній платіж у розмірі 484,90 доларів США сплачується в день закінчення строку, на який видано кредит.

Також 08 серпня 2008 року з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між Банком і ОСОБА_3 укладений договір поруки № 92608 Ф ИЖН 125086 П 1, за умовами якого остання поручилася перед банком за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором.

Вказує, що своїх зобов'язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконував, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 04 липня 2016 року складає 109 903,60 доларів США та 1 170 184 грн. 11 коп., з яких: 52 045,08 доларів США - строкова заборгованість по кредиту, 6141,14 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 751,59 доларів США - поточна заборгованість по процентам, 50 965,78 доларів США - прострочена заборгованість по процентам; 108 241 грн. 44 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та 1 061 942 грн. 68 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів, що змусило його звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку кредитну заборгованість у розмірі 83 155 доларів США 46 центів та 521 799 грн. 51 коп., з яких: 58 186,22 доларів США - заборгованість за кредитом, 24 969,24 доларів США - заборгованість по процентам, 48 878,12 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 472 921,39 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів; та судові витрати в розмірі 1820 грн., у задоволенні іншої частині позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, представник банку подав апеляційну скаргу, в якій просить в частині в якій відмовлено в задоволенні інших позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано того, що сторони погодили між собою строк позовної давності за будь-якими платежами та вимогами тривалістю у три роки, а тому застосування строку позовної давності в один рік до вимог про стягнення пені є безпідставним. Крім того вважає, що місцевий суд необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_3, оскільки за умовами укладених між сторонами договорів порука дійсна до припинення забезпеченого нею зобов'язання позичальника за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи , недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими , невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами порушено договірні зобов'язання за кредитним договором щодо повернення грошових коштів, однак позивачем було пропущено строк для звернення із позовом до поручителя про стягнення цих коштів, а тому вони підлягають стягненню в судовому порядку із урахуванням нарахованих штрафних санкцій з одного ОСОБА_2 Поряд з цим, штрафні санкції в частині нарахування пені підлягають стягненню в межах річного строку позовної давності, встановленого пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», і відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 92608 Ф ИЖН 125086 К 1, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в розмірі 60 236,00 доларів США на строк із 08 серпня 2008 року по 07 серпня 2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних. За умовам цього договору позичальник зобов'язався сплачувати заборгованість за кредитом щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця в розмірі не менше 739,00 доларів США, з яких платіж по кредиту складає суму згідно із графіком, останній платіж у розмірі 484,90 доларів США сплачується в день закінчення строку, на який видано кредит.

Також 08 серпня 2008 року з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між Банком і ОСОБА_3 укладений договір поруки № 92608 Ф ИЖН 125086 П 1, за умовами якого остання поручилася перед банком за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором.

За змістом п. п. 3.2.5, 3.2.6 кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань позичальника за цим договором, забезпеченого іпотекою, у разі неналежної сплати страхових платежів за договором страхування майна, переданого в іпотеку, від усіх ризиків та договору страхування власного життя, а також невиконання зобов'язань за кредитним договором.

Згідно із п. 2.1 договору поруки у випадку невиконання позичальником зобов'язань по договору, Кредитор звертається з письмовою вимогою до позичальника та поручителя.

Відповідно до п. 4.2 вказаного договору порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя.

Останній платіж у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем ОСОБА_2 здійснено 25 лютого 2010 року.

22 квітня 2010 року ПАТ АБ "Укргазбанк" направляло ОСОБА_2 листа, у якому повідомляло його про те, що 07 серпня 2009 року закінчився строк дії договору страхування квартири АДРЕСА_1, яка є предметом застави, просив його укласти новий договір страхування квартири та повідомляв, що у разі не укладення такого договору Банк буде змушений вимагати сплати штрафу та звертатися з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

Цю вимогу Позичальник одержав 04 травня 2010 року.

27 грудня 2010 року ПАТ АБ "Укргазбанк" направило претензії ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у яких повідомлялося про те, що станом на 27 грудня 2010 року Позичальник прострочив виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, просило сплатити протягом 10 днів з дня отримання претензії прострочену суму заборгованості та попереджало, що у разі несплати цієї суми буде звертатися до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Зазначену претензію поручитель ОСОБА_4 одержала 14 січня 2011 року, точної дати отримання даної вимоги позичальником ОСОБА_2 судом не встановлено.

Таким чином, пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, банк змінив строк виконання основного зобов'язання.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 04 липня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 перед Банком складає 109 903,60 доларів США та 1 170 184 грн. 11 коп., з яких: 52045,08 доларів США - строкова заборгованість по кредиту, 6141,14 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 751,59 доларів США - поточна заборгованість по процентам, 50965,78 доларів США - прострочена заборгованість по процентам; 108241 грн. 44 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 1061942 грн. 68 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів (а. с. 157-164).

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно із ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка неминуче має настати.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16, строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг строку за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Верховний Суд України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-1138цс15 висловив правову позицію та зазначив, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий суд, обґрунтовано встановивши порушення відповідачами умов кредитного договору, проте неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про припинення дії поруки, оскільки у даному випадку банк пред'явив до боржників вимогу про дострокове повернення коштів, яку ОСОБА_4 отримала 14 січня 2011 року, тим самим змінивши строк виконання основного зобов'язання, а з позовом звернувся 06 червня 2011 року, тому банк не порушив шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя про стягнення заборгованості.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про застосування до вимог про стягнення неустойки річного строку позовної давності відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає солідарному стягненню кредитна заборгованість на користь банку у розмірі 83 155,46 доларів США (58 186,22 доларів США - заборгованість за кредитом і 24 969,24 доларів США - заборгованість по процентам) та 521 799 грн. 51 коп. (48 878 грн. 12 коп. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту і 472 921 грн. 39 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів) із застосуванням строку позовної давності відповідно до ст. 258 ЦК України.

Проте, доводи апеляційної скарги про те, що сторони встановили строк дії поруки у три роки відповідно до п. 5.8. кредитного договору, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки даний пункт договору не передбачає встановлення строку для вимог про стягнення пені, а розширеному тлумаченню даний пункт підлягати не може, оскільки це не відповідає вимогам закону.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог у рівних частинах по 31 320 грн. 11 коп. з кожного.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції в підлягає скасуванню, у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з'ясуванням усіх обставин справи, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Укргазбанк».

Керуючись ст. ст. 367, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 92608 Ф ИЖН 125086 К 1 від 08 серпня 2008 року в розмірі 83 155 (вісімдесят три тисячі сто п'ятдесят п'ять) доларів США 46 центів та 521 799 (п'ятсот двадцять одна тисяча сімсот дев'яносто дев'ять) грн. 51 коп., з яких: 58 186,22 доларів США - заборгованість за кредитом, 24 969,24 доларів США - заборгованість по процентам, 48 878,12 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 472 921,39 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» судові витрати у рівних частинах по 31 320 (тридцять одній тисячі триста двадцять) грн. 11 коп. з кожного.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: