ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача КрижанівськоїГ.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості з аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2018 року, ухваленого в складі судді Рибалки Ю.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він та відповідач є батьками трьох спільних малолітніх дітей. Згідно Договору між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат) від 10 жовтня 2013 року, з урахуванням вже сплачених коштів на утримання дітей, позивач має заборгованість зі сплати аліментів за період з травня 2016 року по грудень 2017 року у сумі 350 700 грн.

Вказував, що з причин відсутності необхідних доходів, не може сплачувати аліменти у визначеному договором розмірі, а сплачує їх з розрахунку 6 000 грн. в місяць на трьох дітей.

Зазначав, що звертався до суду з позовом про зменшення встановленого у відповідному договорі розміру аліментів, однак відповідні умови договору залишені без зміну зв'язку з чим ОСОБА_2 просив суд частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у сумі 300 000 грн. за період з травня 2016 року по грудень 2017 року (включно).

Крім того, 27.03.2018 відповідач звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Зазначала, що ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів за період з травня 2016 року по березень 2018 року, з урахуванням сплачених коштів у розмірі 423 600 грн.

Справа № 756/505/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1098/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Рибалка Ю.В. .
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Враховуючи, що відповідач аліменти в розмірі, що передбачений договором, не сплачує, просила стягнути останнього заборгованість в сумі 423 600 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість зі сплати аліментів, згідно з договором між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат) від 10 жовтня 2013 року № 4095, за період з травня 2016 року по березень 2018 року (включно) у сумі 405 600, 00 грн.

У задоволенні іншої частини вимог зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вказував, що договором, укладеним між сторонами, передбачено перегляд умов щодо розміру аліментів, у зв'язку з чим ОСОБА_2 неодноразово звертався до ОСОБА_3 з проханням зменшити розмір аліментів з 24 300 грн., з розрахунку по 8 100 грн. на кожну дитину на місяць, до 6000 грн., ту суму, яку він може сплачувати та сплачує на даний час.

Звертав увагу суду, що матеріали виконавчого провадження та інші докази у справі підтверджують, що у позивача недостатньо доходів для сплати аліментів у розмірі 24 300, 00 грн. на місяць., зокрема, підприємницька діяльність, якою позивач займається з 2003 року не приносить доходів, достатніх для сплати аліментів у визначеному розмірі, а також послуги позивача як артиста та автора художніх творів не мають попиту.

Наголошував, що матеріали справи містять відомості, що матеріальний стан позивача суттєво зменшився після укладення Договору між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат) від 10 жовтня 2013 року.

Зазначав, що суд першої інстанції проігнорував вимоги ст. 26, 27 Декларації прав людини, національної судової практики та помилково зазначив, що підстав для звільнення від сплати заборгованості судом не встановлено.

Крім того, зауважив, що посилання суду на публікації позивача в соціальних мережах, як на докази у справі, не відповідають нормам чинного законодавства України, а відповідно не можуть бути доказами, а лише є інформацією.

Враховуючи наведене, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовити у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення суми заборгованості у розмірі 300 000 грн. В іншій частині рішення суду просив залишити без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано. У шлюбі сторони мають троє дітей: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

10 жовтня 2013 року сторонами укладено Договір про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат), в якому сторонами погоджено місце проживання дітей, порядок здійснення батьківських прав та сплати аліментів і додаткових витрат (а.с. 77-81, т. 1). Вказаний Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу МазарчукН.В., реєстровий номер 4095.

Згідно положень вказаного Договору неповнолітні діти проживають разом з відповідачем, а позивач зобов'язувався сплачувати аліменти на їх утримання.

Відповідно до п. 4.3 Договору розмір аліментів, які підлягають сплаті позивачем на користь відповідача встановлений у національній валюті гривня у сумі не менше 8100 грн. на одну дитину. Сплата аліментів здійснюється щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на всіх дітей, загальною сумою 24 300 грн.

Згідно п. 5.3. Договору сторони зобов'язалися переглянути умови цього договору протягом одного місяця з моменту настання певних обставин, зокрема, у разі зміни матеріального стану, погіршення здоров'я будь-якої із сторін договору тощо. Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 13.1 Договору).

Згідно довідки ДПІ у Подільському районі ГУДФС у м. Києві від 06 грудня 2016 року, ОСОБА_2 протягом 2015 року отримав дохід у сумі 35 968 грн., протягом 2016 року - 38 764 грн., протягом 2017 року - 20 307 грн.

Позивач перебуває на обліку ДПІ у Подільському районі ГУДФС у м. Києві як фізична особа - підприємець, з 2003 року. З 1 січня 2012 року здійснює свою діяльність на спрощеній системі оподаткування. Згідно з поданими податковими деклараціями платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця обсяг доходу складає за період 2014 - 2016 років - 0,00 грн., за 9 місяців 2017 року - 0,00 грн.

Залишок коштів на рахунку позивача, відкритому у відділенні № 25 ПУМБ в м. Києві станом на 11 грудня 2017 року складає 2 066 грн. (а.с 23, т. 1).

Заборгованість позивача по сплаті аліментів, з урахуванням сплачених коштів складає 423 600 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про звільнення його від сплати заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено тих обставин, якими останній обґрунтовує свій позов. В той же час, задовольняючи частково позов ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів за договором, суд, з урахуванням інтересів дітей, вважав наявними підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. (ст. 192 СК України).

Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Звертаючись до суду із позовом про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, ОСОБА_2 посилався на те, що його матеріальний стан суттєво змінився, у зв'язку з чим у останнього відсутня можливість сплачувати аліменти на трьох неповнолітніх дітей у загальній сумі 24 300 грн. При цьому розмір аліментів, який позивач вважає за можливе сплачувати становить 6 000 грн. з розрахунку на трьох дітей, тобто по 2 000 грн. на кожну дитину.

Крім того, позивачем звернуто увагу на погіршення стану свого здоров'я та необхідність утримувати хворого батька та доньку від іншого шлюбу.

Разом з тим, доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем до суду не надано.

Застосування положень ст. 197 СК України у даному спорі без надання стороною належних доказів, які могли б підтвердити обставини, що мають істотне значення для вирішення питання щодо звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах не можливе.

Також судом надано оцінку тому факту, що 10 жовтня 2013 року позивачем добровільно укладено з відповідачем Договір між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат), в якому сторони погодили розмір аліментів на кожну дитину, при цьому на момент укладення даного договору офіційний дохід позивача також не дозволяв сплачувати аліменти у погодженому розмірі.

Відтак слід дійти висновку, що фінансова спроможність ОСОБА_2 повною мірою може забезпечити сплату як заборгованості по аліментам так і щомісячні розрахунки, у встановленому в договорі розмірі.

Крім того, станом на день розгляду справи, вказаний договір є чинним, а відтак зобов'язання позивача за даним договором не припинилися та підлягають виконанню незалежно від обставин, зазначених як в позові так і в апеляційній скарзі, які не були підтверджені належними доказами.

Правильним є посилання суду першої інстанції на захист інтересів дітей, оскільки розмір заборгованості, від сплати якої просить звільнити позивач, є досить великим, а відтак у разі задоволення позовної вимоги, інтереси неповнолітніх дітей будуть беззаперечно порушені, що є недопустимим згідно норм Закону України «Про охорону дитинства» та Конвенції про права дитини.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог зустрічного позову, а також погоджується з розміром заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про те, що договором, укладеним між сторонами передбачено перегляд умов щодо розміру аліментів, у зв'язку з чим ОСОБА_2 неодноразово звертався до ОСОБА_3 з проханням зменшити розмір аліментів, судом відхиляються з огляду на те, що даний факт не позбавляє позивача обов'язку виконувати чинні умови укладеного договору.

Посилання ОСОБА_2 на те, що підприємницька діяльність, якою позивач займається з 2003 року, не приносить доходів, достатніх для сплати аліментів у визначеному розмірі, а також послуги позивача як артиста та автора художніх творів не мають попиту є безпідставними, оскільки при укладенні договору у 2013 році позивач свідомо погодив розмір аліментів, який він буде сплачувати щомісячно на кожну дитину, тобто дохід від підприємницької та творчої діяльності не були основним джерелом для сплати аліментів.

Враховуючи викладене, при встановленні обставин справи та ухваленні рішення, судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову та часткове задоволення зустрічного позову, про що ухвалив відповідне рішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді