Справа № 2-478/2010
У Х В А Л А

"24" вересня 2018 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. , . розглянувши заяву ОСОБА_1 про роз'яснення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2010 року у справі № 2-478/2010 у справі за позовом ОСОБА_2 до Матюшівської сільської ради та ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на землю та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,-

В С ТА Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, мотивуючи тим, що Білоцерківським міськрайонним судом 19.02.2010 року по справі №478/2010 постановлено рішення, яким позов від 11.02.2010 року задоволено та встановлено факт, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 і визнано за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та вклад на рахунок НОМЕР_1, відкритий у Сбербанку №211/30 на ім'я ОСОБА_3 Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 09.02.2004 року, виданий ОСОБА_4, розташованої в АДРЕСА_2 Київської області. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.02.2006 року видане завідуючим Білоцерківської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 про прийняття всього майна ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме: в частині прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки розміром 0,8587 га., яка розташована на території АДРЕСА_2 Позивач вказує на те, що резолютивна частина вищевказаного рішення є цілком незрозумілою для повної реалізації, а саме в якій частині прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки розміром 0,8587 га, яка розташована на території АДРЕСА_2 є недійсною тому, як незважаючи на рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 19 лютого 2010 року оформлено та видано йому нові державні акти на зазначені земельні ділянки, вказує, що незрозумілість резолютивної частини рішення перешкоджає його виконанню та реєстрації прав власності на нерухоме майно. У рішенні не конкретизується, в якій самі частині визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.02.2006 року за реєстром №1-189 ОСОБА_1 А тому, ОСОБА_1 просить суд роз'яснити вищевказане рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2010 року у справі №2-478/2010 в частині дій нотаріуса Білоцерківської районної держаної нотаріальної контори щодо частково недійсного свідоцтва ВСО №353846 від 22 лютого 2006 року за реєстраційним №1-189 про право на спадщину за законом у вигляді земельної ділянки розміром 0,8587 га, яка розташована на території АДРЕСА_2 а також конкретизувати, чи підлягає ОСОБА_1 усуненню від спадкування на земельну ділянку щодо будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у відповідності до свідоцтва НОМЕР_3 від 22 лютого 2006 року за реєстраційним № 1-187 по АДРЕСА_2, яке є чинним та інших земельних ділянок, які належали ОСОБА_4 Крім того, просить роз'яснити які саме дії мають вжитись щодо державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 09.02.2005 року виданий Матюшівською сільською радою на ім'я ОСОБА_4, який визнано недійсним та зберігається в матеріалах спадкової справи №589/2005.

Оглянувши подану заяву, суд вказує на таке.

Згідно ч.1, ст.271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд розяснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Особа, яка ініціювала роз'яснення суду, у відповідній заяві має вказати, що саме у резолютивній частині рішення для неї є незрозумілим, які є варіанти тлумачення рішення та як саме невизначеність та нечіткість резолютивної частини рішення суду може вплинути на ефективність його виконання.

За положеннями вказаної статті рішення суду може бути роз'яснено у разі, якщо без такого роз'яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз'яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

У відповідності до ч.3 ст. 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз'яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз'яснення рішення.

За своєю правовою суттю роз'яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю, якщо рішення є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, роз'яснення полягає в тому, що суд не в праві давати відповідь на нові та невирішені ним вимоги, а лише має роз'яснити положення постановленого рішення, які нечітко сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Крім того, пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що відповідно до ЦПК України роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2010 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було задоволено позов ОСОБА_2 до Матюшівської сільської ради та ОСОБА_1 Суд вирішив: встановити факт, що ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 і визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та вклад на нарухнку НОМЕР_1, відкритий в Сбербанку №211/30 на ім'я ОСОБА_3; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 09.02.2004 року, виданий ОСОБА_4, розташованої в АДРЕСА_2 Київської області; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.02.2006 року видане завідуючим Білоцерківської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 про прийняття всього майна ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме: в частині прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки розміром 0,8587 га., яка розташована на території АДРЕСА_2

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05.08.2010 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2010 року було залишено без змін.

А ухвалою Верховного Суду України від 17.01.2011 року було відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження у вище вказаній справі.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 22.01.2018 року звертався з заявою про роз'яснення рішення суду, за результатами розгляду якої суддею Білоцерківського міськрайонного суду Кошель Б.І. було постановлено ухвалу від 02.02.2018 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1

Постановою Апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз'яснення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2010 року та зазначено, що вказане рішення суду є чітким, зрозумілим та не потребує додаткових роз'яснень.

Таким чином, та враховуючи викладене суд звертає увагу позивача, що вищеописана заява вже була розглянута по суті та додаткового розгляду не потребує.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства.

Згідно ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачу, оскільки, позивачем повторно подано заяву, яка вже розглянута по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 143-144 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про роз'яснення рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2010 року у справі № 2-478/2010 у справі за позовом ОСОБА_2 до Матюшівської сільської ради та ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на землю та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом - повернути позивачу.

Визнати дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами.

Ухвала може бути оскаржена.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяБ. І. Кошель