Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа №569/9569/14-ц

провадження № 61-16034св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідач - ОСОБА_5;

третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради.

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року в складі колегії суддів Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог указувала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого має сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, син залишився проживати з матір'ю, з відповідача стягнуто аліменти на сина в розмірі 400 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на те, що син є особою з інвалідністю з дитинства та призначених у 2013 році аліментів не достатньо для підтримання відповідного рівня життя дитини, позивач просила збільшити розмір аліментів на сина до 800 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, ураховуючи те, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їхнього сина.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2016 року в складі судді Ковальова І. М., позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на сина в сумі 800 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття та позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносного його сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що призначений у 2013 році розмір аліментів не відповідає інтересам дитини; відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не проявляє до нього батьківської любові і турботи, не надає матеріального забезпечення на його утримання, а відповідно до висновку органу опіки та піклування доцільно позбавити відповідача батьківських прав.

Постановою апеляційного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції в частині позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав скасовано. У задоволенні позову в цій частині відмовлено. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте наявність виключних підстав, з якими закон пов'язує можливість позбавлення батьківських прав, не доведено.

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Рівненської області, в якій просила скасувати зазначену постанову в частині відмови їй у позові про позбавлення відповідача батьківських прав. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не взяв до уваги, що свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками є підставою для позбавлення останнього батьківських прав відносно їхнього сина.Крім того, апеляційний суд безпідставно відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача майже через рік після ухвалення рішення суду першої інстанції, що є порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду 10 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

16 травня 2018 року від ОСОБА_5 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, який мотивований тим, що постанова апеляційного суду прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

16 травня 2018 року справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Предметом касаційного оскарження є постанова апеляційного суду в частині вирішення позову про позбавлення батьківських прав. В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржується, а тому не переглядається в касаційному порядку.

Суди встановили, що з 10 червня 2005 року сторони по перебували у зареєстрованому шлюбі, та в них є син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 січня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Цим же рішенням з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на сина в сумі 400 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом й до досягнення дитиною повноліття. Син сторін проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 вказувала на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній не виконує свого батьківського обов'язку щодо виховання дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він зокрема ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 06 жовтня 2014 року визнано доцільним позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав на підставі статті 9 Конвенції про права дитини та статті 164 СК України, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які були б законною підставою для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, не надано.

Доводи касаційної скарги про неправомірність поновлення апеляційним судом строку на апеляційне оскарження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 не заслуговують на увагу, оскільки питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вирішено на стадії відкриття апеляційного провадження, за результатами якого постановлюється ухвала.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, а зводяться до незгоди з постановою апеляційного суду та викладення обставин справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат