Головуючий у І інстанції Яровенко Н.О.
Провадження № 22-ц/824/258/2018 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 жовтня 2018 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Шуляку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» про стягнення матеріальних збитків та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом та просив про його задоволення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 грудня 2015 року о 14 годині ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Тойота Прадо», д.н.з. НОМЕР_1, по мосту Патона в м. Києві (електроопора №73) не дотримався безпечної швидкості руху та при виникненні перешкоди, яку водій був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безперешкодного об»їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив зіткнення із стоячим автомобілем НОМЕР_2, який від удару заїхав на платформу евакуатора «ТАТА», д.н.з. НОМЕР_3, в результаті чого дані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 червня 2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 завдав легких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та пошкодив його автомобіль НОМЕР_2. Зокрема, в результаті ДТП позивач 27 грудня 2015 року потрапив до лікарні із діагнозом забій, пошкодження зв'язок лівого гомілково-ступеневого суглобу, забій м»яких тканин лівої гомілки, розтягнення м»язово-зв»язкового апарату шийного, грудного відділів хребта, що підтверджується випискою №35233 із медичної карти стаціонарного хворого. Для проведення лікування та відновлення здоров»я ОСОБА_3 поніс витрати у розмірі 711 грн. 66 коп.

Вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 24.04.2016 року, виконаного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, дорівнює 229 222 грн. 14 коп.

Крім того, ОСОБА_3 в зв'язку із ДТП поніс додаткові витрати у вигляді оплати послуг спеціаліста ФОП ОСОБА_4 на суму 1 000 грн. та витрати, пов'язані із транспортуванням пошкодженого автомобіля, в розмірі 1 040 грн.

Окрім матеріальних збитків та майнової шкоди позивач посилався на те, що йому завдано також моральної шкоди, яка полягає у необхідності проведення лікування більш одного місяця, внаслідок чого були порушені соціальні зв'язки та звичайний уклад життя ОСОБА_3, у душевних стражданнях, пов'язаних із страхом того, що здоров»я позивача може повністю не відновитися після отриманих пошкоджень, у відчутті болю та страждань, пов'язаних із неможливістю самостійно пересуватись та необхідності сторонньої допомоги у період лікування, а також у невизнанні відповідачем своєї провини та відмові добровільно відшкодувати завдані матеріальні збитки та шкоду. Розмір моральної шкоди ОСОБА_3 оцінив у 20 000 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «СК «Скайд», до якої 08.07.2016 року звернувся позивач ОСОБА_3 із заявою про виплату страхового відшкодування, однак жодної відповіді від ПАТ «СК «Скайд» на своє звернення не отримав.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ПАТ «Страхова компанія «Скайд» в солідарному порядку 253 351 грн. 80 коп., що складається із витрат, понесених ним на лікування, в розмірі 711 грн. 66 коп.; матеріальних збитків, завданих автомобілю внаслідок ДТП, згідно Звіту визначення вартості матеріального збитку в сумі 229 222 грн. 14 коп.; витрат, понесених на оплату послуг спеціаліста, в розмірі 1 000 грн.; витрат, пов'язаних із транспортуванням пошкодженого автомобіля, в розмірі 1 040 грн.; неотриманих доходів в зв'язку з перебуванням у лікарні в період з 27.12.2015 по 29.01.2016 року в розмірі 1 378 грн. та завданої в зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 181 262 грн. 14 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп. та 2 035 грн. судового збору, а всього 188 297 грн. 14 коп.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Скайд» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн. 00 коп., 500 грн. судового збору, а всього 50500 грн. 00 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 в особі представника - адвоката ОСОБА_5, подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі. Обгрунтовуючи скаргу, посилався на розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_2, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом; складення Звіту про визначення матеріального збитку від 24.04.2016 року з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів через майже чотири місяці після ДТП особою, яка не долучила до звіту копії сертифіката оціночної діяльності №15564/13, виданого Фондом Державного майна від 08 листопада 2013 року, що викликає сумніви у даному Звіті; недоведеність належними та допустимими доказами факту завдання ОСОБА_3 моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від позивача ОСОБА_3 останній просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 заперечив та просив рішення суду залишити без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача ОСОБА_2 в апеляційному суді подану відповідачем апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 27 грудня 2015 року о 14.00, керуючи автомобілем «Тойота Прадо», д.н.з. НОМЕР_1, по мосту Патона в м. Києві (електроопора № 73), не дотримався безпечної швидкості руху та при виникненні перешкоди, яку водій спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безперешкодного об'їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив зіткнення зі стоячим автомобілем НОМЕР_2, який від удару заїхав на платформу евакуатора «ТАТА», д.н.з. НОМЕР_3, в результаті чого дані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (том 1, а.с.11).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, розмір яких згідно Звіту № 1276 про визначення вартості матеріального збитку від 24.04.2016 року дорівнює 229 222 грн. 14 коп. (том 1, а.с.16-25).

Крім того, ОСОБА_3 понесено витрати в зв'язку з лікуванням внаслідок отриманих від ДТП травм на загальну суму 711 грн. 66 коп., що підтверджується копіями чеків (том 1, а.с.15) та виписками з медичної картки стаціонарного хворого (том 1, а.с.12-14), а також витрати по оплаті послуг спеціаліста ФОП ОСОБА_4 на суму 1 000 грн. (том 1, а.с.26) та витрати, пов'язані з транспортуванням автомобіля після ДТП, в розмірі 1 040 грн. (том 1, а.с.27).

Цивільно-правова відповідальність, пов'язана з експлуатацією автомобіля «Тойота Прадо», д.н.з. НОМЕР_1, була застрахована в ПАТ «Страхова компанія«Скайд».

08.07.2016 та 10.08.2016 рокуОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Скайд» із заявою про виплату страхового відшкодування шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивача (том 1, а.с.41, 42), однак виплату страхового відшкодування здійснено не було.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_2 на його користь матеріальної шкоди в сумі 181 262 грн. 14 коп., моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. 00 коп. та стягнення з ПАТ«Страхова компанія «Скайд» на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн. 00 коп., суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості в цій частині, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

За загальним правилом, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Спеціальним законом, який також врегульовує спірні правовідносини, що склались між сторонами, є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-ІУ, відповідно до ст.6 якого страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно ст. 3 Закону №1961-ІУ метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника, прийняте вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Пунктом 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки страхова сума згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності володільця автомобіля «Тойота Прадо», д.н.з. НОМЕР_1, обмежена 50 000 грн., а розмір завданих позивачу ОСОБА_3 внаслідок ДТП за участю застрахованого автомобіля матеріальних збитків є більшим вказаної страхової суми, законним та обґрунтованим є висновок суду про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Скайд» на користь ОСОБА_3 50 000 грн. страхового відшкодування та стягнення з ОСОБА_2, як особи, винуватої у завданні позивачу матеріальної шкоди, різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а також витрат на лікування позивача внаслідок отриманих від ДТП травм на загальну суму 711 грн. 66 коп., витрат по оплаті послуг спеціаліста ФОП ОСОБА_4 на суму 1 000 грн. та витрат, пов'язаних з транспортуванням автомобіля після ДТП, в розмірі 1 040 грн., а всього 181 262 грн. 14 коп.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи той факт, що неправомірними, винними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_3 завдано тілесних ушкоджень, внаслідок чого він перебував на стаціонарному лікуванні, а також було пошкоджено його майно у вигляді автомобіля НОМЕР_2, що підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, обґрунтованим та таким, що відповідає положенням ст.ст. 23, 1167 ЦК України, є висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про допущені при складанні Звіту про визначення матеріального збитку від 24.04.2016 року порушення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують, оскільки відповідач в разі незгоди з розміром збитків, визначених у звіті, мав можливість просити про призначення по справі експертизи, як під час розгляду його заяви про перегляд заочного рішення, так і під час подачі ним апеляційної скарги на рішення суду. Натомість такого клопотання відповідачем чи його представником заявлено не було, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти вимог позивача.

Необґрунтованими є і доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення відповідача ОСОБА_2 про розгляд зазначеної справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України (в редакції, діючій на момент розгляду справи) у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

З матеріалівсправи вбачається, що судові повістки (том 1, а.с.63-64, 90, 93) направлялися за адресою реєстрації відповідача, а тому в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України (в редакції, діючій на момент розгляду справи) ОСОБА_2 був повідомлений про розгляд справи належним чином.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можебути підставою для скасування або зміни рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: