АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 637/50/18 (категорія: спадкові)

Провадження № 22ц/790/4372/18

06 вересня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Бровченка І.О.,

- Бурлака І.В.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 30 травня 2018 року (суддя - Стеганцов С.М.)

у цивільній справі (№ 637/50/18) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Шевченківського нотаріального округу Харківської області Томчук Сергій Миколайович

про визнання права на обов'язкову частку у спадщині,-

ВСТАНОВИВ:

18.01.2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом в якому просила визнати за нею, як за повнолітньою непрацездатною дитиною, право на обов'язкову частку у спадщині в розмірі 1/ 4 частини після смерті своєї матері ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мати - ОСОБА_7, після чого вона звернулася з письмовою заявою до приватного нотаріуса Томчук С.М. з приводу прийняття обов'язкової частки у спадщині та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 тисяч 756 гривень.

15 січня 2018 року приватним нотаріусом було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за № 14/01-16 від 15.01.2018 року у зв'язку з тим, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 не була непрацездатною особою за віком, а спадкодавець належну їй земельну ділянку заповіла у власність іншій доньці - ОСОБА_5

На думку позивача її права на обов'язкову частку у спадщині було порушено вищезазначеною відмовою нотаріуса, так як на день смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 року вона знаходилась на пенсії за вислугою років і мала вік 55 років, тому просить визнати за нею право на обов'язкову частку у спадщині після смерті матері у розмірі 1/ 4частини.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 30 травня 2018 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати з оплати судового збору та витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 37 980, 46 грн.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що для категорій повнолітніх дітей спадкодавця, вдови (вдівця), батьків спадкодавця законодавець вимагає встановлення у даному випадку факта їх непрацездатності, але одночасно визначення цього поняття у статті 1241ЦК України не наводиться.

Встановивши, що на момент смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 року позивач ОСОБА_3 мала повні 55 років, тобто була повнолітньою, районний суд заперечив її непрацездатність, не зважаючи на те, що з 06.05.2006 року вона знаходиться на пенсії за вислугою років, тобто впродовж одинадцяти років на момент смерті матері.

Районний суд, на думку апелянта, зневажив методологічною основною визначення поняття «непрацездатності», що викладена у Рішенні Конституційного Суду України від 11.02.2014 року за № 1-рп/2014. У цій справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обов'язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця) у пункті 2.3. зазначеного вище Рішення Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів І, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний». Так, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV, абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV з наступними змінами до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку.

Таким чином, перебування позивача на пенсії за вислугою років дає законні підстави вважати її непрацездатною особою, оскільки призначена їй пенсія також є пенсією за віком у контексті ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV з наступними змінами.

Приватний нотаріус Шевченківського РНО Харківської області Томчук С.М. подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що ОСОБА_3 на день смерті її матері не досягла пенсійного віку у розмінні ст. 1241 ЦК України.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а представник ОСОБА_5 - ОСОБА_9 та ПН Шевченківського РНО Харківської області Томчук С.М.заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню за таких підстав.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України право на обов'язкову частку в спадщині мають право: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 за свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 30.10.1961 року - (дошлюбне прізвище «ОСОБА_3») являється рідною донькою ОСОБА_10 та ОСОБА_7 (а.с.27).

Зміна прізвища позивача з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3» підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 4 від 17.01.2018 року (а.с.26).

В подальшому позивач змінила прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3», що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0 від 17.01.2018 року (а.с.25).

Позивач є пенсіонером за вислугою років з 06.05.2006 року, отримує пенсію відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на час відкриття спадщини їй виповнилось 55 років.

Згідно довідки № 811/42-11 від 16.01.2018 року, виданої Куп'янським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Харківської області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку при управлінні як одержувач пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 06 травня 2006 року (а.с.24, 216).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року мати позивача - ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2

Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру щодо ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, наявна Спадкова справа, заведена 10 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Томчуком С.М. (а.с.56-66).

Постановою від 15 січня 2018 року приватним нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що на день смерті спадкодавця вона не була непрацездатною особою за віком, а померла ОСОБА_7 належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва заповіла у власність іншій доньці - ОСОБА_5 (а.с.6).

Згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

В п.19 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, які визначені ст.1241 ЦК України, є вичерпний і розширеного тлумачення не потребує.

Визначення поняття непрацездатної особи міститься в ч.3 ст.75 Сімейного кодексу України та в ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зокрема, непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Пунктом 2 ч.1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійний вік для жінок встановлений у 60 років, для жінок які народились з 1 квітня 1961 року по 31.12.1961 рік ( в редакції чинній на момент смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_2 рік).

У рішенні Конституційного Суду України від 11.02.2014 року (справа N 1-1/2014) по справі за конституційним зверненням громадянина розкривається зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії "непрацездатні" інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття "непрацездатний".

Відповідно до ст. 1 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Однак для застосування до особи положень ст.1241 ЦК Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині необхідно керуватися положеннями законів (ч.3 ст.75 Сімейного кодексу України, ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»), які дають визначення поняття непрацездатної особи, та вказують саме на досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, суд правильно вважав, що факт отримання позивачем пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не свідчить про те, що вона досягла пенсійного віку, тобто, про її непрацездатність в розумінні ст.1241 ЦК України як особи, що має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на день смерті матері вона досягла 56 років, а не 60 років, як це передбачено ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України, не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_3 про розподіл судових витрат та стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

І.В. Бурлака