Номер провадження: 22-ц/785/4978/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Черевка П.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Півнєва Д.С.,

розглянувши апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркар-Транс» про визнання права власності, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить визнати за ним право власності на вантажний сідловий тягач марки МАN, модель TGA 18463, 2001 року випуску, рама WMAH05ZZZ1M333190, державний номер НОМЕР_1; на вантажний сідловий тягач марки МАN, модель TGA 18463, 2002 року випуску, рама WMAH05ZZZ2M348140, державний номер ВН 1766 АI; на вантажний сідловий тягач марки МАN, модель TGA 1851 OА, 2001 року випуску, рама WMAH05ZZZ2G155851, державний номер НОМЕР_2; на напівпричіп Бортовий марки SCMITZ, модель S 01, 1997 року випуску, рама WSMS899, державний номер НОМЕР_3.

Зобовязати Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області зняти арешт та зняти з розшуку наступні транспортні засоби: сідловий тягач марки МАN, модель TGA 18463, 2001 року випуску, рама WMAH05ZZZ1M333190, державний номер НОМЕР_1; сідловий тягач марки МАN, модель TGA 18463, 2002 року випуску, рама WMAH05ZZZ2M348140, державний номер ВН 1766 АI; сідловий тягач марки МАN, модель TGA 1851 OА, 2001 року випуску, рама WMAH05ZZZ2G155851, державний номер НОМЕР_2; напівпричіп Бортовий марки SCMITZ, модель S 01, 1997 року випуску, рама WSMS899, державний номер НОМЕР_3.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на вантажний сідловий тягач марки МАN, модель TGA 18463, 2001 року випуску, рама WMAH05ZZZ1M333190, державний номер НОМЕР_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на вантажний сідловий тягач марки МАN, модель TGA 18463, 2002 року випуску, рама WMAH05ZZZ2M348140, державний номер ВН 1766 АI. Визнано за ОСОБА_2 право власності на вантажний сідловий тягач марки МАN, модель TGA 1851 OА, 2001 року випуску, рама WMAH05ZZZ2G155851, державний номер НОМЕР_2. Визнати за ОСОБА_2 право власності на напівпричіп Бортовий марки SCMITZ, модель S 01, 1997 року випуску, рама WSMS899, державний номер НОМЕР_3.

Зобовязано Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області зняти арешт та зняти з розшуку наступні транспортні засоби: сідловий тягач марки МАN, модель TGA 18463, 2001 року випуску, рама WMAH05ZZZ1M333190, державний номер НОМЕР_1; сідловий тягач марки МАN, модель TGA 18463, 2002 року випуску, рама WMAH05ZZZ2M348140, державний номер ВН 1766 АI; сідловий тягач марки МАN, модель TGA 1851 OА, 2001 року випуску, рама WMAH05ZZZ2G155851, державний номер НОМЕР_2; напівпричіп Бортовий марки SCMITZ, модель S 01, 1997 року випуску, рама WSMS899, державний номер НОМЕР_3.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі представника звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що власником автотранспортних засобів є ТОВ «Аркар-Транс», а не ОСОБА_3; ВПВР Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області не було залучено до участі у справі.

У судове засідання у суді апеляційної інстанції, призначене на 12.09.2018 року, сторони у справі не зявились, належним чином були сповіщені про дату, час та місце розгляду справи. У матеріалах справи наявна поштова кореспонденція ОСОБА_2, яка повернулась до суду апеляційної інстанції з поміткою «……». Однак представником ОСОБА_2 ОСОБА_4 був наданий відзив на апеляційну скаргу, що свідчить про обізнаність позивача та представника позивача про суть апеляційного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 24.09.2018 року, про що зазначено у вступній частині постанови апеляційного суду Одеської області.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, пояснення сторін та свідків, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини.

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу власником транспортних засобів: вантажний сідловий тягач марки МАN, модель TGA 18463, 2001 року випуску, рама WMAH05ZZZ1M333190, державний номер НОМЕР_1; вантажний сідловий тягач марки МАN, модель TGA 18463, 2002 року випуску, рама WMAH05ZZZ2M348140, державний номер ВН 1766 АI; вантажний сідловий тягач марки МАN, модель TGA 1851 OА, 2001 року випуску, рама WMAH05ZZZ2G155851, державний номер НОМЕР_2; напівпричіп Бортовий марки SCMITZ, модель S 01, 1997 року випуску, рама WSMS899, державний номер НОМЕР_3 є Товариство з обмеженою відповідальністю „Аркар-Транс.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 28.08.2013 року Керівником Товариства з обмеженою відповідальністю „Аркар-Транс є ОСОБА_3, який має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

20 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу транспортних засобів у вигляді розписки, відповідно до якого ОСОБА_3, отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5000 (пять тисяч) доларів США в розрахунок за придбані ОСОБА_2 транспортні засоби: вантажний сідловий тягач марки МАN, модель TGA 18463, 2001 року випуску, рама WMAH05ZZZ1M333190, державний номер НОМЕР_1; вантажний сідловий тягач марки МАN, модель TGA 18463, 2002 року випуску, рама WMAH05ZZZ2M348140, державний номер ВН 1766 АI; вантажний сідловий тягач марки МАN, модель TGA 1851 OА, 2001 року випуску, рама WMAH05ZZZ2G155851, державний номер НОМЕР_2; напівпричіп Бортовий марки SCMITZ, модель S 01, 1997 року випуску, рама WSMS899, державний номер НОМЕР_3.

Згідно вказаної розписки ОСОБА_3 зобовязався зняти з обліку вказані транспортні засоби на вимогу ОСОБА_2

Проте, транспортні засоби відповідачем не були зняті з обліку.

Згідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов'язкову державну реєстрацію, перереєстрацію, та облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними підрозділами Державтоінспекції МВС України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Крім того, відповідно до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, надалі Порядок, у редакції чинної на момент укладення спірного правочину, передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією (перереєстрацією) власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

Вищезазначеним Порядком встановлюється процедура державної реєстрації (перереєстраціі), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання; отримання, ввезення, митного оформлення (далі правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

На час, яким датовано розписку, тобто 20.12.2014 року - документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби.

Для проведення перереєстрації транспортних засобів, зазначених в абзаці другому цього пункту, до підрозділів Державтоінспекції подаються засвідчені підписами сторін, що скріплені печатками, акти приймання-передачі транспортних засобів із зазначенням їх кольору, марки, моделі, року випуску, ідентифікаційних номерів складових частин (далі - реквізити), а для проведення перереєстрації транспортних засобів у разі їх відчуження документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, разом із зазначеними актами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 листопада 2015 року № 941 до вказаного порядку були внесені зміни. Зокрема, було прибрано з переліку документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, довідку-рахунок, замість чого дозволили укладати договори купівлі-продажу транспортних засобів безпосередньо в сервісних центрах МВС, які завірятимуть адміністратори цих Центрів. При цьому в будь-якому випадку до бюджету підлягають сплаті передбачені законодавством обовязкові платежі.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Таким чином суд першої інстанції вважав, що сторонами були виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу наступних транспортних засобів: сідловий тягач марки МАN, модель TGA 18463, 2001 року випуску, рама WMAH05ZZZ1M333190, державний номер НОМЕР_1; сідловий тягач марки МАN, модель TGA 18463, 2002 року випуску, рама WMAH05ZZZ2M348140, державний номер ВН 1766 АI; сідловий тягач марки МАN, модель TGA 1851 OА, 2001 року випуску, рама WMAH05ZZZ2G155851, державний номер НОМЕР_2; напівпричіп Бортовий марки SCMITZ, модель S 01, 1997 року випуску, рама WSMS899, державний номер НОМЕР_3, про що свідчить розписка від 20 грудня 2014 року, тому суд першої інстанції дійшов до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на вказані транспортні засоби, та зобовязати Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області зняти арешт та зняти з розшуку вказані транспортні засоби.

Однак судова колегія не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 20 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу транспортних засобів у вигляді розписки, відповідно до якого ОСОБА_3, отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5000 (пять тисяч) доларів США в розрахунок за придбані ОСОБА_2 транспортні засоби: вантажний сідловий тягач марки МАN, модель TGA 18463, 2001 року випуску, рама WMAH05ZZZ1M333190, державний номер НОМЕР_1; вантажний сідловий тягач марки МАN, модель TGA 18463, 2002 року випуску, рама WMAH05ZZZ2M348140, державний номер ВН 1766 АI; вантажний сідловий тягач марки МАN, модель TGA 1851 OА, 2001 року випуску, рама WMAH05ZZZ2G155851, державний номер НОМЕР_2; напівпричіп Бортовий марки SCMITZ, модель S 01, 1997 року випуску, рама WSMS899, державний номер НОМЕР_3.

Судова колегія звертає увагу, що загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Факт укладення договору купівлі-продажу спірного рухомого майна підтверджений розпискою не заслуговує на увагу, оскільки видача розписки без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортні засоби особою.

Аналогічна правова позиція була викладена у постановах Касаційного цивільного суду

Крім того колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо належності транспортних засобів ОСОБА_3 як фізичній особі, а не керівнику ТОВ «Аркар-Транс».

Відповідно до положень статті 212 ЦПК України (яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В статті 214 ЦПК (яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 215 ЦПК (яка були чинна на момент розгляду справи судом першої інстанції) в мотивувальній частині рішення суд зазначає: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався;

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справ.

З рішення суду першої інстанції вбачається, що ВДВС був зобовязаний зняти арешт та зняти з розшуку транспортні засоби. Однак до участі у справі зазначений ВДВС не був залучений в якості співвідповідача, його думку стосовно спірного майна суд не зясував.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення по суті спору про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркар-Транс» про визнання права власності відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дрішлюк

ОСОБА_5

Повне судове рішення складено 24.09.2018 року.

Суддя Р.Д. Громік