ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 жовтня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/236/18

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/34/18

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

за участю секретаря судового засідання Поклада Д.В.,

учасники судового процесу:

позивач: ОСОБА_2;

відповідач: ОСОБА_3;

третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Перша Чернігівська державна нотаріальна контора;

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_3;

оскаржується рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,

прізвище судді: Карапута Л.В.; місце ухвалення рішення: м. Чернігів; дата складання повного тексту рішення: 18 травня 2018 року,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт постійного проживання зі своєю матір'ю ОСОБА_4 на час відкриття спадщин, а саме, станом на 06 травня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постійно проживав у квартирі АДРЕСА_1 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4 і після її смерті 6 травня 2017 року він до нотаріальної контори з питання прийняття спадщини не звертався, так як вважав що прийняв спадщину в силу положень ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Звернувшись до нотаріуса в 2017 році для оформлення спадщини дізнався, що спадкова справа була заведена в Першій Чернігівській державній нотаріальній конторі за заявою ОСОБА_3, яка доводилась покійній матері рідною сестрою.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 з матір'ю ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, станом на 06.05.2017 року за адресою АДРЕСА_1.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на допущені судом першої інстанції під час розгляду справи порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Вказувала на те, що покійна ОСОБА_4 фактично проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_2, де їй належить 2/7 частки у праві власності на вказане нерухоме майно, ходила до свого сина майже не щодня та готувала йому їсти за адресою свого постійного проживання.

Стверджувала про те, що у позивача ОСОБА_2 відсутнє волевиявлення на спадкування майна за покійною матір'ю, а звернення до суду з даним позовом було здійснено за вказівкою невідомих осіб, яки проти його волі утримують його у невстановленому місці.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційного скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час її смерті, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є рідним сином та єдиним спадкоємцем першої черги щодо майна покійної ОСОБА_4, на день її смерті, станом на 6 травня 2017 року постійно проживав разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно померлій ОСОБА_4 на праві приватної власності належало 2/7 частки у праві власності на будинок АДРЕСА_2 (а.с.8), де вона і була зареєстрованою з 12.08.2015, а також згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.12.2004 року їй належала ? ідеальна частка у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.42).

Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 3381 від 15.03.2018 року за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований ОСОБА_2, який є власником ? частки у праві власності на зазначену квартиру.

За заявою ОСОБА_3 Першою Чернігівською нотаріальною конторою 07.09.2017 року було заведено спадкову справу щодо майна померлої ОСОБА_4, при цьому у поданій заяві до державного нотаріуса ОСОБА_3 зазначила, що інших спадкоємців, передбачених законом немає (а.с. 81).

Встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за вимогами ОСОБА_2 йому необхідно для оформлення спадщини після смерті його матері ОСОБА_4, оскільки він не знав, що мати була зареєстрована не у квартирі за місцем фактичного проживання, а в будинку, який також їй належав на праві часткової власності.

Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи.

Згідно ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_2 є сином померлої ОСОБА_4 та її спадкоємцем першої черги.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України та 3.21 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З копії спадкової справи, яка міститься в матеріалах цивільної справи, судом було встановлено, що протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, ОСОБА_2 не заявляв про відмову від спадщини, вважав, що прийняв її в силу закону, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Положеннями ст.. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, за приписами ч.6 зазначеної норми закону, особа може мати кілька місць проживання.

В ході розгляду даної справи судом першої інстанції з огляду на те, що спадкодавець мала на праві власності декілька об'єктів нерухомого майна та відповідно - право проживання у будь-якому з них, було досліджено питання про її фактичне місце проживання до дня смерті та обґрунтовано зроблено висновок про фактичне постійне місце проживання ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_2, оскільки зазначені обставини підтверджено у справі показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, а також листом Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України №7080 від 26.03.2018 року, згідно з яким ОСОБА_4 була призначена та виплачувалась пенсія за віком, яка виплачувалась поштовим переказом за місцем проживання отримувача, а саме, за адресою: АДРЕСА_1, при цьому повернень поштових переказів не мало місця (а.с. 90).

Зважаючи на доведеність факту постійного проживання позивача із матір'ю ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, а також враховуючи те, що встановлення даного факту породжує для позивача юридичні наслідки у вигляді наявності підстав для оформлення права на спадщину після смерті матері, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на положення наведеної норми Закону, приписи ст.. 29 ЦК України, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було допущено помилку в застосуванні положень законодавства і зокрема, відносно того, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування, а висновок суду про постійне місце проживання спадкодавці за місцем проживання її сина не відповідає фактичним обставинам справи та реєстрації її місця проживання, не заслуговують на увагу. Сама по собі відсутність реєстрації проживання та місця перебування не є абсолютним підтвердженням непроживання спадкодавця із спадкоємцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, що безпосередньо й було встановлено судом у даній справі на підставі належних і допустимих доказів.

Посилання ОСОБА_3 на відсутність у позивача волевиявлення щодо вчинення даного позову через те, що він діє за вказівкою невстановлених осіб, які утримують його у невстановленому місці, не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки на час розгляду справи апеляційним судом зазначені обставини не підтверджені належними та об'єктивними доказами та спростовуються письмовими зверненнями позивача до апеляційного суду, яким вживались неодноразові заходи до виклику позивача в судове засідання (а.с. 206).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2018 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Голова судового засідання: Судді: