Справа № 486/410/18
Провадження № 2/486/331/2018
17 жовтня 2018 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді Савіна О.І.
при секретарі Архіповій К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом ,
02.04.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою №291 по пр. Незалежності, 26 в м. Южноукраїнську Миколаївської області. В обґрунтування позову зазначає, що згідно договору купівлі-продажу від 16.02.2016 року вона є власницею зазначеної квартири. Однак у квартирі залишилась зареєстрованою колишня власниця ОСОБА_2. Просить суд усунути перешкоди в користуванні належною їй квартирою шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою.
Сторони в судове засідання не зявились. Представник позивача ОСОБА_4 направила до суду письмову заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить слухати справу без її участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач ОСОБА_2, причину неявки суду не повідомила, про день місце та час розгляду справи сповіщена вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначила у заяві За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення.
Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу укладеного 16.02.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5, остання купила двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6-9).
Згідно копії з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 10).
Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, виданий на імя ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с. 11-13).
З довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) від 26.11.2015 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1, зареєстрована ОСОБА_2, ОСОБА_6 помер 13.06.2015 року (а.с. 14).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За результатами розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1.
Згідно положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Зі змісту ст.ст. 386,391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно з п.34) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є колишньою власницею квартири АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі не проживає з 16.02.2016 року.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, не проживає з 2016 року, суд вважає, що вона втратила право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 317, 319, 386, 391 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст.ст. 4, 11-13, 76-78, 81, 89, 223, 264-265, 268, 280, 282, 284 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою № 291 в будинку № 26 по проспект Незалежності у місті Южноукраїнську Миколаївської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_7