Провадження № 2/638/1126/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 вересня 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді - Подус Г.С.,
при секретарі - Коваленко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області про зняття арешту з майна,-
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що в провадженні суду перебувала справа за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням від 25.01.2012 року вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено. Під час виконавчого провадження Дзержинським ВДВС м. Харків ГУЮ у Харківській області накладено арешт на все майно ОСОБА_1 та на належну йому квартиру. Ухвалою суду від 28.10.2015 року вказане заочне рішення було скасовано, однак виконавчою службою арешт скасовано не було, у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Рішенням суду від 15.03.2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 було відмовлено у повному обсязі, рішення набрало законної сили. На теперішній час необхідність в накладенні арешту відпала, тому позивач був змушений звернутись до суду.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проси задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, заперечень не надав.
Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням від 25.01.2012 року вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.
В рамках виконання вказаного рішення Шевченківським відділом державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області накладено арешт на все майно ОСОБА_1
Ухвалою суду від 28.10.2015 року вказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду.
Рішенням суду від 15.03.2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20.07.2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.03.2017 року залишено без змін.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта 02.07.2012 року за № 12680717 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №33165793, обтяжувач - Дзержинський ВДВС Харківського міського управління юстиції, накладено арешт на все майно ОСОБА_1 в межах суми боргу у розмірі 21721,24 грн.

Згідно відповіді в.о. начальника Дзержинського ВДВС Харківського міського управління юстиції №05-35/6241 від 06.05.2015 року підстави для зняття арешту з майна в рамках виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом № 2/2011/1660/2012, відсутні, оскільки 13.12.2012 року на підставі п. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 316, ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, використання та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як визначено у ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України.

Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону.

Відповідно до ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, який був чинний на час завершення виконавчих проваджень, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні положення закріплені у відповідності до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Оскільки на час розгляду справи виконавче провадження знищене в зв'язку із закінченням терміну зберігання, позивач не є боржником виконавчого провадження в межах якого було накладено арешт на все належне їй нерухоме майно та будь-якого виконавчого провадження, тому правових підстав наявності, а також продовження арешту на майно немає, вказує на незаконність перебування майна під арештом.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, враховуючи те, що на виконанні у Шевченківському ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області виконавчих проваджень про стягнення з позивача не перебуває, відсутність у позивача будь-яких зобов'язань по виконавчому провадженню, в межах якого був накладений арешт на все нерухоме майно позивача, суд вважає, що наявність такого арешту на майно позивача є безпідставним, порушене право позивача підлягає відновленню, та суд приходить до висновку про обґрунтованість і задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263, 265, 280, 282, 289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зобов'язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області () зняти всі обтяження, накладені Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції під час провадження по виконавчому провадженню № 33165793, а саме:

- арешт майна ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) та заборону на його відчуження;

- арешт квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1 (код НОМЕР_1).

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області, на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1), сплачений судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Повний текст рішення виготовлено 20.09.2018 року.

Суддя: