Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області в складі: головуючого - судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, після смерті його дружини ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла дружина позивача - ОСОБА_3. Після її смерті позивач ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_2 (ОСОБА_1) є спадкоємцями за законом першої черги. Донька ОСОБА_2 не бажає отримувати свою частку у спадщині. Спадкове майно складається з: двокімнатної квартири, розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.1999 року, укладеного та зареєстрованого на Товарній біржі «Інтеграл» за №Н-471 від 27.12.1999 року. Згідно із діючим законодавством вищевказаний договір був зареєстрований у Василівському бюро технічної інвентаризації. На момент смерті дружини вона була зареєстрована та проживала за вказаною адресою. З 11.01.2000 року до дня смерті разом із нею у квартирі був зареєстрований позивач, як чоловік, та їхній онук. Позивач своєчасно звернувся до нотаріуса після смерті дружини, та була заведена спадкова справа №275 за 2011 рік. Під час подальшого оформлення спадкового майна було виявлено, що поданий ним правовстановлюючий документ на квартиру (договір купівлі-продажу зареєстрований на Товарній біржі) не може бути прийнятий нотаріусом в якості правовстановлюючого документу. Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії №255/02-31 від 22.05.2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його дружини за законом на вищевказану квартиру. Адже документ, що посвідчує право власності на квартиру та інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно не надані, тому вчинити нотаріальну дію не можливо. Враховуючи той факт, що визнати вищевказаний договір чинним не можливо, адже дружина померла, а позивач є спадкоємцем за законом після її смерті, він вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Василівського районного суду від 30 серпня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, суду надав заяву про

розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Василівської державної нотаріальної контори в особі в.о.завідувача ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи без участі третьої особи, проти позовних вимог не заперечує.

Суд вважає можливим розглянути справу без участі осіб, що не з'явилися у судове засідання.

У зв'язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла дружина позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.6).

Згідно договору купівлі-продажу від 27 грудня 1999 року, укладеного між членами товарної біржі «Інтеграл» зі статусом «Р» громадянин ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, діючих від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, продали, а ОСОБА_10, придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,2 кв.м., жилої площі 28,5 кв.м. На підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», договір купівлі-продажу зареєстрований на Товарній біржі «Інтеграл» в Журналі реєстрації угод» від 27 грудня 1999 року за №Н-471 (а.с.7).

Статтею 227 ЦК УРСР, який діяв на час укладення правочину, передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

У п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомості майна Н-471 від 27.12.1999 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації.

За змістом ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, закон дозволяв членам біржі проводити біржову

операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об'єктів нерухомості.

До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов'язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло.

Так, Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі.

В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцями ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, діючих від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та покупцем ОСОБА_10.

Здійснивши державну реєстрацію в ГКП «Василівське районне бюро технічної інвентаризації» права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,2 кв.м., жилої площі 28,5 кв.м., яку ОСОБА_10 придбала за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 27.12.1999 року Н-471, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 30 грудня 1999 року, держава цим самим визнала право власності позивача на спірну квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

Реєстрація ГКП «Василівське районне бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_10 права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на грудень 1999 року фактично не суперечило чинному законодавству.

Згідно довідки виконавчого комітету Дніпрорудненського міської ради Василівського району Запорізької області №530 від 01.06.2018 року (а.с.12) Виконком Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області повідомляє, що на згідно з розпорядженням міського голови від 19.02.2016 №49 «Про перейменування об'єктів топоніміки м. Дніпрорудне», вул. Комсомольська перейменована на вулицю Героїв праці.

З довідки виконавчого комітету Дніпрорудненського міської ради Василівського району Запорізької області №4801 від 01.06.2018 року (а.с.10), ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, проживала з 11.01.2000 року по день смерті за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею за вищевказаною адресою були зареєстровані: чоловік - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та онук - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, які зареєстровані за вказаною адресою на теперішній час (а.с.10, 11).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти

спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, з досліджених судом доказів встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3, є її чоловік, позивач по справі, ОСОБА_1, та доньки ОСОБА_2, ОСОБА_12, які не прийняли спадщину.

За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

Неможливість для позивача оформлення спадщини в нотаріальній конторі підтверджено постановою нотаріуса від 22 травня 2018 року №255/02-31 (а.с.9), якою позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 (а.с.9).

Таким чином, враховуючи, що квартира АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 1999 року за №Н-471, укладеного на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», та зареєстрованого ГКП «Василівське районне бюро технічної інвентаризації» 30 грудня 1999 року, належала на праві власності померлій дружині позивача ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 і прийняв спадщину після її смерті, інші спадкоємці спадщину не прийняли, відсутність правовстановлюючих документів на квартиру унеможливлює оформлення позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) право власності на двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено і підписано 16 жовтня 2018 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О. Нікандрова