справа 423/3578/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2018 року

Попаснянський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Архипенко А.В.

за участю секретаря судового засідання Іваненко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням-

встановив:

Позивач звернулася до суду з вищеназваним позовом, з урахуванням уточненої позовної зави позивач зазначає, що у період з 1962 року по 1980 рік вона разом зі своїм чоловіком побудували будинок за адресою: АДРЕСА_1

10 серпня 2004 року, у будинку з дозволу її чоловіка, який був на той час власником будинку, був зареєстрований знайомий її чоловіка, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зобов'язувався знятися з реєстрації у будинку, як тільки влаштується на роботу. При цьому відповідач жодного дня у цьому будинку не проживав, та фактично проживав за другою адресою.

Чоловік позивачки помер 01.02.2010 року, а позивачка фактично прийняла спадщину, тому що на час смерті чоловіка проживала разом із ним та з лютого 2010 року фактично стала власником всього будинку за адресою: АДРЕСА_1

Позивачка проживає у будинку одна, та сама утримує будинок. Але крім неї у будинку також залишається зареєстрованим відповідач ОСОБА_2. При цьому ОСОБА_2, будь якої участі в утриманні будинку не приймає. В будинку немає жодної речі відповідача, місцезнаходження ОСОБА_2 на даний час позивачу не відомо.

На теперішній час позивач має намір звернутися за державною допомогою на покриття комунальних витрат, але реєстрація ОСОБА_2 в будинку позивачки у цьому їй перешкоджає.

За таких обставин, позивачка, у поданому позові просить суд визнати ОСОБА_2 таким , що втратив право користування жилим приміщенням за адрсою: АДРЕСА_1.

До початку розгляду справи позивач та його представник надали заяви про розгляд справи у їх відсутність , позовні вимоги просили задовольнити, не заперечували провинесення заочного рішення.

Відповідач у судове засіданні не з»явився , про день и час розгляду справі був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, причин неявки відповідач неподомлів, відзив на позов не подавав.

За таких обстави, суд проводить розгляд даної справи заочно , в поядку, передбаченому законодавством, при тім, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, зазначає наступне.

Предметом даного позову являється вирішення питання про користування житлом, яке перебуває у приватній власності позивача, при тім, що відповідач не є членом сім"ї позивача. Суд вважає, що при розгляді даного позову необхідно користуватися положеннями Цивільного Кодексу України щодо захисту права власності особи та положеннями житлового законодавства щодо права користування особи житловим приміщенням.

До цього, відповідно до положень ст.10 ч.3 ЦПК України - суд застосовує в даному випадку також положення Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» .

Так, відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст.150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

При цьому, суд зазначає, що відповідач по даній справі не являється членом сім"ї, а діюче законодавство не регулює правовідносини між власником та сторонніми особами щодо користування житловим приміщенням.

А так, відповідно до положень ст.10 п.9 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутністю такого - виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Тому, враховуючи дану правову норму - суд вважає необхідним розглядати даний позов, на підставі правових положень ст.71 Житлового Кодексу УРСР (діючого), що регулюють збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, яка передбачає, що «При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом, у видках, передбачених переліком ст.71 ЖК УРСР..

Згідно ст.81ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Із наданих письмових доказів судом встановлено:

Відповідно до свідоцтва про шлюб позивач з 12 липня 1960 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 (а.с.10).

Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки ОСОБА_4, на підставі рішення Попаснянської міської ради, у 1962 року була надана у безстрокове користування земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1, для будівництва житлового будинку (а.с.12).

Відповідно рішення виконкому Попаснянської міської ради у 1980 році був затверджений акт про закінчення будівництва будинку за адресою АДРЕСА_1 та прийняття його в експлуатацію.(а.с.13)

Згідно реєстраційного посвідчення виданого Попаснянським бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_4 у 1980 році було зареєстровано право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1(а.с.13).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року(а.с.9).

Відповідно до запису у будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1, на час смерті ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_1 проживала разом зі ним, що свідчить, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4.(а.с.12).

Тобто встановлене у суді свідчить про те, що позивач є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до запису у будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1, також встановлено, що окрім позивача, у будинку, починаючи з 2004 року, зареєстрований відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с.8-10)

Також судом встановлено, що відповідач не мешкає за місцем своєї реєстрації з 2004 року тобто майже 14 років, спільного майна він з позивачем не має і спільного господарства не веде, що підтверджується відповідними доказами Актом, який був складений депутатом Попаснянської міської ради у присутності сусідів позивача (а.с.17). Тобто судом встановлено, що відповідач не є членом сім'ї позивача.

Так як відповідач, не є членом сім'ї власника житла, за місцем реєстрації не проживає більше 13 років, а відомостей про причини його відсутності суду не надано , то суд не вбачає підстав для продовження строку збереження жилого приміщення за відповідачем на більш тривалий строк (тобто більш 6 місяців за умов ст.71 ЖК УРСР) і тому у відповідача не має законних підстав для користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи встановлене, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 втратив право користування належним позивачу будинком.

При цьому судом враховується, що реєстрація відповідача у зазначеному будинку негативно впливає на матеріальний стан позивача, яка змушена нести додаткові витрати на утримання житла та оплату наданих комунальних послуг, а також позбавлена можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг.

Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідач - ОСОБА_2 не проживає (відсутній) в найманому жилому приміщенні, за адресою: АДРЕСА_1 без поважних причин тривалий час , а саме понад шість місяців, а тому на підставі ст. 71 ЖК України повинен бути визнаним таким, що втратив право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності його понад встановлені строки без поважних причин.

На підставі ст.ст.150, 71,72ЖК Української РСР, ст.ст. 316,317, 319, 391, ЦК України,положень Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»

керуючись ст.ст.10,12,81,89,263-265,352-354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути може бути оскаржене в загальному порядку до Апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Попаснянський районний суд протягом 30 днів. У цьому випадку строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скаргипісля розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасоване.

Суддя: А.В.Архипенко