ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року

м. Харків

справа № 619/1964/17

провадження № 22ц/790/468/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Бровченко І.О.,

суддів -Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2017 року у складі судді Нечипоренко І.М. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом про Позивач просить суд звільнення з-під арешту автомобіля Lexus LX570, 2008 року випуску, що належить їй на праві власності, посилаючись на те, що вона являється власником даного автомобіля, про що мається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобі, однак, позбавлена можливості розпоряджатися ним через накладення арешту постановою від 10 грудня 2015 року старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. за виконавчим провадженням №43779608, яке зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 14 грудня 2015 за №15624086, де боржником є ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, надавши заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» у судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначивши, що право власності на автомобіль позивачем придбано після внесення даних про обтяження автомобіля та в даний час право вимоги ПАТ «УкрСиббанк» по кредитному договору зі ОСОБА_2 відступлене іншій особі.

Представник Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України у судовому засіданні заперечувала проти позову зазначивши, що на виконанні перебуває виконавче провадження з виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 березня 2014 року по справі №639/8309/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргу в сумі 979583,48 доларів США, пені в сумі 7413,16грн. та судових витрат в сумі 5161,50грн. В ході примусового виконання з'ясовано, що спірний автомобіль належить ОСОБА_2, у зв'язку з чим на нього накладено арешт згідно постанови від 10 грудня 2015 року.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позов пред'явлено до неналежного відповідача. Судом першої інстанції роз'яснено, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з аналогічним позовом до належного кола відповідачів.

Рішення суду мотивовано тим, що ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал», якій було відступлено право вимоги за кредитним договором, являється особою, в інтересах якої накладено арешт на майно, тому повинна бути відповідачем по справі.

На рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити її позов, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у виконавчому провадженні не відбулося заміни сторони (вибуття старого кредитора та заміни новим кредитором). В судовому засіданні представником Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було підтверджено, що стягувачем наразі є ПАТ «УкрСиббанк».

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля Lexus LX570, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу 6341/1/601 від 17 грудня 2015 року, про що мається копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 696201 від 18 грудня 2015 року.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 23 червня 2014 року відкрито виконавче провадження по виконанню рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 березня 2014 року по справі №639/8309/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 23 червня 2008 року в сумі 979583,48 доларів США, пені в сумі 7413,16грн. та судових витрат в сумі 5161, 50грн. на підставі виконавчого листа №639/8309/13-ц виданого 12 березня 2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова.

Згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна 14 грудня 2015 року за №15624086 на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 10 грудня 2015 року відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, зареєстровано обтяження транспортного засобу Lexus LX570, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, боржником являється ОСОБА_2

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Враховуючи, викладене, порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що з позовом про звільнення майна з-під арешту ОСОБА_1 звернулась 23 червня 2017 року.

Згідно договору про відступлення права вимоги №77/FAA, укладеному 16 травня 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія Горизонт», первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв всі права за Кредитним договором №0 від 23 червня 2008 року, з усіма змінами та доповненнями до нього, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ЗАТ «Автоторгова група «Спецтехніка» в особі генерального директора ОСОБА_2.

Згідно договорів про відступлення права вимоги №77/FAA, №77/FAA-1 укладених 16 травня 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія Горизонт», первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв всі права за Кредитним договором №0 від 23.06.2008, з усіма змінами та доповненнями до нього, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ЗАТ «Автоторгова група «Спецтехніка» в особі генерального директора ОСОБА_2 та за договором поруки №п-0 від 23 червня 2008 року з усіма змінами і доповненнями до нього згідно Додаткової угоди №1 від 10 жовтня 2001 року, Додаткової угоди №2 від10 лютого 2012 року, Додаткової угоди №3 від 15.06.2012, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_2, як поручителем.

Того ж дня, між первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» та новим кредитором ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги №Гр-16/05/17, згідно якому ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» отримало право вимоги первісного кредитора за Кредитним договором №0 від 23.06.2008 року. З укладанням договору відступлення № Гр-16/05-17, 16 травня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» та ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» укладений договір відступлення прав за договором поруки № П-0 від 23 червня 2008 року.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 37 ЦПК України в редакції 2004 року у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Аналогічні вимоги містить ст. 55 ЦПК України.

Отже, процесуальне правонаступництво це перехід процесуальних прав та обов'язків від однієї особи, яка була в процесі стороною, до іншої особи у зв'язку з переходом до неї суб'єктивних матеріальних прав.

Тому, аналізуючи вищенаведене та норми ЦПК України можна визначити процесуальне правонаступництво як заміну сторони (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта, який пов'язаний зі спірним правовідношенням, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника, і він продовжує його участь у цивільній справі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Як роз'яснено судам в п.2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Враховуючи, що відступлення права вимоги було здійснено до звернення позивача з відповідним позовом до суду, під час судового розгляду справи процесуальне правонаступництво не відбулось, ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» являється особою, в інтересах якої накладено арешт на майно, тому повинна бути відповідачем по справі.

Матеріалами справи встановлено, що представнику позивача було відомо про наявність перелічених вище договорів про відступлення права вимоги, клопотання нею про заміну відповідача не заявлялося, більш того, в обговорення клопотання представника ПАТ «УкрСиббанк» про заміну відповідача на належного, представник позивача категорично заперечувала проти цього.

Отже, при накладанні арешту між особою, в інтересах якої накладається арешт, та особою, на майно якої накладається арешт існують спірні правовідносини. Дані особи зацікавлені в результаті розгляду справи про зняття арешту з майна, рішення суду стосується їх прав та обов'язків, тому у таких правах належним відповідачем є особа, в інтересах якої накладено арешт (перейшло право вимоги).

Апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з аналогічним позовом до належного кола відповідачів.

Дослідивши матеріали справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції надана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими доказами, висновки суду відповідають обставинам справи.

Викладене свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -

Судді: