Справа № 729/773/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 жовтня 2018 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І., за участю секретаря судового засідання Шлапак Н.А.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користуванням житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування на праві приватної власності їй належить житловий будинок у АДРЕСА_1. Право власності на будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.12.2012, яке було видане взамін договору дарування, посвідченого 13.10.1992 .№2200 Бобровицькою державною нотаріальною конторою. Згідно з довідкою про склад сім'ї, виданої Бобровицькою міською радою від 17.07.2018 №2069, зареєстрований син - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, однак він не проживає в житловому приміщенні з серпня 2009 року без поважних причин, про що складено Акти про проживаючих осіб в житловому приміщенні депутатом міської ради. Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Перешкод в користуванні житлом вона не чинила.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, у заяві до суду просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, які кожна окремо показали, що вони проживають по сусідству з позивачкою по справі і добре знають її сім'ю. Їм відомо, що відповідач по справі, який доводиться позивачці сином тривалий час не проживає за адресою позивачки. Ніяких перешкод щодо проживання у будинку відповідачу, позивачка не чинила. За їх участю протягом року були складені акти обстеження умов проживання ОСОБА_1. Під час обстеження ними було встановлено, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 значиться зареєстрованим, але не проживає багато років.

Суд вислухавши позивачку, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, та керуючись законом, суд приходить до наступного.

На підставі договору дарування на праві приватної власності їй належить житловий будинок у АДРЕСА_1.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.12.2012, яке було видане взамін договору дарування, посвідченого 13.10.1992 №2200 Бобровицькою державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 належить житловий будинок у АДРЕСА_1 (а.с. 5-6).

Згідно довідки, виданої Бобровицькою міською радою від 17.07.2018 №2069, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований син позивачки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Відповідно до актів обстеження проживання від 16.06.2018, 01.07.2018, 16.07.2018, складених депутатом міської ради, ОСОБА_2 зареєстрований за вищевказаною адресою, але не проживає в житловому приміщенні з серпня 2009 року (а.с. 7-9).

Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12.02.2018, 18.01.2018, 20.03.2018, 11.04.2018, складених депутатом міської ради, ОСОБА_2 зареєстрований за вищевказаною адресою, але не проживає в житловому приміщенні з більше восьми років (а.с. 18-21).

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном

Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності та право приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України позивачу , як власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном .

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 є майном (житлом) позивача, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами.

Згідно приписів ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

За таких обставин позовні вимоги позивача є законним, обгрунтованими і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки у судовому засіданні беззаперечними доказами встановлено, що ОСОБА_2 не проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 понад рік без поважних причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користуватися вищевказаним житлом .

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, на підставі зазначеної норми закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку.

Керуючись ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, так як був відсутній в ньому без поважних причин понад рік.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівської апеляційного суду через Бобровицький районний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бобровицького райсуду В.І. Бойко