справа № 208/4202/18
№ провадження 2/208/2069/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23 жовтня 2018 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ізотова В.М., за участю: секретаря судового засідання Пентраковської М.В., позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням», -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до з позовом, за яким прохав визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом у квартирі за адресою м. Камянське пр. Аношкіна будинок 7 «б» к. 68.

В обґрунтування позову зазначив, що в 1993 році сімї позивача, яка складалась з нього, ОСОБА_1, дружини ОСОБА_4, їх дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_3, було надане житло на підставі рішення райвиконкому м. Дніпродзержинська за адресою м. Дніпродзержинськ (Кам'янське) пр. Аношкіна буд. 7 «б» кв. 68.

Квартиронаймачем є позивач, квартира трикімнатна, загальна площа квартири складає 57, 1 м кв., житлова площа складає 37, 5 м кв.

В 1993 році члени сім'ї позивача були зареєстровані за адресою цієї квартири. Після народження у ОСОБА_2 дітей - доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, вони були зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 «б» кв. 68.

В 1999 році відповідач уклав шлюб з ОСОБА_7 та перейшов проживати за місцем проживання та реєстрації дружини за адресою: АДРЕСА_1. З того часу ОСОБА_3 проживає в зазначеній квартирі. 03.07.1999 року у відповідача народився син, ОСОБА_8 Залишаючи квартиру за адресою м. Дніпродзержинськ (Кам'янське) просп. Аношкіна буд. 7 «б» кв. 68, ОСОБА_3 забрав всі свої речі і більше ніколи не проживав в зазначеній квартирі. Факт непроживання відповідача в квартирі за адресою м. Дніпродзержинськ (Кам'янське) пр. Аношкіна буд. 7 «б» кв. 68 підтверджується актом про непроживаня КП КМР «УКОЖФ» від 22.05.2018 року № 505.

ОСОБА_3 ніколи не намагався повернутись для проживання у квартирі. Відповідно до довідки КП КМР «УКОЖФ» від 05.06.2018 року № 1127/4, ОСОБА_3 не звертався до КП КМР «УКОЖФ» з заявами про перешкоджання йому у проживанні за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 «б» кв. 68 на протязі 2017-2018 років. Відповідно довідки ГУНП в Дніпропетровській області Кам'янського відділу поліції від 18.06.2018 року відомості про звернення ОСОБА_3 з заявами про перешкоджання йому у проживанні за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 «б» кв. 68 відсутні.

Зазначає, що відповідач не опікується вказаною квартирою, санітарно-гігієнічний стан квартири на протязі всього часу користування квартирою підтримує тільки позивач, його дружина та їх донька, робиться ремонт, замінюються комунікації, підтримуються в належному стані, як того вимагають обов'язки квартиронаймачів. Сплата всіх комунальних послуг та квартирна плата відбувається тільки за участю фактичних мешканців, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг. Крім того, позивач посилається на неможливість оформлення субсидії по сплаті комунальних послуг в зв'язку з реєстрацією за адресою квартири відповідача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1позов підтримав повністю, суду пояснив, що у 2018 році за погодженням з іншими членами сімї, звертався до відповідача з пропозицією про добровільне зняття з реєстрації, на що він відмовився. Квартира неприватизована, оплата комунальних послуг складає значну частину сімейного бюджету, перешкод у проживанні за місцем реєстрації відповідачу не було вчинено, повнолітній син відповідача проживає з ним за місцем реєстрації матері. Відносини з відповідачем нормальні, неприязні стосунки відсутні.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, суду пояснила, що є донькою позивача та, відповідно, сестрою відповідача, який не надає допомоги по сплаті комунальних послуг, на прохання знятись з реєстрації у вказаній квартирі він відмовився, його дружина забороняє йому це робити. З відповідачем підтримуються дружні стосунки, збираються разом на свята, не заперечують проти проживання відповідача з ними.

Третя особа ОСОБА_4 надала суду заяву, згідно якої, заявлений позов підтримує у повному обсязі та прохає справу розглянути без її участі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, суду пояснив, що має погані стосунки з дружиною, за місцем реєстрації якої проживає та у будь-який час може залишитись без житла у випадку погіршення стосунків. У квартиру позивача вкладав кошти, робив ремонт, ніхто не звертався до нього з проханням компенсувати витрати на комунальні послуги, надавав грошову допомогу сімї.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

3гідно ст. 64 Житлового кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 Житлового кодексу України), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 Цивільного кодексу України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що в квартирі за адресою м. Камянське Дніпропетровської області, пр. Аношкіна 7 «б» кв. 68 зареєстровано 6 осіб, серед яких є і відповідач ОСОБА_3, факт його тривалого непроживання за цією адресою підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи та сторонами не оспорюється.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах воно залежить від низки фактичних обставин, до числа яких, зокрема, відноситься існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Вказаному кореспондує й рішення ЄСПЛ «Садовяк проти України», де зазначено, що втрата житла є крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Національні суди повинні ретельно розглянути наявні аргументи щодо пропорційності такого втручання та надати належне обґрунтування (ст. 8 Конвенції, заява № 17365/14, від 17 травня 2018 року). Рішення про виселення становитиме порушення ст. 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у п. 2 ст. 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, а й стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 не втратив інтерес до спірної квартири, не змінював місце реєстрації з обєктивної причини відсутності згоди на це власника квартири АДРЕСА_2, іншого житла, яке б належало йому на праві власності або користування, останній не має та може у будь-який час повернутись проживати за місцем реєстрації.

Як вбачається зі змісту позову, пояснень позивача та третьої особи, порушене право позивача фактично полягає у понесенні ним частки витрат відповідача на утримання наданої їм у користування квартири, неприязних стосунків або інших обставин, що об'єктивно унеможливлюють їх спільне проживання, вони не мають та не заперечують проти того, щоб відповідач проживав у ІНФОРМАЦІЯ_5 «б» кв. 68. За таких умов, належним способом судового захисту порушеного права позивача було б звернення до суду з позовом про стягнення грошових коштів на утримання цієї квартири, а не позбавлення відповідача права користування нею, що у даному конкретному випадку є непропорційним характеру порушеного права та фактично позбавить відповідача будь-якого офіційного місця реєстрації та законного права користування житлом.

За таких обставин, заявлений позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

У звязку з прийняттям рішення про відмову в позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 141, 247, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 29 жовтня 2018 року.

Суддя Ізотов В.М.