Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 266/2425/16-ц

провадження № 61-17567св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - приватний підприємець ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2016 року у складі судді Дзюба М. В та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2017 року у складі колегії суддів: Пономарьової О. М., Попової С. А., Ткаченко Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до приватного підприємця ОСОБА_5 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві приватної власності належить легковий автомобіль марки Honda CR-V державний номерний знак НОМЕР_3. Протягом 2015-2016 років він та його дружина ОСОБА_6 неодноразово користувалися послугами автомийки «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташована за адресою: АДРЕСА_1, де послуги надає приватний підприємець ОСОБА_5, яка здійснюючи підприємницьку діяльність використовує роботу найманих працівників.

16 лютого 2016 року о 12 год. 00 хв. його дружина звернулася на автомийку «ІНФОРМАЦІЯ_1» для надання послуг із чистки салону та мийки автомобіля Honda CR-V, де замовлення прийняв співробітник мийки. Оскільки на той момент на автомийці не було води, то останній запропонував залишити ключі від автомобіля, для того щоб після відновлення подачі води він зміг виконати замовлення. Його дружина погодилася залишити ключі та домовилася з цим працівником мийки про ціну послуги. Свідками замовлення послуг були клієнти, які перебували на мийці та ОСОБА_7 Після того, як його дружина повернулася на мийку через півтори години, до неї вийшла відповідач, яка повернула ключі від автомобіля та пояснила, що співробітник мийки не впорався з керуванням автомобіля та зламав виїзні ролети автомийки, внаслідок чого спричинені механічні пошкодження кузова автомобіля, після чого зник у невідомому напрямку. Адміністратор автомийки ОСОБА_8 пояснила, що працівник, який прийняв автомобіль позивача працював лише два дні та документів на нього ніяких немає, потім дружина викликала працівників поліції та повідомила про скоєне правопорушення. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу, розмір матеріальної шкоди становить 32 550,07 грн.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з приватного підприємця ОСОБА_5 на його користь суму завданої майнової шкоди у розмірі 32 550,07 грн, а також витрати за проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 1 000,00 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у якості відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля при наданні послуг 32 550,07 грн, а також судові витрати, які складаються із: витрат за проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 1 000,00 грн та судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що шкода позивачу завдана з вини відповідача, оскільки працівник останньої при наданні послуг із чистки салону та мийки автомобіля пошкодив його, чим завдав позивачу матеріальних збитків, розмір яких підтверджений звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу від 25 лютого 2016 року.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та ухвалив правильне по суті рішення, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростували.

У липні 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що апеляційним судом не правильно застосовані положення статей 902, 906 ЦК України, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надання послуги позивачу саме відповідачем. Судами порушено вимоги частини першої статті 1172 ЦК України, відповідно до якої фізична або юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, проте особа, яка завдала майнової шкоди не перебувала у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_5, трудовий договір із ним не укладався, наказ про прийом на роботу не видавався, відповідний запис у трудову книжку не заносився, відповідач не доручала йому виконання будь-яких робіт на автомийці, тобто суди визнали ФОП ОСОБА_5 особою, яка завдала шкоди позивачу, за відсутності доведеності її вини в цьому. Позивачем не надано доказів на підтвердження факту отримання послуг на автомийці «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільну справу передано Верховному Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України (у редакції на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що ОСОБА_5 є фізичною особою-підприємцем та надає інші індивідуальні послуги, н.в.і.у, код виду діяльності 96.09, має відкритий рахунок у відділенні АТ «Піреус Банк МКБ», орендує нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для цільового використання приміщення - автомийка-шиномонтаж.

16 лютого 2016 року дружиною позивача ОСОБА_6 на автомийці «ІНФОРМАЦІЯ_1» замовлено послугу з чистки салону та мийки автомобіля Honda CR-Vдержавний номерний знак НОМЕР_3, який належить позивачу, укладено усний договір, що підтверджується письмовими поясненнями адміністратора автомийки «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_8 та показаннями свідків, допитаних у суді апеляційної інстанції.

Під час надання послуг на автомийці автомобіль позивача був пошкоджений, що підтверджується протоколом огляду місця події від 16 лютого 2016 року, під час якого встановлено пошкодження ролетів на автомийці «ІНФОРМАЦІЯ_1» та пошкодження автомобіля Honda CR-V, державний номерний знак НОМЕР_3, який належить позивачу, відповідач, яка є керівником зазначеної автомийки ці обставини не спростувала.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу, складеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» від 25 лютого 2016 року, розмір майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу - автомобіля Honda CR-V, державний номерний знак НОМЕР_3, становить 32 550,07 грн.

Судами встановлено, що працівник, який прийняв автомобіль позивача працював на автомийці «ІНФОРМАЦІЯ_1» протягом двох днів і виконував обов'язки мийника машин, проте не був офіційно оформлений на роботі.

Відповідно до статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно із частиною першою статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає з це порушення, якщо не доведене, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому обов'язок доведення неможливості виконання зобов'язання внаслідок непереборної сили покладається на виконавця.

Принциповим у тлумаченні положень зазначеної частини статті є те, що саме є «збитками» та як розуміти положення «невиконання або неналежне виконання та відшкодування у повному обсязі».

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазначала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Підставою відшкодування шкоди є наявність вини виконавця.

Враховуючи наведене, суди ухвалюючи оскаржувані рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшли правильного висновку про доведеність вини відповідача у завданні шкоди позивачу, оскільки ФОП ОСОБА_5 є власником автомийки «ІНФОРМАЦІЯ_1», на якій внаслідок неналежного виконання усного договору про надання послуг позивачу, пошкоджений належний останньому автомобіль марки Honda CR-V, державний номерний знак НОМЕР_3, розмір завданої позивачу майнової шкоди становить 32 550,07 грн.

При цьому, доводи касаційної скарги про те, що особа, яка завдала майнової шкоди позивачу, не перебувала у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_5, трудовий договір із нею не укладався, наказ про прийом на роботу не видавався, відповідний запис у трудову книжку не заносився, відповідач не доручала зазначеній особі виконання будь-яких робіт на автомийці, тобто суди визнали ФОП ОСОБА_5 особою, яка завдала шкоди позивачу, за відсутності доведеності її вини в цьому, не заслуговують на увагу, оскільки судами правильно встановлено, що особа, яка прийняла автомобіль позивача, працювала на автомийці «ІНФОРМАЦІЯ_1» протягом двох днів і виконувала обов'язки мийника машин, при цьому неукладення з останньою трудового договору свідчить лише про порушення відповідачем вимог трудового законодавства.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, яким суд апеляційної інстанції надав належної оцінки в оскаржуваній ухвалі, тобто вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик