Справа №: 398/1978/18
провадження №: 2/398/1793/18
"29" жовтня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді - Нероди Л.М.,
за участі секретаря - Борозни Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу № 398/1978/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_2 звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Позов мотивує тим, що є власником 1/2 частини будинку № 44 по вул. Козацький Шлях в м. Олександрії Кіровоградської області. У даному будинку зареєстровані вона, позивач, її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та колишній чоловік ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. З ОСОБА_1 позивач перебувала у шлюбі з 04 січня 1995 року по 10 жовтня 2005 року. Спільне життя з відповідачем позивач припинила 10 жовтня 2005 року. Відповідач забрав свої речі і пішов з дому. Після розірвання шлюбу відповідач не повертався в сімю, не користувався будинком, в якому зареєстрований.
Позивач в судове засідання не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду був повідомлений належним чином.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до такого висновку.
ОСОБА_2 є власником 1/2 частини будинку № 44 по вул. Козацький Шлях (Куйбишева) м. Олександрії Кіровоградської області з належною частиною надвірних будівель, що підтверджується копією договору дарування від 16 жовтня 1987 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори за № 1-2002.
04 січня 1995 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 одружились. Позивач при одруженні змінила прізвище на ОСОБА_1.
10 жовтня 2005 року в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис за № 407 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 і ОСОБА_4
Відповідно до свідоцтва про зміну імені ОСОБА_4 змінила імя на ОСОБА_2.
З довідки квартального комітету № 30 від 01 червня 2018 року № 182 встановлено, що за адресою: вул. Козацький Шлях, 44/2, зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1.
Відповідно акта квартального комітету № 30 від 29 травня 2018 року ОСОБА_1 фактично не проживає за адресою: Козацький Шлях, 44/2, з 10 жовтня 2005 року, при огляді особистих речей ОСОБА_1 не виявлено.
Судом встановлено, що відповідач не є власником будинку № 44/2 по вул. Козацький Шлях м. Олександрії та тривалий час не проживає у цьому будинку.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності понад шість місяців після виконання рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
Ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Таким чином, суд вважає що в цій частині право позивача порушено та підлягає судовому захисту.
Отже, порушені права ОСОБА_2 та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом усунення перешкод в користуванні вищевказаним будинком.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого Протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (Куйбишева), 44, задовольнити.
Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування житлом - будинком № 44/2 по вул. Козацький Шлях м. Олександрії Кіровоградської області.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА