Номер провадження: 22-ц/785/5820/18
Номер справи місцевого суду: 520/1426/18
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: відповідача ОСОБА_2 і його представника, позивачки ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2018 року (одноособово суддею Петренко В.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Одеської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

01.02.2018 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, а саме: надання дозволу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІІН НОМЕР_1 дозволу на тимчасовий виїзд на тимчасово окуповану територію України - Автономну Республіку Крим без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 з 01.06. по 31.08.2018 року; надання дозволу ОСОБА_4 або його законному представнику ОСОБА_3 на оформлення та виготовлення проїзних документів на тимчасовий виїзд на тимчасово окуповану територію України - Автономну Республіку Крим (паспорт громадянина України для виїзду за кордон, оформлення візи, проїзного документа дитини) без згоди та супроводу батька ОСОБА_2

Позов обґрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась ОСОБА_4, батьком якої є відповідач ОСОБА_2. Позивачка і відповідач перебували у шлюбі з 2005 року по 2012 рік. Після розірвання шлюбу донька проживає разом із позивачкою. Відповідач з різних підстав не надає згоди на виїзд дитини за межі України для її відпочинку та відвідування родичів, що перешкоджає розвитку дитини, позбавляє її законного права на вільній вибір місця відпочинку, обмежує її інтереси та прямо їм суперечить.

24.04.2018 року позивачка подала заяву про зміну підстав позову в частині визначення строку тимчасового виїзду до Криму в період з 01.08. по 01.11.2018 року (1 літній місяць канікул і осінні канікули).

Посилаючись на те, що ненадання відповідачем дитині дозволу на тимчасовий виїзд за межі України до Криму порушує законні права неповнолітньої, позивачка просила позов задовольнити.

14.05.2018 року у судовому засіданні позивачка позов підтримала, відповідач і його представник заперечували проти позову, представник третьої особи позов підтримала.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.05.2018 року позов задоволено: суд надав ОСОБА_4 дозвіл на тимчасовий виїзд на тимчасово окуповану територію України, Автономну Республіку Крим у супроводі матері без дозволу (згоди) батька ОСОБА_2 в період з 01.08.2018 року по 01.11.2018 року і надав дозвіл позивачці на виготовлення проїзних документів на ім'я дитини для виїзду на тимчасово окуповану територію України, Автономну Республіку Крим.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду від 14.05.2018 року скасувати, посилаючись на невідповідність рішення нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 зазначає: справа розглянута однобоко і не враховані інтереси дитини, а також не взято до уваги його доводи; він категорично проти поїздки дитини до Криму тому, що їй може загрожувати небезпека, оскільки територія тимчасово окупована і на ній не діють закони України, отже дитина не може бути захищена юридично; суд надав дозвіл на виїзд з 01.09. по 30.11.2018 року й не зважив на те, що з 1 вересня починається навчальний рік і поїздка до Криму в цей період може завдати шкоди навчанню дитини; зміна проміжку часу для виїзду ставить під сумнів мету поїздки позивачки до Криму і є підстави вважати, що позивачка може залишити дочку в Криму та віддати її до школи там, однак він категорично проти цього; ствердження позивачки про те, що він відмовляється надати дозвіл на виїзд з підстав того, що «їм нема чого там робити», а також, що він висуває вимогу про зняття дитини з реєстрації не відповідають дійсності; вітчим позивачки зловживає спиртним напоями, а мати через важкий стан здоров'я часто знаходиться в лікарні і не може доглядати за дитиною; декілька років тому позивачка виїхала до Криму до матері і залишилась там проживати із донькою, а дитина рік ходила до школи у Криму; враховуючи політичну ситуацію, він хвилюється за безпеку своєї дитини на території Криму; позивачка не надала докази, які підтверджують мету поїздки і що вона відповідає інтересам дитини, її фізичному, моральному та духовному розвитку, про умови проживання і необхідність поїздки; відмова про надання дозволу на виїзд дитини до Криму на все літо ґрунтується та відповідає лише інтересам дитини, її безпеці і розвитку.

В доповненнях до скарги від 13.06.2018 року відповідач зазначив: не зважаючи на те, що дитина проживає окремо від нього, він має рівні із позивачкою права стосовно виховання дитини; у 2014 році позивачка разом із донькою виїхали до АРК і не повідомили йому про це; більше року він не бачив дитину і розшукував її через органи міліції; він категорично проти того, щоб дитина залишалась в АРК без батьківського нагляду; суд не врахував, що позивачка вже один раз виїхала до Криму і залишалась там проживати, то вона може і зараз виїхати до Криму на постійне місце проживання; позивачка ввела суд в оману стосовно мети поїздки і в останню мить змінила термін поїздки; позивачка вказала, що має на меті виїхати до АРК щоб провідати родичів, однак не надала жодного доказу, який би підтвердив мету та необхідність поїздки; довідка про хворобу матері не доводить мету поїздки.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

В поясненнях на апеляційну скаргу позивачка зазначила: у 2012 році вони із відповідачем розірвали шлюб, і, оскільки єдиним місцем проживання на той час був будинок її батьків в м. Красноперекопську, с. Танкове, вул. Дніпровська,26, вона із дитиною повернулась до рідної домівки; у 2014 році відбулося захоплення Криму і вони вирішили повернутись в Одесу, взяли статус переселенців, встали на облік, вона влаштувалась на роботу і жила у родичів; відповідач знав адресу місця проживання, однак так і не зміг встановити контакт з дочкою, всі зустрічі закінчувались нервовим зривом дитини; в 2016 році у її матері виявили онкологічне захворювання 3 стадії і протягом наступних 2 років зроблено 7 комплексів хіміотерапії та ряд операцій, а на сьогодні стан здоров'я матері значно погіршився; протягом 2 років вона благає відповідача дати тимчасовий дозвіл на виїзд для їхньої дитини, щоб вона побачилась із бабусею, але відповідач категорично забороняє; протягом останніх 2/х років вона двічі на місяць перетинає кордон із Кримом для відвідування матері і обстановка на кордоні спокійна та безпечна, разом із нею кордон перетинають так само різні сім'ї разом із дітьми; через постійні відмови відповідача, в січні 2018 року вона вимушена була звернутись із позовом до суду; 25.06.2019 року дитині виповниться 16 років і вона буде вільна в пересуванні через кордон України, однак у зв'язку з тим, що її мати хвора на онкологічне захворювання, часу не має, у зв'язку з чим вона просить надати дозвіл на виїзд дитини з дня прийняття судом апеляційної інстанції рішення і по день повноліття дитини.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась ОСОБА_4, батьком якої є відповідач ОСОБА_2. Позивачка і відповідач перебували у шлюбі з 2005 року по 2012 рік (а.с.10,11.15).

Після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_4 проживає разом із матір'ю ОСОБА_3

Позивачка має родичів в АРК, зокрема в АДРЕСА_1 проживає її мама і бабуся дитини: ОСОБА_6.

Мати позивачки і бабуся дитини, ОСОБА_6 страждає на онкологічне захворювання (а.с.27).

Відповідач не надає згоди на виїзд дитини до Автономної Республіки Крим посилаючись на те, що у разі поїздки до Криму дитині може загрожувати небезпека, оскільки територія тимчасово окупована і на ній не діють закони України, у зв'язку з чим дитина не може бути захищена юридично.

Судом апеляційної інстанції досліджувались нові докази.

Відповідач надав до апеляційної скарги письмові докази на підтвердження того, що дитина у 2014 році проживала і навчалась в Автономній Республіці Крим і відповідач в цей час розшукував дитину (а.с.89-92).

Між сторонами виникли правовідносини із надання дозволу на поїздку дитини, яка не досягла 16 років до АРК, які регулюються нормами ЦК України, СК України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі-Закон), Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 (далі-Правила №57), Порядком в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 367 (далі-Порядок), Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 р. N 231 (далі-Правила №231) .

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов і надаючи дозвілна тимчасовий виїзд дитини на тимчасово окуповану територію України - Автономну Республіку Крим виходив з того, що відсутні обмеження дитини для виїзду дитини до Криму без згоди батька, при цьому, у позивачки на окупованій території проживає мати і бабуся дитини, яка важко хвора і яку бажає відвідати дитина (а.с.60-66).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині зважаючи на наступне .

Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом (ст. 313 ч.1 ЦК України).

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст. 155 СК України).

Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні (ст. 257 ч.1 СК України).

Громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ст.10 Закону).

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п.п.3,4 Правил №57).

В'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом та спеціальним дозволом, виданим територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області; громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України "Про громадянство України" або ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України". В'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб п.п.3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (п.3 Порядку).

Оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду (п.18 Правил №231).

Таким чином, громадяни України, які не досягли 16-річного віку, можуть перетинати адміністративний кордон із тимчасово окупованою територією АР Крим. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України до тимчасово окупованої території АР Крим може бути дозволений на підставі рішення суду.

Чинним законодавством передбачена можливість прийняття судом рішення про надання дозволу на виїзд до тимчасово окупованої території АР Крим, а не постійні виїзди без згоди іншого з батьків, не позбавленого батьківських прав.

Такі поїздки можуть мати разовий характер із певним проміжком перебування, тобто із визначенням його початку і закінчення, а також адреси, де проживатиме дитина, для впевненості суду у доцільності та відповідності інтересам дитини такої поїздки.

Суд має виходити із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах та обов'язках стосовно своїх дітей.

Тобто надання за рішенням суду дозволу на постійні виїзди дитини за кордон без згоди одного з батьків на майбутнє до досягнення нею повноліття або віку 16 років суперечить чинному законодавству, а саме: змісту положень ст. ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання дитини.

Зважаючи на те, що позивачка довела те, що поїздка дитини до АРК здійснюється в інтересах дитини, а саме, з метою відвідування важкохворої бабусі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини на тимчасово окуповану територію у супроводі матері без згоди та супроводу батька, а також на оформлення та виготовлення проїзних документів на тимчасовий виїзд на тимчасово окуповану територію дитини.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції строк виїзду та перебування закінчився.

Зважаючи на конкретні обставини справи, зокрема на те, що бабуся дитини важко хворіє, беручи до уваги рівноправність обох батьків у всіх правах та обов'язках стосовно дитини, термін виїзду та перебування дитини слід визначити протягом 2/х місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили, при цьому, дитина може побувати у бабусі у як найкоротший проміжок часу в період зимових канікул, новорічних та різдвяних свят.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи відповідача у скарзі про те, що: вітчим позивачки зловживає спиртним напоями, а мати через важкий стан здоров'я часто знаходиться в лікарні і не може доглядати за дитиною; декілька років тому позивачка виїхала до Криму до матері і залишилась там проживати із донькою, дитина рік ходила до школи у Криму; враховуючи політичну ситуацію, він хвилюється за безпеку своєї дитини на території Криму; позивачка не надала докази, які підтверджують мету поїздки і що вона відповідає інтересам дитини, її фізичному, моральному та духовному розвитку, про умови проживання і необхідність поїздки; суд не врахував, що позивачка вже один раз виїхала до Криму і залишалась там проживати, вона може і зараз виїхати до Криму на постійне місце проживання; позивачка ввела суд в оману стосовно мети поїздки і в останню мить змінила термін поїздки; позивачка вказала, що має на меті виїхати до АРК з метою провідати родичів, однак не надала жодного доказу, який би підтвердив таку мету та необхідність поїздки; довідка про хворобу матері не доводить мету поїздки, - не заслуговують на увагу.

Матеріали справи не містять доказів того, що вітчим позивачки зловживає спиртними напоями. Хвороба бабусі і проходження нею лікування в лікарні не є підставою для відмови у відвідуванні дитиною своєї бабусі.

Той факт, що у 2014 році позивачка виїхала до Криму разом із дитиною, у даному випадку, не є підставою для відмови у наданні дозволу на тимчасовий виїзд дитини із посиланням на можливий виїзд з метою постійного проживання, оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Чинним законодавством України врегульований порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України громадянами України, у тому числі особами, які не досягли 16 років, а тому політична ситуація, у даному випадку, не є перешкодою в обмежені права виїзду дитини, громадянина України.

Позивачка надала суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження мети поїздки дитини, а саме, для відвідування важкохворої бабусі.

Доводи позивачки про те, що термін виїзду дитини слід визначити з часу набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною 16 років колегія суддів не бере до уваги, оскільки законодавство передбачаєможливість прийняття судом рішення про надання дозволу на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої території АР Крим, а не постійні виїзди без згоди іншого з батьків, не позбавленого батьківських прав.

При цьому, суд виходить із принципу рівноправності обох батьків у всіх правах та обов'язках стосовно своїх дітей.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що відповідач заперечував проти надання згоди на тимчасовий виїзд дитини, порушене право позивачки було захищено судом шляхом часткового задоволення позову.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 378 ч.1 п.п.1-4, ч.4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини і оформлення документів на тимчасовий виїзд дитини, разом з тим, рішення суду в частині визначення строку виїзду і перебування, станом на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не може бути реалізоване за спливом часу, крім того, рішення суду не зазначає адресу проживання дитини у Криму, рішення суду підлягає зміні.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача і зміну рішення суду, що не є підставою для відшкодування відповідачу судових витрат у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2018 року - змінити, виклавши резолютивну частину рішення у новій редакції:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Надати неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІІН НОМЕР_1 дозвіл на тимчасовий виїзд на тимчасово окуповану територію України - Автономну Республіку Крим у супроводі матері ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, строком на 2 місяці з дня набрання законної сили постанови суду, тобто з 18.12.2018 року по 18.02.2019 року, з метою відвідування бабусі ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Надати дозвіл ОСОБА_3 на оформлення та виготовлення проїзних документів на тимчасовий виїзд на тимчасово окуповану територію України - Автономну Республіку Крим на ім'я неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у супроводі матері ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 22.12.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Д.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова