У Х В А Л А

30 жовтня 2018 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/974/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Оболонського районного суду м. Києва

в складі судді Васалатія К.А.

від 20 червня 2018 року

по справі № 756/2035/18 Оболонського районного суду м. Києва

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов'язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 26 190 грн. 69 коп.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08 листопада 2013 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (далі - Договір) та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Позивач вважав, що при підписанні вказаної анкети-заяви ОСОБА_1 погодився з тим, що підписана анкета-заява разом з Умовами та Правилами про надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складають між ним та Банком Договір.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 5 938,73 грн. та судовий збір у сумі 1 762,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині щодо відмови в задоволенні позову про стягнення відсотків, пені та штрафів, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

На час розгляду апеляційної скарги в судовому засіданні встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року передано на перегляд Великої Палати Верховного Суду справу в подібних правовідносинах № 754/13763/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до Великою про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29.01.2016 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20.04.2016.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, ОСОБА_3 Палатою Верховного Суду.

Представник позивача - ХитроваЛ.В. в судовому засіданні не заперечувала проти зупинення апеляційного провадження за вказаних обставин.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дійшла висновку про необхідність зупинення апеляційного провадження до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц з таких підстав.

Постановляючи ухвалу, Верховний Суд у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду виходив з того, що є достатньо обґрунтовані підстави для відступлення від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі № 6-144цс14, щодо застосування норми права (ст. 207, 259 ЦК України) у подібних правовідносинах.

У справі, яка переглядається, Банк звернувся з позовом до відповідача та просив стягнути заборгованість за кредитом на підставі Анкети-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, посилаючись на те, що при підписанні анкети-заяви позичальник погодився з тим, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами про надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складають між ним та Банком Договір.

У справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення, послались на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 11.03.2015 у справі № 6-16цс15, в якому зазначено, що Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (стандарт), не є складовою кредитного договору, не містять підпису позичальника про домовленість щодо збільшення строку позовної давності.

Разом з тим, в касаційний скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» послався на іншу правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, згідно з якою Умови надання кредиту фізичним особам «Рострочка» (Стандарт) існували при укладенні договору й у заяві позичальника, яку він власноручно підписав, зазначено, що він ознайомлений з такими Умовами та згодний з ними. Також, Верховний Суд України вказав, що Умови є складовою кредитного договору так як разом із заявою позичальника та Тарифами банку визначають умови кредитного договору.

Фактичні обставини справ, предмет і підстави позову, зміст позовних вимог, застосовані норми права у наведених постановах Верховного Суду України є аналогічними.

При цьому, в постанові Верховного Суду України від 11.013.2015 по справі № 6-16цс15 немає посилання на відступлення від правової позиції, викладеної раніше (у справі № 6-144цс14), що було обов'язковим згідно з нормою ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України 2004 року.

Крім того, і після прийняття постанови від 11 березня 2015 року № 6-16цс15 Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 зазначив, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою укладеного між сторонами кредитного договору, якщо доведено, що вони укладені в один день, тобто у день підписання позичальником заяви позичальника і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву. Тобто у такому разі Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору.

Саме до таких правових висновків доходив Верховний Суд України і в постановах: від 10 червня 2015 року № 6-698цс15, від 22 жовтня 2014 року № 6-127цс14, від 04 листопада 2015 року № 6-1926цс15, в яких також зазначено, що кредитний договір складається з: заяви позичальника, Тарифів та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (складова частина договору) і судам слід лише встановити, чи такі Умови та Правила надання банком кредиту були під час підписання заяви позичальника, а не те, що вони були не підписані позичальником, незалежно від того, чи саме вони були на день підписання заяви позичальника, то вони не є складовою кредитного договору.

Протилежний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14, в якій, не відступаючи від раніше висловленої правової позиції, Верховний Суд України чітко зазначив, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (при будь-яких умовах) не є складовою кредитного договору.

В ухвалі Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду зазначено про наявність підстав для відступлення від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі № 6-144цс14, а також необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду судами аналогічних спорів.

Отже, оскаржуване рішення у справі, яка переглядається, та рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

Таким чином, висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 754/13763/15-ц має суттєве значення для правильного вирішення цієї справи.

За правилами п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

У відповідності до ч. 4 ст. 252 ЦПК України про зупинення провадження суд постановляє ухвалу.

Ураховуючи викладене, колегія суддів з метою ухвалення законного та обґрунтованого рішення, приходить до висновку про зупинення апеляційного провадження у даній справі до закінчення перегляду судового рішення у справі № 754/13763/15-ц Великою Палатою Верховного Суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 252, 253, 260, 268, 389 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Зупинити апеляційне провадження у справі № 756/2035/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромза апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2018 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст ухвали складено 31 жовтня 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А. Кравець