Справа № 184/1253/18
Номер провадження 2/184/462/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Гукової Р.М.,

за участю секретаря судових засідань - Бринзи Л.І.,

позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Покров Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до відповідача ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1; фактичне місце проживання невідоме) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в Орджонікідзевський міський суд з вищевказаним позовом, в якому просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, в яку вона зареєструвала ОСОБА_3, яка на протязі одного місяця гостювала в неї. В кінці 2014р. відповідач створила свою сім'ю та переїхала до свого чоловіка, пообіцявши, що вона подасть заяву про зняття з реєстрації, однак своєї обіцянки не виконала. Тому позивач змушена звернутись з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач до суду повторно не з'явилась, хоча про час, дату та місце розгляду повідомлялась належним чином, причину своєї неявки та її поважність суду не повідомила, відзив та заяву про перенесення слухання не надала.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.7). Наведене підтверджується договором про поділ спадкового майна, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно яких позивачу на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 (а.с.8-10).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 до членів сім'ї позивача не належить.

Із долученого до матеріалів справи акту квартального комітету №10 від 26.06.2018р. слідує, що в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, але з 2014р. не проживає ОСОБА_3 та ОСОБА_6, а з 2017р. не проживає ОСОБА_5 (а.с. 15).

В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач ОСОБА_3 з 2014р. в будинку за адресою АДРЕСА_1 не проживає, речей своїх там не зберігає, долею будинку не цікавиться та не бере будь-якої участі у сплаті комунальних платежів.

Крім того, в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надав покази, згідно яких він проживає за адресою: АДРЕСА_2. Вказує, що відповідача ОСОБА_3 він бачив більше трьох років тому. Місце знаходження останньої на даний час йому не відоме.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

Приписами ст.317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 141, 265, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21.09.2018р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Р. М. Гукова