Справа № 645/2845/17
Провадження № 2/645/241/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - судді Бондарєвої І.В., при секретарі - Проневич Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування розпорядження про передачу квартири у власність та визнання недійсним свідоцтва про право власності, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

В С Т А Н О В И В:

04.07.2017 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування розпорядження про передачу квартири у власність та визнання недійсним свідоцтва про право власності.

24.10.2017 р. позивач подав уточнену позовну заяву, в якій зазначив, що 15.10.1996 р. Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду було прийнято розпорядження № 13938 про передачу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, у спільну сумісну власність ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10 На підставі вказаного розпорядження Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду було видано Свідоцтво про право власності № 8-96-78610 від 15.10.1996 р.

Позивач вважає, що розпорядження є незаконним і підлягає скасуванню, а свідоцтво про право власності підлягає визнанню недійсним, оскілки він був членом сім'ї наймача ОСОБА_8 та на час приватизації проживав у квартирі разом з наймачем, вів з нею спільне господарство. Таким чином, він мав право брати участь у проведенні приватизації спірної квартири. Факт його проживання у квартирі на момент приватизації підтверджується довідкою про склад сім'ї наймача від 15.07.1996 р. та реєстрацією 10.06.1999 р. його місця проживання Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області.

Оскільки на момент приватизації позивачеві було 14 років, він був неповнолітньою дитиною та мав визначений законом обсяг дієздатності. Під час проведення приватизації не було отримано письмову згоду або відмову батьків позивача в його інтересах, як члена сім'ї наймача, на проведення приватизації квартири, тобто приватизація квартири проведена з порушенням вимог ч.2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", що є підставою для визнання незаконним і скасування розпорядження прийнятого за наслідками приватизації.

Також зазначив, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були членами сім'ї наймача, вони фактично не проживали в спірній квартирі та не вели спільного господарства з наймачем, проте безпідставно отримали квартиру у власність, з огляду на положенням до ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Так, ОСОБА_5 на момент приватизації та у подальшому проживала за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_4 на момент приватизації не міг фізично проживати у квартирі, оскільки проходив строкову службу в армії, до цього також проживав за адресою: АДРЕСА_2.

04.09.2018 р. від відповідача ОСОБА_2 комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради надійшли заперечення на позовну заяву, відповідно до яких відповідач вважає позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Так, згідно матеріалів приватизаційної справи, оскаржувані розпорядження та свідоцтво були видані на підставі заяви на приватизацію та довідки про склад сім'ї на займані приміщення, оформлені ЖЕД-199 Фрунзенського району.

Також матеріали справи містять завірені ЖЕД-199 відмови від участі у приватизації ОСОБА_7 та ОСОБА_6, який у своїй заяві вказує сина (позивача) ОСОБА_1.

Таким чином, права позивача не порушені, приватизація вищевказаної квартири здійснена відповідно до вимог чинного на момент її проведення законодавства України. У зв'язку з чим просять відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с.64).

05.03.2018 р. від представника відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_11 надійшов відзив, в якому представник зазначив, що 01.07.1977 р. Виконавчим комітетом Ленінської районної Ради м. Харкова було видано ордер № НОМЕР_1 ОСОБА_12 на право зайняття 2-ох кімнат загальною площею 27,15 кв.м. в окремій квартирі АДРЕСА_1. Згідно ордеру, сім'я наймача складалась з 2-х чоловік: ОСОБА_12 та його дружини - ОСОБА_8

20.09.1977 р. між ОСОБА_12 та керуючим управління будинками №191 житлового управління Фрунзенського району м. Харкова було укладено Договір найму жилого приміщення, а також ОСОБА_8 здачі та приймання квартири, кімнати, згідно яких ОСОБА_12 та ОСОБА_8 було передано у найм вказану вище квартиру.

За період шлюбу у ОСОБА_12 та ОСОБА_8 народилося дві доньки: ОСОБА_13 та ОСОБА_14

ІНФОРМАЦІЯ_5 р. ОСОБА_12 помер.

15.07.1996 р. за заявою ОСОБА_8 розпочався процес приватизації квартири. Наймач приміщення звернулась до Начальника центру приватизації м. Харкова із заявою про оформлення передачі в приватну (спільну сумісну) власність квартири, яку вона займала разом з членами сім'ї на умовах найму. Уповноваженим власником квартири визначено ОСОБА_8

До вказаної заяви було додано Довідку про склад сім'ї наймача ізольованої квартири та займані нею приміщення за адресою: АДРЕСА_1, згідно з відомостями якої до складу сім'ї наймача входили: 1. ОСОБА_8 (наймач), 2. ОСОБА_7 (дочка), 3.ОСОБА_6 (чоловік дочки), 4. ОСОБА_3 (дочка), 5. ОСОБА_9 (чоловік дочки), 6. ОСОБА_4 (онук), 7. ОСОБА_5 (онука), 8. ОСОБА_1 (онук).

До вказаної заяви також було додано заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7, батьків позивача, про відмову від приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що вони вже знаходяться на квартирному обліку при Фрунзенському Райвиконкомі. При цьому ОСОБА_6 в заяві зазначив склад сім'ї: ОСОБА_7, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім того, 15.07.1996 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на підставі ордеру та договору найму було укладено договір піднайму, згідно умов якого ОСОБА_6 разом з сім'єю - дружиною ОСОБА_7 та сином ОСОБА_1 (позивачем) отримали у піднайм вказану вище квартиру. На підставі вказаного договору піднайму сім'я ОСОБА_1 у складі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 стали піднаймачами квартири за адресою: АДРЕСА_1, або ж «кутконаймачами», хоча фактично в ній не проживали.

Починаючи з 1992 року до дати прийняття розпорядження про приватизацію квартири (15.10.1996 р.), сім'я ОСОБА_1 у складі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 постійно проживали за адресою: АДРЕСА_3. Станом на 15.10.1996 р. в спірній квартирі були зареєстровані та проживали ОСОБА_3, її чоловік ОСОБА_9 та їх донька, неповнолітня на той час ОСОБА_5

ОСОБА_4 до 15.11.1995 р. також проживав за адресою: АДРЕСА_1. Починаючи з 15.11.1995 р. по 15.05.1997 р. ОСОБА_4 перебував на службі в

Збройних силах, отже за ним, відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, збереглось спірне житлове приміщення. До заяви про приватизацію квартири наймачем також було додано письмову згоду ОСОБА_4 на участь в приватизації квартири.

У зв'язку з чим представник відповідачів заперечує проти доводів і міркувань, викладених позивачем в уточненій позовній заяві, а сам позов вважають безпідставним та необґрунтованим й просять суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі (а.с.214)

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив суду, що повноліття він досяг у 1999 р., але про порушення свого права дізнався після смерті бабусі ОСОБА_8 у 2016 р., коли звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і нотаріус повідомив, що в результаті приватизації бабуся набула право власності лише на 1/5 частину квартири, а сім'я ОСОБА_4 стала власником 4/5 частин квартири. За життя бабуся казала, що спірна квартира належить лише їй. Батьки позивача були впевнені, що приватизація проведена на ім'я бабусі, та члени сім'ї ОСОБА_4 також відмовились від участі в приватизації. Ключів від спірної квартири позивач та його батьки не мали, вони проживали в Мерефі, але мали доступ до спірної квартири за життя бабусі.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_15 позовні вимоги підтримав.

Представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_11 в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечувала в повному обсязі.

Треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали суду пояснення в якості свідків за клопотанням позивача.

Від третьої особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Департаменту служб у справах дітей ХМР.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дійшов висновку про наступне.

В судовому засіданні встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1, належить ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10, на підставі Свідоцтва про право власності на житло р.№ 8-96-78610 від 15.10.1996 р., виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду №13938 від 15.10.1996 р. ( т.1 а.с.71, 85).

В якості доказу наявності у позивача права на проживання в спірній квартирі на час проведення приватизації житла ним надана копія довідки, де серед осіб, зареєстрованих за адресою:АДРЕСА_1, маються записи про реєстрацію ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8).

Відповідачами в судовому засіданні не оспорювався факт реєстрації в спірній квартирі станом на 15.10.1996 р. як позивача, так і його батьків, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи № 232065, 15.07.1996 р. ОСОБА_8 на ім'я директора Міського Центру приватизації державного житлового фонду була подана заява про передачу у приватну спільну сумісну власність наймача ОСОБА_8 та членів її сім'ї на умовах найму (а.с.117).

Вказана заява підписана ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3 як повнолітніх членів сім'ї наймача та ОСОБА_6, ОСОБА_7 як кутконаймачами (а.с.117).

До вказаної заяви була додана довідка про склад сім'ї, відповідно до якої у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: основний наймач квартири - ОСОБА_8, яка зареєстрована 16.12.1977 р., її донька ОСОБА_7, яка зареєстрована 08.01.1992 р.; ОСОБА_6, чоловік доньки, який зареєстрований 08.01.1992 р.; донька наймача ОСОБА_3, яка зареєстрована 07.08.1981 р.; чоловік доньки ОСОБА_9, зареєстрований 03.08.1985 р.; онук наймача ОСОБА_4, який перебуває в армії, та онуки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.118).

При цьому ОСОБА_7, ОСОБА_6 та їх неповнолітній син ОСОБА_1 вказані у довідці як кутконаймачі на підставі типового договору піднайму житлового приміщення від 15.07.1996 р., долученого до справи (а.с.124) .

Крім цього, матеріали інвентаризаційної справи містять заяву ОСОБА_4, посвідчену за місцем проходження військової служби, про його участь у приватизації спірної квартири (а.с.123),

Також в матеріалах інвентаризаційної справи міститься заява ОСОБА_7 про відмову від приватизації квартири і заяву ОСОБА_6 про відмову від приватизації квартири складом сім'ї : ОСОБА_7, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.121, 122).

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що заяву про відмову від участі у приватизації він написав на прохання матері дружини - ОСОБА_8, яка не повідомляла, що сім'я ОСОБА_4 відмовляться від участі в приватизації, але казала, що саме вона власник квартири. На час приватизації він дійсно складом сім'ї - він, дружина ОСОБА_7 та син ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку як військовослужбовець та не претендував на спірну квартиру.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що її сім'я - вона, чоловік та син - перебували на квартирному обліку, тому в разі їх участі в приватизації могли втратити можливість отримати окрему квартиру, тому вони відмовились від участі в приватизації. Її мати, ОСОБА_8, казала, що квартирує приватизує на своє ім'я. Після проведення приватизації вона вважала матір власником квартири і лише після її смерті дізнались, що сім'я ОСОБА_4 має право на 4/5 частин квартири.

Відповідно до ст.1, ч.4 ст. 5, ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Відповідно до положень абз. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Суд вважає, що в даному випадку ОСОБА_6, батько позивача ОСОБА_1, надав заяву про відмову від участі в приватизації, у тому числі від імені свого неповнолітнього на той час сина, діючи в межах своїх повноважень, як законний представник неповнолітнього.

Мати неповнолітнього на той час ОСОБА_1 також не надала згоду на приватизацію квартири від його імені.

Доводи сторін про не проживання в спірній квартирі на момент приватизації ані членів сім'ї ОСОБА_1, ані членів сім'ї ОСОБА_4 - суд вважає не спроможними, оскільки на момент приватизації (15.10.1996 р.) кожен з них зберігав право на спірне житло, яке ніким не оспорювалось.

Суд зазначає, що про порушення свого права позивач заявив лише після того, як дізнався, що сім'я ОСОБА_4 є співвласниками квартири, але сама по собі вказана обставина не свідчить про порушення відповідачами права позивача на участь у приватизації, про якісь перешкоди з боку відповідачів, в результаті яких позивач не зміг взяти участь у приватизації.

Право на участь у приватизації є абсолютним правом кожної особи, яким вона користується на свій розсуд, незалежно від того, чи беруть участь у приватизації інші особи.

Враховуючи, що всі повнолітні члени сім'ї, які постійно мешкали в спірній квартирі, в тому числі тимчасово відсутні, за якими зберігалось право на житло, надали свою письмову згоду на приватизацію (ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_4.), або про відмову від участі у приватизації (ОСОБА_6 ОСОБА_7.), а питання надання згоди неповнолітніми членами сім'ї, які проживали в жилому приміщенні, що приватизується, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, що діяла станом на 15.10.1996 р., не

визначено, крім того, законний представник неповнолітнього ОСОБА_1 - його батько ОСОБА_6 відмовився від участі у приватизації, суд дійшов до висновку про безпідставність позовних вимог, у зв'язку з чим відмовляє у їх задоволенні.

Оскільки право позивача не порушене, вирішення питання про застосування позовної давності є недоцільним.

Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1280,00 грн. (640,00 +640,00) відшкодуванню не підлягає, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212- 215 ЦПК України (2004 р.), ст.ст. 12, 81, 141, 272, 263-265 ЦПК України, ст..ст.64, 65, 160, 161 ЖК України, ст.ст.5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчисляється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 31.10.2018 року

Головуючий - суддя