Справа № 308/9995/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого Малюк В.М.,

при секретарі Матіко Я.Ю.

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 та представника третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ТзОВ «фінансова Компанія Інвест - Кредо», ПАТ «УкрсоцБанк», третя особа на стороні відповідачів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів факторингу, договору про відступлення прав вимоги, договорів передачі прав за іпотечними договорами, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ТзОВ «Фінансова Компанія Інвест - Кредо», ПАТ «УкрсоцБанк», третя особа на стороні відповідачів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів факторингу, договору про відступлення прав вимоги, договорів передачі прав за іпотечними договорами.

Позивачем та представником третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 подано до суду заяву про забезпечення позову, яка мотивована тим, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06 листопада 2017 р. відповідачу ОСОБА_4, заборонено вчиняти дії щодо передачі прав за іпотечними договорами, укладеними між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ПАТ «Украсоцбанк».

Однак, позивач та представник третьої особи вважають, що заходи забезпечення заявленого позову є недостатніми, оскільки відповідач ОСОБА_4 розпоряджається спірним майном на свій розсуд, перешкоджає орендаторам здійснювати підприємницьку діяльність.

Також звертає увагу суду на те, що відповідач ОСОБА_4 у будь - який час може розпочати перепланування та перебудову спірних приміщень, змінити їх цільове призначення, переобладнати на свій розсуд. Тому у випадку задоволення позовних вимог позивачка може отримати змінене нерухоме майно або взагалі частина майна може бути знищена.

Потреба вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти дії щодо користування приміщенням станції технічного обслуговування , літ. «3», загальною площею 621,4 м.кв., авто мийкою, літ. «К» загальною площею 56,1 м.кв.; магазину , літ. «Л», загальною площею 228,3 м.кв., які розташовані за адресою вул. Перемоги 141/2 м. Ужгород, як для власних потреб, так і з метою отримання прибутку; заборонити ОСОБА_4 чинити перешкоди орендарю ОСОБА_8 у здійсненні підприємницької діяльності в орендованих приміщеннях станції технічного обслуговування, літ. «3», загальною площею 621,4 м.кв., авто мийкою, літ. «К» загальною площею 56,1 м.кв.; магазину, літ. «Л», загальною площею 228,3 м. кв., за адресою вул. Перемоги 141/2 м. Ужгороді, є охоронною матеріально-правового інтересу позивача ОСОБА_1

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заяви про забезпечення позову, виходячи з вимог ст. 153 ЦПК України, дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу визнання недійсними договорів факторингу, договору про відступлення прав вимоги та договорів передачі прав за іпотечними договорами.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 149 -151 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обовязковості до виконання судових рішень, встановленої нормами Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, такі на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

При цьому згідно до п. 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом встановлення заборони вчиняти певні дії.

Згідно до п.10 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.150 ЦПК України , суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Згідно ч.6 ст.153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів,суд приходить до висновку, що заява є необґрунтованою та непідтвердженою належними доказами, які дають підстави вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд зважаючи на те, що позивачем не наведено достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову та не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, приходить до висновку про відсутність підстав для застосування зазначених позивачем заходів забезпечення позову, а тому в задоволенні заяви необхідно відмовити.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст.149-153,157ЦПКУкраїни,суд,-

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 та представника третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ТзОВ «фінансова Компанія Інвест - Кредо», ПАТ «УкрсоцБанк», третя особа на стороні відповідачів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів факторингу, договору про відступлення прав вимоги, договорів передачі прав за іпотечними договорами - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана потягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_9