Справа №279/3170/18
Номер рядка звіту 52
номер провадження 2/279/1491/18
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" жовтня 2018 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши в приміщенні суду м.Коростені в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Бугайова Миколи Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Комунального виробничо-господарського підприємства про стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В : Адвокат Бугайов М.В., який діє за дорученням в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача середній заробіток в розмірі 60401,12 грн., за період з 12.05.2017 року по 30.06.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що наказом начальника КВГП від 09.03.2017 року №44 його було прийнято на роботу електромонтером 2-го розряду з оплатою праці згідно штатного розпису з 13.03.2017 року та встановлено випробувальний термін строком на один місяць. Указом Президента України №44/2017 від 24.02.2017 року було оголошено призов на строкову військову службу у квітні-травні 2017 року. З 18.05.2017 року перебуває на військовій службі у Державній спеціальній службі транспорту Міністерства інфраструктури про, що було повідомлено відповідача. Однак наказом начальника КВГП від 12.05.2017 року за №95, на підставі повідомлення Коростенського ОМВК №2/79 від 11.05.2017 року, його було увільнено від роботи 12.05.2017 року згідно п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку з призовом на строкову військову службу зі збереженням на строк до дня фактичної демобілізації місця роботи. Проте, з часу його увільнення з роботи, він не отримує середнього заробітку, що порушує його трудові права.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник відповідача КВГП позов не визнав та просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивач особисто повноважень адвокату Бугайову М.В. на представництво його інтересів в суді не надавав, а тому останній не може бути його представником. При цьому, відповідач фактично проти позовних вимог не заперечив.

За клопотанням відповідача щодо заміни неналежного відповідача належним ухвалою суду від 01.10.2018 року було залучено до участі у справі в якості співвідповідача Управління праці та соціального захисту населення виконкому Коростенської міської ради, оскільки на думку відповідача, виплата спірних коштів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Представник співвідповідача УПСЗН виконкому Коростенської міської ради надав відзив на позовну заяву, проти позову до УПСЗН заперечив, зазначивши, що виплата середнього заробітку особам, які проходять військову службу здійснюється підприємствами у яких вони працювали на час призову. Крім того, оскільки позивач був призваний на строкову військову службу 18.05.2017 року, під дію Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року №105 він не підпадає, підстав для отримання компенсації середнього заробітку за бюджетною програмою «Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за 2014-2015 роки немає.
Відповіді на відзив позивачем надано не було.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір в сфері трудових правовідносин, що регулюється законодавством про працю.
Указом Президента України №44/2017 від 24.02.2017 року "Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2017 році" оголошено призов на строкову військову службу у квітні-травні 2017 року.

Позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем Комунальним виробничо-господарським підприємством та наказом №95 від 12.05.2017 року ОСОБА_1 був увільнений від роботи згідно п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку із призовом на строкову військову службу зі збереженням на строк до дня фактичної демобілізації місця роботи з 12.05.2017 року, що стверджується копією наказу. Підстава для винесення даного наказу - повідомлення Коростенського ОМВК №2/79 від 11.05.2017 року.

Частиною 5 статті 17 Конституції України гарантовано те, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Пункт 3 ст.36 КЗпП України передбачає підстави припинення трудового договору - призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
Згідно положень ч.3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 18.05.2017 року перебуває на військовій службі у Державній спеціальній службі транспорту Міністерства інфраструктури, що стверджується даними довідки В/Ч НОМЕР_1 від 17.06.2017 року.

Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено поняття військова служба та її види. Згідно вимог ч.2 ст.39 вказаного Закону, громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України.

Проте, в порушення вказаних вимог закону, з часу увільнення позивач не отримує середнього заробітку, чим порушено його трудові права, які підлягають захисту в судовому порядку.

Розрахунок середнього заробітку позивачем проведено у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України 08.02.1995 року з №100.

Нараховану позивачем суму заборгованості відповідач не оспорив та не спростував.
Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, заперечення відповідача КВГП щодо позову, в цілому, є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, представництво позивача підтверджено належними документами, а заперечення відповідача УПСЗН навпаки заслуговують на увагу.

Як було встановлено судом, позивач був призваний на строкову військову службу 18.05.2017 року, тобто під дію Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року №105 він не підпадає, та підстав для отримання компенсації середнього заробітку за бюджетною програмою «Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за 2014-2015 роки, немає. Виплата середнього заробітку особам, які проходять військову службу здійснюється підприємствами у яких вони працювали на час призову.
Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають стягненню згідно ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.17,43 Конституції України, ст.ст.4,12,81,141,263265 ЦПК України, ст.ст.36,119 КЗпП України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд,

У Х В А Л И В :
Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального виробничо-господарського підприємства на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 60401 (шістдесят тисяч чотириста одна) гривня 12 копійок, за період з 12.05.2017 року по 30.06.2018 року.

Стягнути з Комунального виробничо-господарського підприємства на користь держави 704 гривни 80 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони :
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Комунальне виробничо-господарське підприємство, місце знаходження: м.Коростень, вул.Грушевського, 23, .

Співвідповідач: Управління праці та соціального захисту населення виконкому Коростенської міської ради, місце знаходження: м.Коростень, вул.Шевченка, 8, .

Суддя: Невмержицька О.А.