Справа № 493/1926/18
Провадження № 2/493/873/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Мясківської І.М.

за участю секретаря Пінул І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Балта Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в праві власності на житловий будинок шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд усунути перешкоди в праві власності на житловий будинок за адресою: Одеська область, с. Білине, вул. Садова, 75, шляхом виселення ОСОБА_2 з вказаного будинку, без надання іншого житлового приміщення; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 всі судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ним зареєстровано право приватної власності на житловий будинок № 75 по вул. Садовій в с. Білине Балтського району Одеської області. Однак він не може користуватися своєю власністю, оскільки в цьому житловому будинку з лютого 2018 року проти його волі та згоди мешкає відповідач, який на неодноразові вимоги з його боку звільнити житлове приміщення не реагує та продовжує чинити йому перешкоди в його праві власності. Іншого житла він не має та на даний час з березня 2018 року, коли повернувся з лікування, змушений проживати в житловому будинку матері разом з нею.

Отже відповідач мешкає в належному йому на праві власності будинку без законних на те підстав, створюючи позивачу перешкоди. У зв'язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що позивач неодноразово звертався до відповідача з тим, щоб той виселився, але це ніяких результатів не дало, а тому просить задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач на своїх вимогах наполягав. При цьому пояснив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок. Вважає, що відповідач не має права проживати в його будинку, оскільки не є членом його сім'ї і укладати договір найму житла з ним він не бажає.

Відповідач до судового засідання не з'явився, хоча повідомлявся про день слухання справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву щодо позову та клопотань до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача та позивача, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 знаходилися в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 21.09.2001 року шлюб між ними розірвано (а.с. 8), про що також свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 119895 (а.с. 5).

У встановленому законом порядку ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 129941795, технічним паспортом на житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Садова № 75 від 25.05.2018 року та державним актом на право власності на земельну ділянку, яка розташована в с. Білине по вул. Садова, 75 (а.с. 5, 6, 7).

Відповідно до довідки про склад сім'ї № 852 від 16.08.2018 року, виданої Балтською міською радою Одеської області, в житловому будинку за зазначеною вище адресою зареєстровані ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та фактично проживає без реєстрації ОСОБА_2 - співмешканець колишньої дружини ОСОБА_4 (а.с. 9).

ОСОБА_2 перешкоджає вільному володінню та користуванню позивачем своїм житловим будинком.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Як вбачається з наданих документів доказів на підтвердження правомірності проживання відповідача в житловому будинку суду не надано, відзиву на позовну заяву ним не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, оскільки відповідач вселився до належного позивачу на праві власності будинку без його згоди, як власника, що перешкоджає йому у здійсненні права користування і розпорядження цим майном, будь-яких належних та допустимих доказів, які спростовували б вищезазначене і доказів щодо набуття у встановленому законом порядку права на житло у спірному будинку відповідачем не надано, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та виселення відповідача ОСОБА_2, із належного позивачу житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.

В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат на послуги адвоката в розмірі 3000,00 гривень, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, чинне процесуальне законодавство передбачає відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги лише адвокатом. Проте ОСОБА_3, який надавав позивачу послуги у сфері права, не надав до суду докази того, що він є адвокатом.

Разом з тим, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Згідно зі ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано договір про надання правової допомоги від 29.08.2018 р., розрахунок та квитанції, але позивачем не надано суду доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.), а також судом ставиться під сумнів оплата послуг адвоката в розмірі 3000 грн., оскільки ним не було сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн. з посиланням на те, що ця сума є нереальною для нього, так як він перебуває в скрутному становищі і не взмозі її оплатити, у зв'язку із чим суд відмовляє в задоволенні вимог у цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 81, 89, 137, 141, 247, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 109, 116, 150 ЖК України, ст. ст. 316, 319, 321, 391 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в праві власності на житловий будинок шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення задовольнити.

ОСОБА_2 виселити з житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, с. Білине, вул.. Садова, 75, що належить ОСОБА_1, без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 704,80 грн. (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві / м. Київ / ; Банк отримувача: ГУДКСУ в м. Києві, Код банку отримувача (МФО):899998; Рахунок отримувача: 6001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106; Призначення платежу: *; 22030106; 07.12.2018 р. Справа № 493/1926/18).

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 14.12.2018 року.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

СУДДЯ