ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

14 грудня 2018 року

м. Харків

справа № 630/309/15-ц

провадження № 22ц/818/1137/18

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

3-я особа - Люботинська міська рада Харківської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Люботинська міська рада Харківської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення господарських будівель, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Люботинського міського суду Харківської області, постановлене 22 лютого 2018 року, у складі судді Малихіна О.О., в залі суду в місті Люботин,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в якому просили усунути перешкоди у користуванні проходом на вул. Абдулова з подвіря, розташованого за адресою: Харківська область, м. Люботин, с. Коваленки, вул. Абдулова, 10-А, створені ОСОБА_3, шляхом знесення гаражу літ. «Л» з оглядовою ямою літ. «Яогл», розташованих за адресою: Харківська область, м. Люботин, с. Коваленки, вул. Абдулова, 16-а, а також відновити стан земельної ділянки, що розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, с. Коваленки, вул. Абдулова 10-а та 16-а, який існував до порушення прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що позивачі з 1992 року є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Люботин, с. Коваленки, вул. Абдулова, № 10-А, на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом. Поряд розташоване домоволодіння № 16-А по вул. Абдулова, уздовж якого знаходився прохід від домоволодіння позивачів на вул. Абдулова. Але на підставі рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської ради № 39 від 16 січня 1996 року земельну ділянку під проходом площею 163 кв.м було передано у тимчасове користування, на строк 10 років, під городництво відповідачу ОСОБА_3 Таким чином, прохід для позивачів вздовж домоволодіння № 16-А по вул. Абдулова було перекрито, у зв'язку з чим вони неодноразово звертались до Люботинської міської ради Харківської області з заявами про усунення порушень з боку ОСОБА_3 у користуванні проходом. Після спливу 10-річного терміну відповідач ОСОБА_3 не припинив користування земельною ділянкою під проходом та навіть за цей час самочинно збудував на ній гараж. Через це ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності та йому був винесений припис про усунення порушень користування земельною ділянкою. Однак прохід від домоволодіння позивачів на вул. Абдулова залишався перекритим, навіть не зважаючи на те, що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ще 19 січня 2007 року надали Люботинському міському голові заяву-зобовязання нести витрати і ризики, повязані з розміщенням самочинних будівель на земельній ділянці № 16-А по вул. Абдулова. Натомість, у 2008 році виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області було здійснено процедуру введення в експлуатацію гаражу, самочинно збудованого ОСОБА_3 на земельній ділянці № 16-А по вул. Абдулова. Через це позивачі змушені були у судовому порядку оскаржувати рішення, винесене міською радою щодо введення в експлуатації гаражу, який був збудований на ділянці проходу, та домоглися того, аби такі рішення були скасовані.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 22 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні проходом на вул. Абдулова з подвіря, розташованого за адресою: Харківська область, м. Люботин, щ. Коваленки, вул. Абдулова, 10-А, шляхом знесення гаражу літ. «Л» з оглядовою ямою літ. «Яогл», розташованих за адресою: Харківська область, м. Люботин, с. Коваленки, вул. Абдулова, 16-а, та приведення земельної ділянки такого проходу до попереднього стану. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витати по оплаті судового збору в сумі 121,80 грн. та витрати на оплату судової експертизи в сумі 384,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витати по оплаті судового збору в сумі 121,80 грн. та витрати на оплату судової експертизи в сумі 384,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що справа розглянута без залучення всіх осіб, інтересів яких вона стосується, а саме ОСОБА_5, яка є власником 1/6 частини домоволодіння №16 по вул. Абдулова в с. Коваленки м. Люботин. Вказує, що позивачем було пропущено строк позовної давності. Посилаєть на те, що судом невірно було встановлено наявність спірного проходу, оскільки для цього було використано неналежні докази. Зазначає, що будівництво гаражу з оглядовою ямою здійснено на земельній ділянці, яка не перебуває у власності або володінні позивачів, порушення прав власника суміжної земельної ділянки внаслідок здійснення будівництва не доведені, посилання на те, що гараж перекриває позивачам прохід не заслуговує на увагу, оскільки сама наявність проходу позивачами не доведена.

Представником позивачів ОСОБА_6 суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування вказує на те, що судом було повно та всебічно встановлено всі обставини, що мають значення для справи. Зазначив, що права позивачів були порушені саме ОСОБА_3, а тому не є доцільним залучати до участі ОСОБА_5 Послався на те, що про застосування строків позовної давності не було заявлено до суду першої інстанції, оскільки весь час з моменту перекриття відбувались переписки між державними органами.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є співвласниками в рівних частках житлового будинку, розташованого по вул. Абдулова, 10-А в сщ. Коваленки м. Люботин Харківської області, на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого 01 квітня 1992 року Другою Державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області за реєстр. № 515/91.

З технічного паспорту, виготовленого Люботинським БТІ станом на 13 листопада 1991 року вбачається, що домоволодіння позивачів № 10-А розташоване поряд з домоволодіннями № 10 та № 16-А по вул. Абдулова та має визначену парканом межу лише з домоволодінням № 16-А. Інші межі на місцевості не визначені, лише позначені переривчастою, тобто уявною, лінією. В цьому технічному паспорті також позначено існуючий на той час прохід до домоволодіння № 10-А, який був улаштований вздовж зовнішнього боку паркану домоволодіння № 16-А.

Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи № 191 на домоволодіння № 10-А по вул. Абдулова, в період оформлення документів, повязаних з реєстрацією права власності на вказане домоволодіння на ім'я попереднього власника, після смерті якого спадщину прийняли позивачі, до Люботинського БТІ звернулась ОСОБА_1 з заявою від 25 жовтня 1991 року про складання плану житлового будинку і земельної ділянки, розташованих на вул. Абдулова, 10-А в сщ. Коваленки м. Люботин. На виконання замовлення ОСОБА_1 та в її присутності техніком Люботинського БТІ 02 листопада 1991 року був складений чорновий ескіз дворової частини земельної ділянки № 10-А по вул. Абдулова, на якому позначено наявність проходу до цієї земельної ділянки вздовж сусіднього домоволодіння № 16-А.

З матеріалів інвентаризаційної справи № 158 домоволодіння № 16-А по вул. Абдулова в сщ. Коваленки м. Люботин належить на праві власності в 1/2 частині ОСОБА_4С, відповідачу по справі, на підставі договору дарування від 18 березня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 2-866. Іншими співвласниками є ОСОБА_5 та ОСОБА_5 (нині Галюта) ОСОБА_7 в 1/6 частині кожний на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 грудня 1986 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 3579. Інша 1/6 частина вказаного домоволодіння також належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_8 від 04 грудня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1421.

Актом поточних змін від 21 липня 2005 року зафіксовано самочинне будівництво у 2004 року гаражу літ. «Л» з оглядовою ямою літ. «Яогл».

Відповідач ОСОБА_3 не заперечує, що спірний гараж з оглядовою ямою був збудований ним особисто.

Судом першої інстанції дослідженням матеріалів інвентаризаційної справи № 199 домоволодіння № 14 по вул. Абдулова в сщ. Коваленки м. Люботин. в тому числі схематичний план дворової частини домоволодіння та чорновий ескіз, складені 09 січня 1992 року, в яких позначено, що домоволодіння з правого боку межує з домоволодінням № 12, а з лівого боку існує прохід і немає спільної межі з домоволодінням № 16-А.

На підставі рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 51 від 11 січня 1994 року власнику домоволодіння № 14 по вул. Абдулова в сщ. Коваленки м. Люботин була передана у приватну власність земельна ділянка за вказаною адресою площею 1500,00 кв.м для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також передано в постійне користування земельну ділянку з фонду земель міста площею 38 кв.м під індивідуальне городництво. На виконання вказаного рішення архітектурно-планувальним бюро Харківського району був складений план закріплення земельної ділянки площею 1538 кв.м за адресою: м. Люботин, сщ. Коваленки, вул. Абдулова, 14. У цьому плані також позначено, що з одного боку домоволодіння межує з іншими домоволодінням під № 12, а іншого боку за парканом улаштований прохід.

Судом першої інстанції дослідженням матеріалів архівної справи на домоволодіння № 10-А, встановлений акт обстеження від 09 липня 1999 року, складений інженером КП «Люботинське АПБ» з приводу самочинно розпочатого співвласником ОСОБА_1 будівництва житлового будинку літ «Б-1» з верандою з ескізом земельної ділянки, в якому зафіксований існуючий прохід вздовж домоволодіння № 16-А.

Також інженером КП «Люботинське АПБ» був складений акт від 7 травня 1996 року обстеження домоволодіння № 14 по вул. Абдулова, з якого вбачається, що була виявлена невідповідність графічних робіт по конфігурації меж земельної ділянки, проведених на виконання рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради № 51 від 11 січня 1994 року, в порівнянні з фактичними межами. В дійсності межі земельної ділянки № 14 змістилися в протилежний бік від домоволодіння № 16-А по вул. Абдулова. На підставі вказаного акту рішенням виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області № 964 від 11 червня 1996 року була змінена конфігурація земельної ділянки по вул. Абдулова площею 1500 кв.м, яку було передано у приватну власність, та внесені зміни у п. 2 рішення № 51 від 11 січня 1994 року, згідно з якими власнику цього домоволодіння передається земельна ділянка площею не 38 кв.м, а лише 17 кв.м по червоній лінії в тимчасове користування на п'ятнадцять років під городництво.

За заявою ОСОБА_3 виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області було винесено рішення № 39 від 16 січня 1996 року про закріплення за житловим будинком № 16-А по вул. Абдулова в сщ. Коваленки м. Люботин земельної ділянки площею 1500 кв.м для його обслуговування та про передачу у тимчасове користування на 10 років земельної ділянки площею 163 кв.м під городництво.

Зміна конфігурацій земельних ділянок № 14 і № 16-А по вул. Абдулова в сщ. Коваленки м. Люботин відображена у збірному плані землекористувачів, виконаному КП «Люботинське АПБ» з привязкою до домоволодіння № 10-А. Такий план складений з урахуванням прийнятих виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області рішень № 51 від 11 січня 1994 року, № 964 від 11 червня 1996 року і № 39 від 16 січня 1996 року та відображає те, що у тимчасове користування власникам домоволодіння № 16-А по вул. Абдулова була передана земельна ділянка, яка знаходилась між цим домоволодінням і домоволодінням № 14.

На підставі рішення Люботинського міського суду Харківської області від 22 листопада 1996 року, ухваленого в справі № 2-317 за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ОСОБА_8 до ОСОБА_4, було виділено в користування співпозивачів та відповідача в цій справі земельні ділянки площею 830 кв.м кожна, а земельну ділянку площею 3 кв.м залишено у спільному користуванні. З пояснень, наданих відповідачем ОСОБА_3 в судовому засіданні, суд вважає встановленим, що гараж з оглядовою ямою збудовані ним саме на тій частині ділянки, яку було виділено в користування, а також те, що інший співвласник ОСОБА_4 до цього будівництва не причетна.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи № 10602 від 06 лютого 2017 року фактична площа земельної ділянки № 16-А по вул. Абдулова складає 1697 кв.м. Отже площа земельної ділянки під домоволодінням відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_3 перевищує розмір закріпленої земельної ділянки у 1500 кв.м та ділянки проходу площею 163 кв.м, що була надана у тимчасове користування.

Маючи намір зясувати причини відсутності у державному акті на право власності на земельну ділянку позначення про прохід на вул. Абдулова, позивач ОСОБА_1 зверталась до Люботинської міської ради Харківської області з відповідною заявою. На її ім'я було надано відповідь від 01 березня 2006 року, в якій міський голова м. Люботин підтвердив ту обставину, що термін користування земельною ділянкою під проходом, яка була передана ОСОБА_3 на підставі рішення № 39 від 16 січня 1996 року, закінчився. Але ОСОБА_3, не зважаючи на порушення умов використання земельної ділянки та будівництво на ній гаражу, не звільнив вказану земельну ділянку.

Відділом земельних ресурсів у м. Люботин був складений висновок № 168 від 07 квітня 2008 року про неможливість прийняття в експлуатацію та узаконення самочинно збудованого ОСОБА_3 гаражу, оскільки такий гараж перекрив для ОСОБА_1 прохід від домоволодіння на вул. Абдулова, яким вона користувалась.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що неправомірне розміщення ОСОБА_3 самочинного гаража на земельній ділянці яка використовується позивачем для проходу є підставою для знесення цього об*єкту за позовом позивача. Проте, колегія суддів не може погодитись з вказаним, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затверджуваного проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У відповідностідо ч.7 ст. 376ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво.

Відповідно до пункту 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Відповідно до положень статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Таким чином за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі статті 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог частини 3 статті 12 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб.

Згідно частини 1 пункту 22 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до частини 1, 3-5 пункту 24 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376І-1К України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Положення частини 7 статті 376 ЦК України передбачають можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Із пояснень позивача вбачається, що гараж про знесення якого він позивається перешкоджає йому не в користуванні належним йому нерухомим майном, а в користуванні проходом, який влаштований на земельній ділянці, належній територіальній громаді.

Із технічної документації, що міститься в матеріалах справи та довідки Люботинської міської ради №03-36/5693 від 13.12.2018 року вбачається, що будинковолодіння позивача має вихід на вулицю Яблуневу у м. Люботин.

Отже, право власності позивача не порушено, а питання знесення самочинного будівництва за умови істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил здійснюється за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

У цій справі органи державної влади або органи місцевого самоврядування з такими вимогами до суду не звертались.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Згідно п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 22 лютого 2018 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Люботинська міська рада Харківської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення господарських будівель - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_9