Справа № 428/4172/18
Провадження №2/428/628/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі: головуючого судді - Журавель Т.С., при секретарі - Андрусишин Н.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06.09.2010 року в сумі 32909,34 грн.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.04.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.09.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконав зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 31.01.2018 року за ним утворилась заборгованість в сумі 32909,34 грн., яка складається з наступного: 1958,55 грн. - заборгованість за кредитом, 28807,49 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1543,30 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 31.01.2018 року в сумі 32909,34 грн.

Позивачем до суду надано письмову відповідь на відзив, з якої вбачається, що відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до умов та правил надання банківських послуг. Заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та з тарифами є договором про надання банківських послуг. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок та надав позичальнику кредитну картку (фото клієнта з картою додається), таким чином між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. В силу вимог ст. 81 ЦПК України саме на відповідача покладено обов'язок доведення того факту, що він не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, не отримував кредитний ліміт чи не підписував кредитний договір, за невиконання умов якого до нього пред'явлено позов. Необхідно звернути увагу суду, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Слід розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднань: в одне ціле - Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Таким чином, кредитний договір чинний. Згідно з довідкою про карти клієнта - ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 06.09.2010 року отримав картку № НОМЕР_1, яка мала термін дії до останнього дня 08.2014 року. Відповідно до умов договору, а саме: п. 1.1.7.31 умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, що не суперечить нормам закону, оскільки згідно ч. 1 ст. 159 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Строк позовної давності при зверненні до суду позивачем дотримано. Укладаючи договір, позичальник не ставив під сумнів розумність і справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватися, зокрема, зважувати відповідальність, яка настає, згідно з умовами договору, при його невиконанні чи неналежному виконанні. При укладанні договору сторони досягли згоди щодо його умов, визначили та погодили суму неустойки (штрафу та пені). Таким чином, пеня за неналежне виконання зобов'язань за договором в частині погашення сум кредиту та відсотків кредиту підлягає стягненню з відповідача. Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за договором. Тому посилання відповідача на те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.

14.06.2018 року відповідач надав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Крім того, до суду відповідачем надані заперечення на відповідь на відзив, в яких, зокрема, зазначено, що в анкеті-заяві від 06.09.2010 року строк позовної давності не оговорюється. Іншої угоди по збільшенню строку позовної давності банк з відповідачем не укладав, окрім анкети-заяви жодного документу відповідач не підписував. Строк дії кредитної картки збіг 31.08.2014 року, а банк звернувся з позовом 30.03.2018 року, що перевищує три роки. Прострочення сплати відсотків за користування кредитнім лімітом виникла під час окупації Сєвєродонецька військовими частинами РФ у травні 2014 року та проходженні бойових дій, коли всі думки були зайняті особистою безпекою. На час звільнення міста Банк нарахував штраф та пеню, які стали непідйомними для маленької пенсії відповідача. За час користування кредитним лімітом відповідачем було виплачено відсотків на суму більше 1800 грн., тобто значної шкоди банк не зазнав. Позивач наголошує на злісному ухиленні відповідача від виконання обов'язків за кредитнім договором, але банк в декілька етапів підняв ліміт з 1300 грн. до 2000 грн., що не робиться при порушенні умов користування кредитом.

Позивачем до суду надано письмову відповідь на заперечення, в якій додатково зазначено, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 06.09.2010 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що останній висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчив (ла), що " Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і правила надання банківських послуг, а також тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися. Представник позивача в своєму позові зазначив прохання розглядати справу без його участі. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував.

У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що 06.09.2010 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2000 грн. зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 2,5 % на місяць на залишок заборгованості. Термін дії кредитного ліміту збігається зі строком дії кредитної картки. Договір був укладений у формі Анкети-заяви. Згідно змісту вказаної Анкети-заяви ОСОБА_1 ознайомився і погодився з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, а також підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Пунктом 1.1.1.45 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якою ознайомлений та погодився відповідач, передбачено що розмір щомісячних платежів (які включають в себе плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів визначено до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, при порушені позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

З копії картки НОМЕР_2, виданої ОСОБА_1, вбачається, що термін її дії закінчився 31 серпня 2014 року. Вказане також підтверджується копією довідки №30.1.0.0/2-20170728/607 від 25.05.2018 року.

У відповідності до виписки ПАТ КБ «Приватбанк» за карткою НОМЕР_2, виданої ОСОБА_1, за період з 01.01.2010 року по 25.05.2018 року останній платіж у вигляді поповнення готівкою своєї картки у терміналі самообслуговування на суму 100 грн. був здійснений відповідачем 01.05.2014 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом про захист свого порушеного права 18.04.2018 року.

ОСОБА_1 у заяві від 14.06.2018 року просить застосувати строк позовної давності.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

З частини 1 ст. 530 ЦК України вбачається, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів даної справи відповідач свої зобов'язання за договором б/н від 06.09.2010 року належним чином не виконував, тому згідно розрахунку, наданого банком, станом на 31.01.2018 року за ним утворилася заборгованість, яка складається з: 1958,55 грн. - заборгованість за кредитом, 28807,49 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1543,30 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, у якій також вказано, що для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, який унеможливив стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) і один рік (для пені) до дня звернення.

Судом встановлено, що термін дії картки закінчився 31.08.2014 року та останній платіж відповідач здійснив 01.05.2014 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 18.04.2018 року, тобто с пропуском строку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зі змісту постанови «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», затвердженої Національним банком України від 30.04.2010 року №223, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.07.2010 року № 474/17769 (у редакції, що діяла станом на серпень 2014 року), вбачається, що залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням спеціальних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми. Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії. Кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором. Користувач на власний розсуд або відповідно до умов кредитного договору, якщо кредит має цільовий характер, частково або в повному обсязі використовує кредит протягом строку дії кредитного договору і зобов'язаний повернути кредит та проценти за користування ним на умовах, установлених кредитним договором. Банк зобов'язаний після виконання взаємних зобов'язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу,крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним.

Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

Відповідно до п. 2.1.1.2.12 Умов і правил надання банківських послуг по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком) по зверненню клієнта до банку, відповідно діючим тарифам.

Позивачем до суду надано довідку №30.1.0.0/2-20170728/607 від 25.05.2018 року, з якої вбачається, що відповідач згідно кредитного договору б/н від 06.09.2010 року картку НОМЕР_2, яка мала термін дії до останнього дня 08.2014 року.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно дост.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б обґрунтовано підтверджували, що відповідачу на виконання кредитного договору від 06.09.2010 року надавалися будь-які картки, окрім картки НОМЕР_2.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 01.09.2014 року по 31.01.2018 року суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов'язання» і термін «виконання зобов'язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Разом із тим, за змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, як вже було зазначено вище, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Таким чином, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Саме така правова позиція міститься у п.п. 89-90 вказаного судового рішення Великої палати Верховного Суду.

Разом з тим, пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевій стороні карти включно.

Судом встановлено, що строк дії картки закінчився 31.08.2014 року.

Належних доказів того, що карта перевипускалася та була отримана відповідачем суду не надано.

Таким чином, сторони погодили строк кредитування до 31.08.2014 року.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то з 01.09.2014 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

Посилання позивача на те, що згідно з пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, позовна давність визначена тривалістю у 50 років, не приймаються до уваги судом, оскільки банк не надав доказів, що саме ці Умови підписував відповідач, надаючи Анкету-заяву позичальника, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові №6-1926цс15 від 04.11.2015 року.

Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафів суд зазначає наступне.

У відповідності до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до розпорядження КМУ від 02 грудня 2015 р. № 1275-р м. Сєвєродонецьк Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Аналізуючи викладене, та враховуючи положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, суд доходить висновку, що пеня та/або штраф, які були нараховані на суму заборгованості за кредитним договором за вказаний період, стягненню не підлягають.

Позивачем не було надано відомостей щодо дати нарахування фіксованої суми штрафу в розмірі 500 грн. та процентної суми штрафу в розмірі 1543,30 грн. та відповідно розрахунку, наданого банком, вказані суми штрафу були нараховані відповідачу на суму заборгованості станом на 31.01.2018 року, тобто в період проведення антитерористичної операції.

Таким чином, фіксована і процентна суми штрафу стягненню з відповідача не підлягають.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. С. Журавель