Єдиний унікальний номер 227/1621/18 Номер провадження 22-ц/775/1350/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.,

суддів: Космачевської Т.В., Санікової О.С.

за участю секретаря Сергєєвої К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, постановленого суддею Кошля А.О. у місті Добропілля Донецької області, повне судове рішення складено 12 липня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

10 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_2 посилалась на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який у 2016 році розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2015 року з відповідача на її користь присуджено аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, а на її утримання - ОСОБА_2 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Неповнолітній син ОСОБА_3 є дитиною - інвалідом з народження, хворіє на тяжкі хвороби, потребує постійного лікування та оздоровлення, про що зазначено у відповідних медичних висновках. За 2017 рік витрати на лікування дитини складають більше 11 000 грн.

Посилаючись на ст. 185 СК України, ОСОБА_2 просила разово стягнути з відповідача половину документально підтверджених додаткових витрат на утримання дитини - ОСОБА_3, пов'язаних з її лікуванням, в сумі 5 627 грн. 85 коп., та додаткові витрати на утримання дитини, що потребує лікування, щомісячно, в розмірі 1/6 частину заробітку (доходу) відповідача, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разово, в розмірі 5 545 гривень 65 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі - 500 гривень, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у дохід держави в розмірі 704 грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Із рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, неналежну оцінку доказів, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

В обґрунтування доводів скарги відповідач зазначив, що на утримання дитини за рішенням суду він щомісячно виплачує аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В період з грудня 2015 року по червень 2018 року він у добровільному порядку надіслав додаткові кошти для лікування дитини, загальна сума яких, згідно квитанцій та платіжних доручень, складає 6 152 грн. 60 коп. В червні 2018 року він придбав для сина електромобіль, вартістю 3067 грн., що підтверджується експрес-накладною та касовим чеком.

Вважає, що суд безпідставно, з порушенням норм права, стягнув з нього разово кошти, понесені позивачем на лікування дитини в сумі 5 545 грн. 65 коп., та щомісячні додаткові витрати на утримання хворої дитини в розмірі 500 грн., до її повноліття. На думку відповідача, суд не навів належних і допустимих доказів необхідності стягнення таких витрат на користь позивача, поряд з тим, що він виплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини за рішенням суду.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, але про час та місце розгляду справи позивач ОСОБА_2 отримала SМS - повідомлення та повідомлена телефонограмою, яку отримала особисто (а.с. 144,148).

Відповідач ОСОБА_1 повідомлений судовою повісткою та телефонограмою особисто, надіслав до суду повідомлення з проханням розглянути апеляційну скаргу без його участі, яку він повністю підтримує (а.с. 143, 144, 149, 150).

Апеляційний суд вважав можливим розглянути справу за відсутністю сторін, оскільки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 позивач ОСОБА_2 не надіслала.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, що неоспорені сторонами.

З 07 листопада 2014 року ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 11 грудня 2015 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2015 року до досягнення дитиною повноліття. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 20 листопада 2015 року, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом встановлено, що позивач проживає разом з неповнолітнім сином - ОСОБА_3 в АДРЕСА_1.

З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, вбачається, що ОСОБА_2 за період з 1 квартал 2017 по 4 квартал 2017 року, отримувала доходи у вигляді аліментів з регіональної філії «Донецька залізниця» та соціальні виплати з УПСЗН Добропільської міської ради.

Згідно довідки СП «Покровське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 03 липня 2018 року № 206 вбачається, що ОСОБА_1 з 01 січня 2015 року працює на вказаному підприємстві і займає посаду помічника машиніста тепловоза.

відповідач ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою:АДРЕСА_2. Про що свідчить довідка ПП «БРЕС «Надія» від 03 липня 2018 року № 1063.

Відомості про наявність осіб, які перебувають на утриманні відповідача, відсутні.

Відповідачем надано копії квитанцій про перерахунок на ім'я ОСОБА_2 за період з грудня по 22 червня 2018 року грошових коштів на суму 6 148 грн.60 коп. та ним зазначено про придбання дарунку дитини у вигляді електромобілю, вартість якого складає 3067 грн.

Суд дійшов висновку, що сплата вказаних коштів відповідачем, свідчить про його свідоме бажання матеріально підтримувати колишню дружину та сина, з метою духовного та психологічного розвитку дитини. Однак, придбання дарунку для дитини у вигляді електроавтомобіля не може розцінюватись , як добровільна участь батька дитини у несенні ним додаткових витрат, пов'язаних з лікуванням хворої дитини, оскільки вказаний дарунок не є засобом, необхідним для лікування дитини, та розцінюється судом як прояв батьківського піклування про сина.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування додаткових витрат на лікування дитини, суд виходив з наступних правових норм.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 1 - 3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Як зазначив суд, аналіз відповідних норм закону свідчить про те, що в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню.

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Згідно пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини.

Аліменти необхідні для забезпечення нормальних матеріальних умов для життя дитини, а в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові.

Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Додаткові витрати заявляються у зв'язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров'ям дитини або які пов'язані з розвитком здібностей дитини.

При вирішенні справи суд встановив, що 21червня 2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, був госпіталізований в реанімаційне відділення Комунальної медичної установи "Дитяче територіальне медичне об'єднання" м. Краматорськ, звідки виписаний 14 липня 2015 року. Дитині рекомендовано: диспансерний облік педіатра, окуліста за місцем проживання, прийняття ним лікарських препаратів та необхідність повторного огляду невропатологом.

У цій лікувальній установі ОСОБА_3 також знаходився у період з 17 по 21 серпня 2015 року, де йому встановлено повний діагноз: «Гостра респіраторна інфекція, назофарінгіт», супутні захворювання: «Реконвалісцент менінгококова інфекція, менінгіт». Йому надані лікувальні та трудові рекомендації: диспансерний облік у невролога, нагляд педіатра, МРТ за показаннями, продовження прийому медичного препарату.

З 6 по 16 червня 2016 року та з 15 по 18 листопада 2016 року по ОСОБА_3 знаходився на лікуванні у неврологічному відділенні Полтавської обласної клінічної лікарні.

Окрім цього, на підтвердження хворобливого стану дитини, надано виписні епікризи стаціонарного хворого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в яких зазначено про затримку розвитку, рухові порушення в нижніх кінцівках, відставання в мовному розвитку. В анамнезі дитини вказано: хворіє з 1,5 місяців, коли переніс менінгококовий менінгоенцефаліт, лікувався у м. Краматорську, з 9 місячного віку спостерігається у невролога м. Полтава, лікувався амбулаторно. Дитині рекомендовано диспансерний нагляд дільничного педіатра, невролога, ендокринолога, періодичний огляд у невролога в Полтавській обласній дитячій консультативній поліклініці, лікування у неврологічному відділенні Полтавської обласної дитячої клінічної лікарні за потреби, лікувальна фізкультура, прийом медичних препаратів.

Згідно медичного висновку № 176/2214 від 15 вересня 2017 року Комунального закладу «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною-інвалідом, має наслідки перенесеного менінгококового менінгоенцефаліту, зі стійкими рухомими порушеннями у нижніх кінцівках, нижній парапарез, внутрішню гідроцефалію, затримку всіх видів розвитку. Дитина має право на отримання допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, висновок дійсний до 25 вересня 2019 року.

Судом також досліджені медичні висновки ЛКК, консультативні висновки спеціалістів невролога, ендокринолога від 15 травня 2017 року, 05 лютого 2018 року, рекомендації щодо лікування та періодичного приймання необхідних лікарських препаратів.

Вирішуючи справу, суд дійшов висновку, що дитина - інвалід хворіє та періодично потребує медичної допомоги, з використанням медичних препаратів, профілактичних та оздоровчих процедур. Вказані висновки ґрунтуються на медичних документах відносно хворої дитини, з відображенням періодичності, динаміки лікування її хвороби, рекомендацій лікарів та висновків лікарських комісій, що досліджені судом.

На підтвердження разових витрат, понесених позивачем, пов'язаних з лікуванням дитини, суд врахував: чеки на придбання лікарських засобів на суму 6 371 грн. 29 коп., рахунки за оплату послуг медичної допомоги медичного центру «Медіон» на суму 4 720 грн., що разом складає 11 091 грн. 29 коп.

Суд дійшов висновку, що з урахування викладеного, з відповідача підлягає стягненню 5 545 грн.65 коп., що становить 1/2 частину документально підтверджених витрат позивача, що пов'язані з лікуванням хворої дитини, яку суд разово стягнув з відповідача на користь позивача, частково задовольнивши позов в цій частині.

Водночас, суд, з урахуванням усіх обставин справи (стану здоров'я дитини, наявності потреби у лікуванні хворої дитини в майбутньому, матеріального стану сторін), з урахуванням принципів справедливості та співмірності, з метою забезпечення дитині сприятливих умов для видужання, дійшов висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення додаткових щомісячних витрат на утримання хворої дитини, у твердій грошовій сумі, в розмірі 500 грн., починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили, до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам ст. 185 СК України.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, що виникли між сторонами, дав їм належну правову оцінку та обґрунтовано частково задовольнив позов ОСОБА_2

Твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що належними та допустимими доказами не підтверджено фінансові витрати позивача в розмірі 11 091,29 грн., 1/2 частина яких стягнута з відповідача, як витрати, що понесені у зв'язку з лікуванням дитини, апеляційний суд відхиляє, як безпідставні, виходячи з наступного.

Як вбачається з досліджених судом чеків на придбання лікарських та дитячих засобів, загальна сума цих витрат за період з червня 2017 року по 8 травня 2018 року складає 6 371 грн. 29 коп. (а.с. 27 - 28).

Витрати за послуги медичної допомоги медичного центру «Медіон» за період з 08 червня 2016 року по 04 лютого 2018 року складають: 890 грн., 1 890 грн. та 1 940 грн., що усього складає 4 720 грн. (а.с. 29 - 30).

Отже документально підтвердженою є суму 11091,29 грн., з якої і виходив суд першої інстанції при вирішенні справи, стягнувши з відповідача на користь позивача 1/ 2 частину цих витрат, разово.

Доводи апеляційної скарги про відсутність відповідних медичних висновків щодо необхідності несення додаткових витрат на дитину, апеляційний суд відхиляє, як такі, що суперечать наявним у справі письмовим доказам.

Так, відповідно до медичного висновку № 176/2214 від 15 вересня 2017 року Комунального закладу «Добропільський центр первинної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною-інвалідом, має наслідки перенесеного менінгококового менінгоенцефаліту, зі стійкими рухомими порушеннями у нижніх кінцівках, нижній парапарез, внутрішню гідроцефалію, затримку всіх видів розвитку. Дитина має право на отримання допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, висновок дійсний до 25 вересня 2019 року (а.с. 20).

Судом також досліджені медичні висновки ЛКК від 19 червня 2017 року, консультативний висновок спеціаліста № 4524 (нейрохірурга) від 15 травня 2017 року, консультативний висновок спеціаліста № 4046 (ендокринолога) від 15 травня 2017 року, консультативний висновок спеціаліста № 2926 (невролога) від 05 лютого 2018 року, які рекомендації щодо лікування та періодичного приймання необхідних лікарських препаратів (а.с. 21, 23, 24, 25).

Як вбачається з матеріалів справи, дитина проживає з матір'ю, яка й займається лікуванням та оздоровленням хворої дитини, що потребує особливої уваги та постійного диспансерного нагляду з боку дільничного педіатра, невролога та ендокринолога.

Зазначені обставини,безумовно свідчать про те, що дитина, за станом здоров'я потребує додаткових витрат на її у тримання, оскільки є дитиною - інвалідом зі стійкими рухомими порушеннями у нижніх кінцівках, має нижній парапарез, внутрішню гідроцефалію та затримку всіх видів розвитку.

Як роз'яснено в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Суд першої інстанції свої висновки та міркування виклав з урахуванням саме зазначених вимог, врахувавши усі обставини справи, та обґрунтовано стягнув додаткові витрати на дитину.

Ті ж самі обставини, на які посилається апелянт у скарзі, були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру стягнення додаткових витрат.

Апеляційний суд зазначає, що відповідач не надав ні до суду першої інстанції, ні апеляційної інстанції додаткових доказів обґрунтування підстав для звільнення його від несення додаткових витрат на дитину, що пов'язані з його лікуванням.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до повторного обґрунтування своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог ОСОБА_2, які були предметом ретельної перевірки судом першої інстанції і не містять підстав, з якими законодавство пов'язує можливість скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, твердження апелянта про невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильну оцінку судом доказів, не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що всупереч тверджень відповідача про неповне з'ясування обставин справи, неправильну оцінку доказів, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належно оцінив докази, вірно встановив правовідносини, що виникли між сторонами, та правильно вирішив справу. Свої правові висновки суд першої інстанції належним чином мотивував та виклав у рішенні.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судове рішення є законним і обґрунтованим, а підстав для його скасування - не вбачається.

Оскільки судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н ОВ И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2018 року.

Судді: