АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2018 року м. Чернівці

справа № 725/4/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Костюк Л.С.,

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Перша Чернівецька державна нотаріальна контора,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 серпня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Федіної А.В., повний текст якого складено 10 серпня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Першої Чернівецької нотаріальної контори, третя особа: ОСОБА_1, про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини та зобов'язання прийняти таку заяву.

В обґрунтування позову зазначив, що його батько ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, після смерті яких відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 та те майно, що було в квартирі.

Вказував, що оскільки є наймолодшим сином покійних, ніхто з його братів не заперечував про отримання в спадок зазначеного майна.

Зазначає, що проходив службу на Далекому Сході, а в подальшому у м. Вінниці, та щомісячно бував у відрядженнях в м. Чернівці, відвідував батьків, допомагав їм, лікував та в подальшому проводив їх поховання, після смерті батьків не звертався до державного нотаріуса, оскільки в квартирі проживав його племінник, а після його смерті - квартиранти.

Вважає, що через поважні причини він пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини, а тому просив визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини та зобов'язати нотаріальну контору прийняти таку заяву.

Провадження №22-ц/794/1008/18 Категорія 39

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та неврахування обставин, які є важливими для правильного вирішення справи, просив рішення суду скасувати та прийняти нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

Вказує, що суд не допитав у якості свідка його брата ОСОБА_1, нотаріуса Першої Чернівецької нотаріальної контори ОСОБА_4, а також не врахував, що згідно вимог ст.549 ЦК УРСР позивач прийняв спадщину після смерті матері, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Судом попередньої інстанції також не враховано, що Перша Чернівецька нотаріальна контора після смерті батьків позивача не відкрила спадкових справ, а тому судом неправомірно зроблено висновок щодо необхідності заміни первісного відповідача на належного.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, та приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_3 (а.с.4-5).

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01.08.1949 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.6).

Листом Державного нотаріального архіву у Чернівецькій області від 21.02.2018 року підтверджено, що при перевірці паперових носіїв, а саме алфавітних книг обліку спадкових справ за 1994-2001 роки по фонду № 12 «Перша чернівецька державна нотаріальна контора», по фонду № 11 «Друга чернівецька державна нотаріальна контора», за 1995-1998 року по фонду № 1 «Третя чернівецька державна нотаріальна контора та фонду № 3 «Четверта чернівецька державна нотаріальна контора», які знаходяться на зберіганні у Державному нотаріальному архіві у Чернівецькій області, та даних електронних носіїв, а саме Спадкового реєстру ДП «Національні інформаційні системи Міністерства юстиції України», спадкових справ щодо майна: ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, не знайдено (а.с.78).

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України)

Згідно п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. При цьому, як ч.2 ст.1220 ЦК України, так і ст.525 ЦК УРСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Враховуючи, що спадкодавці ОСОБА_2 помер у ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3 померла у ІНФОРМАЦІЯ_2, шестимісячний строк, що передбачений законодавством, закінчився до 01 січня 2004 року, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про застосування до даних правовідносин норм права ЦК УРСР.

Так, відповідно до ст.549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст. 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений ст.549 цього Кодексу, може бути подовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку й без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Цей строк може бути подовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо в указаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд із цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про подовження пропущеного строку.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка діяла на час виниклих правовідносин, але втратила чинність 30.05.2008 року, було роз'яснено, що передбачений ст.549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Отже, суд вирішуючи питання про продовження строку для прийняття спадщини повинен досліджувати поважність причини його пропущення. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, враховуючи, що нормами ЦК УРСР не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та зобов'язання прийняти таку заяву.

Що стосується обґрунтувань апеляційної скарги відносно неналежності первісного відповідача та його заміни на належного, суд вірно прийшов до висновку, що Перша Чернівецька нотаріальна контора не є належним відповідачем, виходячи з наступного.

В силу ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Згідно абз.1, 2 п.24 Постанови №7 від 30.05.2008 року Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої ст.1272 ЦК (435-15). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) ( 435-15 ), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У відповідності до абз.25, 26 п.1 Листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, І.М. Литвинюк/