Справа № 175/3863/17
Провадження № 2/175/1489/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Реброва С.О.

при секретарі Ратушній Л.В.

за участю:

представника позивача - Страшко Л.В.

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

встановив:

ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості станом на 21 серпня 2017 року за кредитною угодою №002-03365-280313 від 28 березня 2013 року.

В позовній заяві вказано, що 28 березня 2013 року між сторонами укладено кредитну угоду відповідно до умов заяви №002-03365-280313, за умовами якого відповідач отримав від банка ліміт кредитної лінії у розмірі 42 900,00 грн. Проте, відповідач порушив умови договору і тому станом на 21 серпня 2017 року має заборгованість в розмірі 40 631, 21 грн., яка складається із: простроченого тіло кредиту 40 631, 21 грн. До теперішнього часу відповідач заборгованість за вищевказаним кредитним договором не сплатив, що підтверджуються розрахунком заборгованості. Позивач просить стягнути вказану заборгованість.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на відзив наявний в матеріалах справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 28 березня 2013 року між сторонами укладено кредитну угоду відповідно до умов заяви №002-03365-280313, за умовами якого відповідач отримав від банка ліміт кредитної лінії у розмірі 42 900, 00 грн. Проте, відповідач порушив умови договору і тому станом на 21 серпня 2017 року має заборгованість в розмірі 40 631,21 грн., яка складається із: простроченого тіло кредиту 40 631,21 грн. До теперішнього часу відповідач заборгованість за вищевказаним кредитним договором не сплатив, що підтверджуються розрахунком заборгованості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит.

ПАТ «Дельта Банк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Позивач вважає що у порушення умов кредитного договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушив з норми законодавства та умови кредитного договору.

Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на нормах закону.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредитний ліміт, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу положення частини 9 статті 17 Закону України «Про банки та банківську діяльність» забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії. Відкликання банківської ліцензії означає припинення банком здійснення нарахування відсотків за договором кредиту, зважаючи на неможливість здійснення будь-яких банківських операцій.

Отже, з моменту прийняття Національним банком України рішення про відкликання ліцензії та відкриття ліквідаційної процедури банку останній втрачає право на здійснення банківської діяльності, зокрема, нарахування процентів за всіма кредитними договорами. Нарахування процентів Банком є частиною його банківської діяльності, здійснення якої припиняється з моменту відкликання банківської ліцензії.

Таким чином, суд погоджується із твердженням відповідача у відзиві, а саме: відповідно до постанови Правління Національного банку України № 644 від 02.10.2015 року було відкликано банківську ліцензію AT «Дельта Банк».

Нормами статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», встановлено, що «банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків».

Банківська ліцензія - це документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність.

Статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначено, що банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

Таким чином AT «Дельта Банку» починаючи з дати відкликання ліцензії, а саме з 02 жовтня 2015 року - заборонено здійснювати банківську діяльність. Як вбачається з розрахунку ціни позову позивач, порушив норми Закону України «Про банки та банківську діяльність» та продовжив нараховувати проценти за кредитною лінією. Починаючи з 01 жовтня 2015 року та по 30 червня 2016 року позивачем неправомірно нараховані відсотки на загальну суму 11 105, 22 грн.

Отже, сумою до стягнення буде 29 525, 99 гривень, позов слід задовольнити частково

Судові витрати стягнути відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 141, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 611, 1054 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитною лінією на загальну суму 29525,99 грн., (Рахунок отримувача: 1026; Банк отримувача: Національний банк України; МФО Банку отримувача (код Банку): 300001; Отримувач: ПАТ "Дельта Банк" (в стані припинення); Код отримувача: 34047020).

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» () судові витрати у розмірі 1 600 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О. Ребров