Справа № 604/836/18
Провадження № 2/604/361/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суду Тернопільської області складі:

головуючого судді - Сташківа Н.Б.

за участі

секретаря судового засідання: - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Підволочиськ в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком №21 по вул. Незалежності, що у с. Кошляки Підволочиського району Тернопільської області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу ВМК № 034838 від 21 серпня 2009 року, є власником будинку №21 по вул. Незалежності, що у с. Кошляки Підволочиського району Тернопільської області. В даному будинку також зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_3, проте з дня укладення Договору за зазначеною адресою не проживає, допомоги у веденні господарства не надає, добровільно знятись з реєстрації не бажає, а тому з метою захисту права власності просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 16 серпня 2018 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін та відповідачу надано строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для подання відзиву на позов.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач відзив на позов на надав, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день слухання справи в суді, причини його неявки суду не відомі, а тому у відповідності до ст.281 ЦПК України, суд постановив ухвалити заочне рішення по справі.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247,179 ЦПК України, виходячи з наступного:

Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку ВМК № 034838, посвідченого 21 серпня 2009 року приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого за №1869, Продавець ОСОБА_5, ідентифікаційний код НОМЕР_1, що постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, продав належний йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 березня 2009 року № 963 житловий будинок з надвірними будівлями № 21 по вул. Незалежності с. Кошляки Підволочиського району - ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ч. 7 Договору право власності на житловий будинок у Покупця виникає з моменту державної реєстрації цього договору у встановленому іншим законодавством порядку.

Як убачається з ОСОБА_1 про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24957738 від 30 грудня 2009 року ОСОБА_2 здійснив реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями по Незалежності, 21 в с. Кошляки Підволочиського району, належного йому на підставі договору купівлі-продажу ВМК № 034838,1869 від 21 серпня 2009 року. Дата прийняття рішення про реєстрацію 31 грудня 2009 року.

Згідно будинкової книги для прописки громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3 за зазначеною адресою зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9

З довідки Скориківської сільської ради № 318 від 07 вересня 2018 року, актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 22 грудня 2017 року, 22 травня 2017 року,11 червня 2018 року вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою с. Кошляки зареєстрований ОСОБА_3, не родич, але фактично там не проживає , матеріально не допомагає.

Таким чином, із письмових пояснень позивача судом встановлено, що відповідач не проживає у вказаному будинку, в с. Кошляки по вул.. Незалежності , 21, і з реєстрації у добровільному порядку не знімається, жодних заперечень щодо цього відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

В судовому засіданні встановлено, що факт реєстрації місця проживання відповідача у належному позивачу житловому приміщенні порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі оформлення субсидії та реалізації її майнових прав як власника будинку.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Окрім того,Верховний Суд України в постанові від16 листопада 2016року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оскільки відповідач був зареєстрований у вищезазначеному будинку за згодою бувшого власника цього будинку ОСОБА_5 як член сім»ї останнього, право власності ОСОБА_5 на даний будинок припинилося після укладення між ним та позивачем договору купівлі-продажу від 21 серпня 2009 року та реєстрації права власності на цей будинок за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 грудня 2009 року, то відповідно ОСОБА_3 також втратив право користування даним жилим приміщенням.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим будинком № 21 по вул. Незалежності в с. Кошляки Підволочиського району Тернопільської області.

Керуючись ст.319,321,383,391,405 ЦК України, ст.156,157 ЖК України, ст. 10-13,142,206,259,263-265,268,280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_10, паспорт серія НЮ 023994, виданий Підволочиським РВ УМВСУ в Тернопільській області 06 жовтня 2004 року, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_11) до ОСОБА_3 (адреса реєстрації: с. Кошляки, вул. Незалежності, 21, Підволочиського району Тернопільської області) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити .

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право на користування житловим будинком з надвірними будівлями в с. Кошляки, вул. Незалежності, 21, Підволочиського району Тернопільської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя підпис

копія вірна:

Суддя Н.Б.Сташків