У Х В А Л А

Іменем України

07 грудня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Малинки А.Ю.,

представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, які полягають у безпідставному закритті виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 у серпні 2018 року звернулась до Деснянського районного суду м.Києва зі скаргою на дії державного виконавця Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, які полягають у безпідставному закритті виконавчого провадження №4060112 та №4060094 від 22.04.2005. Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що 22.04.2005 Деснянським районним судом м.Києва було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, відповідно судом також було видано виконавчі листи на примусове виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача аліментів. 06.06.2005 суб'єктом оскарження було відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного судового рішення, та в подальшому 18.11.2013 винесено постанову про передачу виконавчого документу за місцем роботи боржника до відповідного підприємства. Однак, після цього постановами державного виконавця від 27.11.2014 та від 08.01.2016 порушені виконавчі провадження були закриті. Оскільки, стягнення з ОСОБА_3 на користь заявника аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до ухваленого судом рішення повинно відбуватися до досягнення ним повноліття, винесена державним виконавцем постанова про закриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду про стягнення аліментів, була винесена передчасно та безпідставно, що в свою чергу порушує права неповнолітнього, а відтак ОСОБА_2 була змушена звернутись до суду із даною скаргою.

Ухвалою судді від 03.09.2018 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Представник заявника - ОСОБА_1 у судовому засіданні подану скаргу підтримала у повному обсязі та просила суд про її задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у скарзі. Також додатково пояснила суду, що винесена державним виконавцем постанова про закриття виконавчого провадження суперечить інтересам неповнолітнього, на утримання якого стягнуто з боржника аліментів, так як він не досяг повноліття, таке судове рішення повинно виконуватись державним виконавцем.

Представник суб'єкта оскарження у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про що свідчать матеріали справи. Про поважність причин своє неявки до суду представник Солом'янського районного відділу Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві, суду не повідомив, письмових заперечень проти поданої скарги також до суду своєчасно не направив.

Враховуючи положення ч.2 ст.450 ЦПК України суд вважав за можливе проводити розгляд даної справи у відсутності нез'явившихся учасників справи на підставі наявних доказів.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що подана ОСОБА_2 скарга підлягає задоволенню судом, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у Солом'янському районному відділі державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві перебували на виконанні виконавчі провадження №4060112 та №4060094 по виконанню виконавчого листа №2-3278 від 22.04.2005, виданого Деснянським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів.

Розпорядженнями державного виконавця від 06.06.2005, виконавчі листи, що перебували на виконанні у Відділі були направленні для проведення відповідних відрахувань за місцем роботи боржника (а.с.7,8).

Згідно наданої суду копії відповіді Солом'янського районного відділу ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві від 07.08.2018 за №19098, вбачається, що на підставі поданого представником заявника адвокатського запиту, Відділом було проведено перевірку по відомостям Автоматизованої системи виконавчих проваджень та встановлено, що дійсно на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження №4060112 та №4060094 з виконання виконавчого листа №2-3278 від 22.04.2005, виданих Деснянським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_2

06.06.2005 державним виконавцем Відділу було відкрито виконавче провадження №4060094, з примусового виконання виконавчого листа №2-3278 від 22.04.2005, виданого Деснянським районним судом м.Києва, який в ході виконавчого провадження в подальшому 18.11.2013 було направлено на виконання за місцем роботи боржника.

27.03.2014 на підставі п.6 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесена постанова про закінчення вказаного виконавчого провадження.

Також, 06.06.2005 державним виконавцем Відділу було відкрито виконавче провадження №4060112, з примусового виконання виконавчого листа №2-3278 від 22.04.2005, виданого Деснянським районним судом м.Києва, який в ході виконавчого провадження в подальшому 15.01.2015 було направлено на виконання за місцем роботи боржника.

08.06.2016, державним виконавцем, керуючись п.6 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.4).

З матеріалів справи також вбачається, що 19.03.2018 Деснянським районним судом м.Києва було видано дублікат виконавчого листа №2-3278/2005, виданого на виконання рішення суду від 22.04.2005 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, починаючи з 30.03.2005 і до повноліття дитини (а.с.11).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Стаття 382 КК України передбачає відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Стаття 124 Конституції України, ст.18 ЦПК України гарантують обов'язковість виконання судових рішень, що набрали законної сили для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

В силу вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом шостим частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 було визначено, що закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Проте, слід зазначити, що відповідно до п. 9 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5 (з відповідними змінами) виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

З наданої суду копії свідоцтва про народження сина заявника вбачається, що ОСОБА_4, на утримання якого було стягнуто 22.04.2005 року аліменти, народився - 14.01.2004, та відповідно як на момент винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, так і на момент розгляду даної скарги, повноліття не досяг.

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти у порядок, межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною 1 статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

Приймаючи до уваги зазначене вище, а також ту обставину, що строк виконання судового рішення, на примусове виконання якого Деснянським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист №2-3278 від 22.04.2005 не закінчився, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця та її постанова не відповідають вимогам закону, чим порушено права стягувача та її неповнолітнього сина.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 18, 247, 260-261, 352-355, 450-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_2 строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження від 08.06.2016 року.

Визнати дії державного виконавця, які полягали у закритті виконавчого провадження №4060112 по виконанню виконавчого листа №2-3278 від 22.04.2005 протиправними.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №4060112 від 08.06.2016.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги. В разі оголошення вступної та резолютивної частини ухвали або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи строк оскарження ухвали обчислюється з дня складання її повного тексту.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, а у разі постановлення ухвали поза межами судового засідання або в судовому засідання у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту підписання ухвали суддею (суддями).

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повний текст ухвали суду складено 11.12.2018.

Суддя: