Справа №489/1724/18
Провадження №2/489/1466/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 вересня 2018 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Рум'янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань - Животовою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особа - Південна товарна біржа, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ніка Наталя Вікторівна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,
Позивач звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору №9979 купівлі-продажу нерухомого майна від 07.07.1999 року в зв'язку із тим, що цей договір був посвідчений на Південній товарній біржі. Посилаючись на те, що її донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 померла, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1. Після звернення позивачки до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, їй було відмовлено, оскільки договір міни був посвідчений на Південній товарній біржі.
На теперішній час вона не має можливості реалізувати свої спадкові права після смерті ОСОБА_7, яка була стороною за цим договором, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально.
Відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзив не надавався, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК).
Сторони у судове засідання не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи по суті у відповідності до приписів статей 223, 279 ЦПК України.
Судом ухвалено провести заочний розгляд справи.
З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу нерухомого майна дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе.
На підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, ОСОБА_8 є донькою ОСОБА_9 та ОСОБА_3 (а.с. 4).
На підставі Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 14.11.2017 р., виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище на ОСОБА_7 (а.с 6).
ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 померла, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 5).
ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ніка Н.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою приватного нотаріуса Нікою Н.В. про відмову у вчиненні нотаріальних від 29 березня 2018 року за № 64/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки документи, подані позивачем, не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про товарні біржі».
На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_7 придбала квартиру на біржі, однак через необізнаність сторін договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивачка вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відразу після укладання договору міни нерухомого майна між сторонами позивачем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.
Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у квітні 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.
Приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 241 ЦК УРСР встановлено, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.
За статтею 242 цього Кодексу, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін.
У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.
За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов'язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.
При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.
Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої спадкові права після смерті ОСОБА_7, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений.
Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов в частині визнанн договору міни дійсним підлягає задоволенню.
У відповідності до приписів статті 55 Конституції України як Основного Закону держави, статей 4, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За загальним правилом Конституції України, визначеним в статті 6, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Відповідно, Ленінський районний суд Миколаївської області є органом державної влади, який належить до судової гілки влади України. В свою чергу, статтею 19 Конституції визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Системою органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, з метою надання їм юридичної вірогідності, у відповідності до статті 1 Закону України «Про нотаріат», є нотаріат в Україні.
Виходячи з системного аналізу норм законів України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про нотаріат», суд приходить до висновку, що він не наділений правом підміняти органи нотаріату в оформленні спадкових прав у разі відсутності порушеного, невизнаного або оспорюваного права.
Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 Про судову практику у справах про спадкування, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
З огляду на те що нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з невідповідності договору міни, зокрема відсутності нотаріального посвідчення або визнання його дійсним в судовому порядку, суд вважає, що задоволення вимоги про визнання угоди дійсною є достатньою підставою для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса, тому вимога про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягає.
На підставі ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особа - Південна товарна біржа, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ніка Наталя Вікторівна, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, зареєстрований на Південній товарній біржі за №9979 від 07.07.1999 року, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5, з одного боку та ОСОБА_8 з іншого боку.
В задоволенні вимог про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Ленінський районний суд міста Миколаєва.
Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_6, паспорт серії НОМЕР_5
Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7
Відповідач: ОСОБА_5, остання відома адреса: АДРЕСА_5.
Суддя Ленінського районного
суду міста Миколаєва Н.О. Рум'янцева
Повний текст судового рішення складено «19» вересня 2018 року.