Єдиний унікальний номер 234/5526/17 Номер провадження 22-ц/4804/257/18
Категорія: 27 Номер провадження 22-ц/4804/257/18
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді- доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду від 07 червня 2018 року (під головуванням судді Михальченко А.О., повний текст рішення складено 13.06.2018 року) у справі № 234/5526/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

13 квітня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 05.06.2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання виконав, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач порушила умови договору, своєчасно не погасила заборгованість та не сплатила відсотки за користування, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 31.01.2017 року в сумі 88416,49 грн., із яких: 10976,80 грн. - заборгованість за кредитом, 70654,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2336,36 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 250 грн. - штраф (фіксована частина), 4198,40грн. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати в сумі 1600 грн..

Рішенням Краматорського міського суду від 07 червня 2018 року позовні вимоги задоволені частково. З ОСОБА_2 на користь банку стягнуто заборгованість в сумі 81631,73 грн., що складається із заборгованості за кредитом- 10976,80 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом -70654,93 грн.. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що нею було укладено договір 05.06.2008 року,кінцевий термін картки зазначено 05.06.2011 року. Висновок суду про те, що їй видавалося дві картки належними доказами не підтверджено і взагалі в рішенні не зазначено на підставі яких доказів судом встановлено зазначену обставину.

Судом не встановлено будь-якої заборгованості за кредитним договором від 05.06.2008 року на момент закінчення терміну його дії-05.06.2011 року.

Висновок суду про те, що вона має заборгованість за кредитним договором, виходячи із виписки по картковому рахунку, зроблено без належної правової оцінки наданого позивачем розрахунку. Суд не зазначив яким чином встановлена відсоткова ставка в 93% річних. Не встановлено на підставі чого та яким чином у неї виникла заборгованість.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду позивачем не подано.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05 вересня 2018 року справу призначено до розгляду без виклику сторін.

У зв'язку із ліквідацією апеляційного суду Донецької області на підставі Указу Президента України від 29.12.2017 року №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення

апеляційних судів в апеляційних округах» та Указу Президента України від 28.09.2018 року №297/2018 «Про переведення суддів», та утворенням Донецького апеляційного суду, юрисдикція якого поширюється на територію,на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду, передано цивільні справи ліквідованого суду Донецькому апеляційному суду.

09.10.2018 року зазначена цивільна справа надійшла до Донецького апеляційного суду та передана судді-доповідачу згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 88416,49 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи на користь банку заборгованість за кредитом та за процентами за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не виконано зобов'язання за договором кредиту про повернення коштів. Такий висновок відповідає встановленим у справі обставинам та узгоджується з положеннями статтей 1054, 526 , 530, 610, 256,257, 261 ЦК України.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Як передбачено ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом

зобов'язання (неналежне виконання).

Судом першої інстанції встановлено, що 05.06.2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг», відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді кредитки «Універсальна» з лімітом в розмірі 1500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 36,0 % на рік на суму залишку заборгованості.

Строк дії кредитної картки встановлено по червень 2012 року, з видачею 05.07.2012 року наступної картки за даним договором, строк дії якої встановлено до червня 2015 року, що підтверджується відповідною довідкою банку (а.с.96).

В підтвердження заборгованості банком було надано розрахунок станом на 31.01.2017 року.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що утворилася заборгованість за кредитом станом на 31.01.2017 року в сумі 88416,49 грн., із яких: 10976,80 грн. - заборгованість за кредитом, 70654,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2336,36 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 250 грн. - штраф (фіксована частина), 4198,40 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача.

Останній платіж в погашення боргу відповідачем було внесено 19.03.2016 року, що підтверджується розрахунком заборгованості та рухом коштів по рахунку.

Відповідачем не заперечується факт підписання заяви позичальника та отримання кредитної картки і користування кредитними коштами. Користування кредитним лімітом підтверджено також випискою по кредитному рахунку відповідача.

Строк дії кредитної картки встановлено до 31 червня 2015 року. Останній платіж в погашення боргу відповідачем було внесено 19.03.2016 року. До суду з даним позовом позивач звернувся 13 квітня 2017 року, що підтверджується реєстрацією в місцевому суді.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що банком не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом. Висновок суду відповідає вимогам ст.ст. 256,257, 261,267 ЦК України.

В апеляційній скарзі відповідач послалася на те, що судом не встановлено наявність боргу за кредитним договором від 05.06.2008 року, а видачу другої картки не підтверджено належними доказами. Зазначені доводи спростовуються встановленими обставинами. Оскільки розрахунок боргу банком проводився саме за договором від 05.06.2008 року, і факт видачі другої картки підтверджено довідкою банку. Не приймати до уваги належним чином оформлену довідку у суду не було підстав, вона нічим не спростовується.

Посилання на те, що суд не надав належної правової оцінки виписці по картковому рахунку із зазначенням заборгованості , а отже судом не встановлено на підставі чого у неї виникла заборгованість, не може бути прийнятим до уваги,так як визначаючи розмір заборгованості за кредитом, суд керувався наданим банком розрахунком заборгованості. Не погоджуючись із встановленою сумою заборгованості за кредитом, відповідач не надала своїх розрахунків та доказів, які б спростовували надані позивачем розрахунки та докази. Судом встановлено, що відповідно до умов договору ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Стягуючи заборгованість за кредитом, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог і в частині стягнення відсотків за користування кредитом.

Визначаючи суму відсотків, яка підлягає стягненню за користування кредитом суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість за кредитом не погашена, а тому відсотки за користування кредитом нараховані банком станом на 31.01.2017 року в сумі 70654,93 грн. правильно.

Між тим, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду №14-10цс18.

Отже банк мав право на нарахування відсотків за користування кредитом лише до 31.06.2015 року,тобто у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Судом першої інстанції не враховано, що строк дії картки припинився 31.06.2015 року і право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування.

Таким чином позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом підлягали задоволенню до 31.06.2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав належної правової оцінки виписці по картковому рахунку та не зазначив яким чином встановлена відсоткова ставка заслуговують на увагу.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що проценти на поточну заборгованість нараховані за період з 05.06.2008 року по 31.12.2012 року у розмірі 36%, що обумовлено договором між сторонами. З 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року застосовано ставку 30% річних, з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року застосовано ставку 34,80%, що менше від обумовленої договором процентної ставки.

З 01 квітня 2015 року застосовано процентну ставку до поточної та простроченої заборгованості у розмірі 43,20 % річних, тобто більше, ніж обумовлено договором.

Частиною 3 ст. 1056 -1 ЦК України в редакції Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Посилання позивача про те, що сторони домовились про змінювану відсоткову ставку безпідставні, оскільки це не вбачається із договору. Сам позивач зазначив в позовній заяві,що базова процентна ставка за кредитом встановлена у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості (36% річних).

Пунктом 5.5.1 розділу II «Правила користування платіжною карткою» Умов та Правил надання банківських послуг, що долучені позивачем до позовної заяви визначено, що за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом чи овердрафтом) держатель сплачує проценти за підвищеною тарифною ставкою чи додаткову комісію, розмір яких визначається тарифами.

Позивачем не надано тарифів, які були складовою частиною договору. Крім того, Умови та правила надання банківських послуг, надані позивачем, не підписані відповідачем. Заява позичальника не містить умов сплати процентів за несвоєчасне виконання зобов'язань у підвищеному розмірі.

Отже, нарахування позивачем в період з 01 квітня 2015 року по 31 червня 2015 року процентної ставки до поточної та простроченої заборгованості у розмірі 43,20 % річних не відповідає умовам договору.

Оскільки доказів узгодження з відповідачем підвищення процентної ставки з обумовлених договором 36% річних до 43,20 % річних не надано, розмір процентів на заборгованість за період з 1 квітня 2015 року по 31 червня 2015 року (91 день) слід зменшити із розрахунку обумовленої договором ставки 36% річних до 9347,67 грн., виходячи з наступного розрахунку:

10444,97 грн. (поточна заборгованість за кредитом) х 36% : 360 днів х 91 день = 950,49 грн.;

531,83 грн. (прострочена заборгованість за кредитом) х 36% : 360 днів х 91 день = 48,40 грн.;

950,49 грн. + 48,40 грн. = 998,89 грн..

Разом із заборгованістю за процентами станом на 01.04.2015 року (накопичувальним підсумком) у розмірі 8348,78 грн. стягненню підлягає 9347,67 грн. ( 8348,78 грн. + 998,89 грн.), а не 70654,93 грн., як просить позивач.

За встановлених обставин рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих відсотків за користування кредитом підлягає зміні із 70654,93 грн. до 9347,67 грн..

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач сплатив судовий збір при подачі позову в сумі 1600 грн.. Оскільки вимоги задовольняються частково слід стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в сумі 367,84 грн..

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 88416,49 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду від 07 червня 2018 року в частині стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та в частині судового збору змінити, виклавши резолютивну частину рішення таким чином:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 05.06.2008 року станом на 31.12.2017 року в сумі 20324 ( двадцять тисяч триста двадцять чотири гривні) 47 копійок, що складається із заборгованості за кредитом в сумі10976,80 грн. та процентами за користування кредитом в сумі 9347,67 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 367,84 грн..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2018 року.

Судді: Новікова Г.В.

Гапонов А.В.,

Халаджи О.В.