КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Борець Є.О.
№22-ц/824/1867/2018 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №359/6754/16-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2018 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача УкраїнецьЛ.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, Бориспільська міська рада та Відділ у Бориспільському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Позов обґрунтовувала тим, що 16 квітня 2014 року ОСОБА_4 приватизувала земельну ділянку площею 0, 05 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1.

11 березня 2016 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 відчужила цю земельну ділянку у власність ОСОБА_5

Водночас, вказана земельна ділянка накладається на межі земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_2, яка належить їй на праві власності.

Ураховуючи наведене та з усіма уточненнями просила суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення №12900954 від 7 травня 2014 року про державну реєстрацію за ОСОБА_4права власності на земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на АДРЕСА_1;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 11 березня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5;

- визнати недійсним та скасувати рішення №28685554 від 11 березня 2016 року про державну реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Зазначає, що суд дійшов хибного висновку про наявність документації щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1, оскільки згідно повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Київській області документації із землеустрою стосовно оформлення даної земельної ділянки не виявлено.

Судом не було досліджено та не надано правової оцінки тій підставі, що земельна ділянка, яка повинна була б знаходитись по АДРЕСА_1 фактично знаходиться по АДРЕСА_2.

Вказує, що судом не було досліджено та не надано правової оцінки тим обставинам, що відповідачу виділялась земельна ділянка, на якій знаходився її житловий будинок, що підтверджується як самим рішенням Бориспільської міської ради, де вказано, що на ділянці, що виділяється знаходиться забудова.

Звертає увагу, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 на момент державної реєстрації спірної земельної ділянки відповідачем вже належала ОСОБА_7. Дата державної реєстрації земельної ділянки за ОСОБА_7 - 19.06.2013 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з&q?я ;явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням Бориспільської міської ради №876-XVIII-IV від 21 жовтня 2004 року у приватну власність ОСОБА_4була безкоштовно передана земельна ділянка площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1. (а.с.25-26)

16 квітня 2014 року на підставі цього рішення органу місцевого самоврядування, а також проекту землеустрою за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельну ділянку 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на АДРЕСА_1. (а.с.12)

7 травня 2014 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на цей об'єкт нерухомого майна.

11 березня 2016 року ОСОБА_4 уклала з відповідачем ОСОБА_5договір купівлі-продажу, за яким вона відчужила у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,05 гектар з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на АДРЕСА_1. (а.с.10-11)

Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Бориспільської міської ради №2424-28-VI від 28 серпня 2012 року був наданий ОСОБА_6 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в її власність земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_3 (а.с.21-22)

Рішенням Бориспільської міської ради №3898-46-VI від 24 грудня 2013 року внесені зміни в попереднє рішення органу місцевого самоврядування: був наданий ОСОБА_6 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в її власність земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_4 (а.с.23)

Висновком заступника начальника управління містобудування та архітектури Борис-пільської міської ради №160/04-09 від 7 лютого 2014 року було рекомендовано присвоїти земельній ділянці, що передавалась у власність ОСОБА_6, нову поштову адресу - АДРЕСА_2 (а.с.24)

Рішенням Бориспільської міської ради №5173-62-VI від 31 березня 2015 року затверджено проект землеустрою та переданоу власність ОСОБА_6земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2. (а.с.156)

13 травня 2015 року на підставі цього рішення органу місцевого самоврядування за ОСОБА_6зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на АДРЕСА_2

13 травня 2015 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право власності на цей об'єкт нерухо-мого майна.

6 червня 2016 року ОСОБА_6 уклала з позивачем ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, за яким вона відчужила у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1 з кадастровим номером НОМЕР_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на АДРЕСА_2. (а.с.15)

Як вірно зауважено судом ОСОБА_6приватизувала земельну ділянку лише 13 травня 2015 року, в свою чергу, ОСОБА_4набула право власності на земельну ділянку 7 травня 2014 року. На той час ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_5 ще не були власниками земельної ділянки.

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_3 посилалася на те, що земельна ділянка, належна відповідачу накладається на межі земельної ділянки, яка належить їй на праві власності, тому з усіма уточненнями просила суд: - визнати недійсним та скасувати рішення №12900954 від 7 травня 2014 року про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташовану наАДРЕСА_1 - визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 11 березня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; - визнати недійсним та скасувати рішення №28685554 від 11 березня 2016 року про державну реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на вказану земельну ділянку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції підставно виходив з необґрунтованості позовних вимог, виходячи з наступного.

З копії листа заступника начальника управління Держгеокадастру у Бориспільському районі №Г-355/0/5-16 від 25 липня 2016 року та приєднаного до нього зведеного кадастрового плану вбачається, що земельна ділянка площею 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_1 навул. Лісній, 14 в м. Борисполі накладається на межі земельної ділянки площею 0,1 з кадастровим номером НОМЕР_2 на АДРЕСА_2. (а.с.29-30)

Згідно ч.5 ст.116 ЗК України в редакцій, чинній на час приватизації земельної ділянки ОСОБА_4, земельні ділянки, які перебували у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передавались у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч.2 ст.152 цього ж Кодексу виключно власник земельної ділянки або земле-користувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 ст. 152 ЗК України визначено шляхи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки, зокрема: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За змістом ст. 152 ЗК України визнання недійсним рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку не передбачено зазначеною нормою. Вимога захисту порушених прав власника на землю реалізується зацікавленою особою шляхом звернення до суду з вимогою визнання відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки недійсним.

Як зазначалося вище, у приватну власність ОСОБА_4 передана земельна ділянка площею 0,05 га для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 на підставі рішення Бориспільської міської ради №876-XVIII-IV від 21 жовтня 2004 року.

На час розгляду даної справи, зазначене рішення не скасоване та не визнане недійсним в судовому порядку.

У силу ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_3 не заявляла позовну вимогу про визнання недійсним рішення Бориспільської міської ради №876-XVIII-IV від 21 жовтня 2004 року про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки.

Позивач просила визнати недійсним та скасувати рішення №12900954 від 7 травня 2014 року про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку площею 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розташовану на АДРЕСА_1.

Разом з тим, як вірно зауважено судом першої інстанції, підстави для визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку відсутні, оскільки державна реєстрації права власності на земельну ділянку була здійснена державним реєстратором на підставі рішення Бориспільської міської ради №876-XVIII-IV від 21 жовтня 2004 року про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, яке є чинним та яке позивач не просила визнати недійсним.

Таким чином, судом вірно відмовлено в задоволенні даної позовної вимоги.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 11 березня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з огляду на таке.

Встановлено, що 11 березня 2016 року ОСОБА_4уклала з відповідачем ОСОБА_5договір купівлі-продажу, за яким вона відчужила у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,05 гектар з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану на АДРЕСА_1. (а.с.10-11)

Відповідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Також статтями 218-235 ЦК України визначено правові наслідки недійсності правочинів укладених з недодержанням письмової форми, нотаріального посвідчення, без відповідного обсягу дієздатності, без дозволу органу опіки та піклування, укладених з порушенням публічного порядку, під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини, удаваного та фіктивного правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, заявляючи дану вимогу ОСОБА_3 не зазначила жодну норму закону, якій, на її думку, не відповідає оспорюваний правочин та не надала жодного доказу на підтвердження даної вимоги.

У свою чергу, згідно ч.1 ст. 318 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Отже, з моменту прийняття рішення Бориспільської міської ради №876-XVIII-IV від 21 жовтня 2004 року про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, ОСОБА_4 набула право володіння та користування земельною ділянкою.

З моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_4 набула право на розпорядження земельної ділянкою.

Скориставшись своїми правами, ОСОБА_4, як власник земельної ділянки, відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_5 уклавши оспорюваний договір-купівлі продажу.

У зв'язку з тим, що рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_4права власності на земельну ділянку не скасовано, тому суд дійшов вірного висновку про те, що вона мала право розпоряджатись цим об'єктом нерухомого майна та вірно відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, оскільки позивачем не доведено, що правочин суперечить чинному законодавству.

Отже, в суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку, з огляду на її похідний характер. Оскільки позивачем не спростовано правомірність укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідно державна реєстрації права власності на земельну ділянку була здійснена державним реєстратором у відповідності до норм чинного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку та вірно відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Всі ці доводи були предметом дослідження суду першої інстанції і в суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для переоцінки доказів.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва