Справа № 240/416/18
Провадження № 2/240/177/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Щербак Ю.В.,

за участі:

секретаря судового засідання - Осадчої Л.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про витребування суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2та ОСОБА_3 про стягнення суми боргу посилаючись на те, що 15 червня 2015 року відповідачі отримали від неї в борг грошові кошти у розмірі 23329,00 гривень. Договір позики був оформлений розпискою, написаною та підписаною в цей день власноруч відповідачами.Згідно розписки, відповідачі зобов'язалися повернути борг протягом року з дня отримання грошей.

Проте, незважаючи на її неодноразові усні звернення, відповідачі у вказаний строк позику не повернули, та й надалі ухиляються від виконання своїх зобов'язань з повернення боргу, тому вона змушена звернутися до суду.

На підставі викладеного, просить стягнути солідарно з ОСОБА_2та ОСОБА_3 суму боргу - 23329,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 5483,90 грн., 3 % річних в сумі 699,87 грн., та судові витрати в сумі 704,80 грн.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не відомі, належним чином повідомлена про день слухання справи, що підтверджується розпискою, яку приєднано до матеріалів справи ( а.с. 27).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, оскільки, строк виплати боргу сплив 15 червня 2016 року. ОСОБА_4 неодноразово зверталася до ОСОБА_2та ОСОБА_3 з вимогою повернути борг, але до теперішнього часу відповідачі кошти не повернули. Отже, сума боргу за позикою складає 23329,00 грн. Крім того, з відповідачів підлягають стягненню 3 % річних за час прострочення виплати позики з 15 липня 2016 року по 15 липня 2017 року - 699,87 грн., інфляційні втрати за період з 15 липня 2016 року по 31 травня 2018 року - 5483,90 грн., та судові витрати в сумі 704,80 грн.

Відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що дійсно,15 червня 2015 року отримали від позивача в борг грошові кошти у розмірі 23329,00. Договір позики був оформлений розпискою, написаною та підписаною

ними власноруч в цей день.Згідно розписки відповідачі зобов'язалися повернути борг протягом року з дня отримання грошей. Борг вони повертали частками, про що отримували від ОСОБА_4 розписки. Розмір залишку боргу відповідачі кожен раз занотовували собі в блокнот, але ці докази у них не збереглися, бо відповідачі були впевнені, що боргова розписка знищена позивачкою. Будь-яких свідків, які б могли підтвердити обставини виплати ними боргу немає, розписка про сплату боргу не відбиралась.

Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони випливають з договірних відносин і регулюються правовідносинами, визначеними нормами Цивільного кодексу України

Згідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 12 квітня 2017 року №442/8157/15-ц. , письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно наданої позивачкою розписки від 15.06.2015 року, написаної відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 власноруч, вони отримали від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 23 329,00 грн., та зобов'язалися повернути борг протягом року. ( а.с. 8).

Відповідачі визнали ці обставини та підтвердили , що дійсно написали та підписали вказану розписку.

Таким чином, суд вважає доведеним факт укладання між сторонами 15 червня 2015 року договору позики на умовах, викладених в розписці.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як зазначив ВС України у постанові від 02.07.2014 року № 6-79цс14 стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (ст.ст. 527-545 ЦК). За змістом ст. 526 ЦК належне виконання зобов'язання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Однією з умов належного виконання зобов'язання є його виконання належними суб'єктами. Частина 1 ст. 510 ЦК визначає, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У ч.1 ст. 527 ЦК сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов'язаний особисто виконати зобов'язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором, або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачами не надано жодного доказу виплати ними боргу за вказаною розпискою, отже, стягненню підлягає сума заборгованості у розмірі , вказаному у розписці - 23329,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відтак, відповідачі повинні сплатити борг протягом року з дати укладання договору - 15 червня 2015 року. Відповідачами вказаний термін виконання зобов`язань порушено.

Як вбачається зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

До такого ж висновку приходить Верховний Суд і в постанові від 26.06.2018 по справі №520/16692/16-ц, де зазначено, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня.

У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку, проведенного судом, 3% річних від простроченої суми становить 1395, 91 грн.

23329,00 грн. х 3% / 100% / 365 днів х 728 днів = 1395,91 грн.

(розрахунок: 3% річних = сума боргу х процентну ставку/ 100% / 365 днів х кількість днів)

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці.

При застосуванні індексу інфляції суд бере до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця (Постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Отже, строк прострочення виконання грошового зобов'язання для розрахунку інфляційних втрат рахується з 16.06.2016 року, тобто з наступного дня, що обумовлений у якості кінцевого строку повернення позики, а саме: з 16.06.2018 року по 14.06.2018 року.

Інфляційні нарахування на суму боргу становлять 6301,16 грн.

23329,00 х 127,01 : 100% - 23329,00 = 6301,16 грн.

(Розраховується за формулою: інфляційні нарахування = сума боргу х індекс інфляції/100% - сума боргу)

Індекс інфляції 99,9 х 99,7 х 101,8 х 102,8 х 101,8 х 100,9 х 101,1 х 101,0 х 101,8 х 100,9 х 101, 3 х 101,6 х 100,2 х 99,9 х 102,0 х 101,2 х 100,9 х 101, 0 х 101,5 х 100,9 х 101,1 х 100,8 х 100,0 х 100,0 / 100 =127,01 %

Позивач просить стягнути з відповідачів меншу суму, а саме: 699,87 грн. - нарахованих трьох процентів річних та 5483,90 грн. - суму боргу з урахуванням індексу інфляції.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають 3% річних та сума боргу з урахуванням індексу інфляції, в межах заявлених позивачем вимог, в сумі, відповідно, 699,87 грн та 5483,90 грн.

Оцінивши докази у їх сукупності, оскільки відповідачі у встановлений строк не повернули взяті ними позику, тобто не виконали зобов'язання належним чином відповідно до умов договору позики, суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред'явленого позову, та підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача основна суму боргу у розмірі 23329,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 5483,90 грн., 3% річних у розмірі 699,87 грн.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, бо відповідачами порушено право позивача за договором позики, борг до теперішнього часу не повернуто.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Отже, з відповідачів на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду, у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 355 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261, 509, 510, 530, 545, 625, 1046, 1047, 1048 - 1050 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про витребування суми боргу - задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики у розмірі 23329,00 грн., 3% річних від простроченої суми - 699,87 грн., інфляційні витрати у розмірі 5483,90 грн., а також сплачену суму судового збору у розмірі 704,80 грн., а всього стягнути - 30217 (тридцять тисяч двісті сімнадцять) гривень 57 коп.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області або через Олександрівський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_4, зареєстрована у АДРЕСА_1 ІПН - НОМЕР_1.

Відповідачі:

ОСОБА_2, зареєстрований у АДРЕСА_2, паспорт НОМЕР_3 виданий Олександрівським РВ УМВС України в Донецькій області 03.12. 1999 року;

ОСОБА_3, зареєстрована у АДРЕСА_3, ІПН - НОМЕР_2.

Повний текст рішення складено 20 вересня 2018 року.

Суддя Ю.В. Щербак