Постанова

Іменем України

30 жовтня 2018 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/533/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

за участю секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2,

на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва

в складі судді Ладиченка С.В.

від 14 грудня 2017 року

про забезпечення позову

у справі 752/8119/17 Голосіївського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4

до Київської міської ради, Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_1, ОСОБА_6,

треті особи: Друга Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова ЛесяВасилівна,

про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання договорів купівлі-продажу, іпотеки недійсними,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року позивачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, уточненим в подальшому, до Київської міської ради, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання договорів купівлі-продажу, іпотеки недійсними, в якому просили внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім'я ОСОБА_9 державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_10, розподіливши спадкове майно між всіма спадкоємцями в рівних частках; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 09.06.2015; визнати недійсним іпотечний договір від 09.06.2015, за яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В грудні 2017 року представником позивачів ОСОБА_11 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Як на підставу забезпечення позову позивачі посилалися на те, що квартира, яка є предметом спору, на час розгляду справи зареєстрована за відповідачем ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.06.2015.

Зазначали, що в день укладення вказаного вище договору купівлі-продажу - 09.06.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з кінцевим строком виконання 30.12.2017.

Позивачі, посилаючись на те, що 30.12.2017 може відбутися перехід права власності на спірну квартиру до іншої особи, що призведе до її відчуження третім особам, що утруднить виконання рішення у даній справ у разі можливого задоволення позову, просили забезпечити позов шляхом накладення арешту на цю квартиру.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року, з урахуванням ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року про виправлення описки, забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 що належить відповідачу ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.2015.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду відповідач - ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права без повного з'ясування обставин, які мають суттєве значення при вирішенні питання про забезпечення позову.

Зазначав, що суд першої інстанції недостатньо перевірив чи дійсно між сторонами виник спір та чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вважає, що обсяг позовних вимог та дані про відповідачів, а також вид забезпечення не відповідають вимогам для задоволення такої заяви.

Також вказував, що представником позивачів не було надано жодного доказу, який би свідчив про те, що незабезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2017 про забезпечення позову та постановити ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник позивачів - ОСОБА_11 подала відзив.

Вказувала, що ухвалу про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру судом першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються жодними належними доказами.

Інші учасники справи не скористались своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній та просив задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та представник позивачів - ОСОБА_11 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили ухвалу залишити без змін.

Третя особа - ОСОБА_13 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу залишити без змін.

Відповідачі: Київська міська рада, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили, причини неявки суду не повідомили.

Відповідач - ОСОБА_6 та третя особа - ПН КМНО Горбунова Л.В., належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Третя особа - Друга Київська державна нотаріальна контора, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила. Надіслала на адресу суду лист, в якому просила проводити розгляд апеляційної скарги без участі її представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб та їхніх представників, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 151 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 151 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

В розумінні ст. 151,152 ЦПК України, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Положення ст. 151, 152 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали) кореспондуються з положеннями ст. 149, 150 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIIIвід 03.10.2017).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі вказували на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_14, яка приходиться їм та третій особі - ОСОБА_7 тіткою. Після смерті тітки відкрилась спадщина, зокрема на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3.

Зазначали, що на час смерті ОСОБА_10 спадкоємців першої черги не було.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2008 року ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_7 про усунення їх від спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 (тітка позивачів), встановлення факту родинних стосунків з ОСОБА_10

20.06.2011 рішенням Голосіївського районного суду м. Києва позов ОСОБА_9 задоволено в частині визнання факту родинних відносин з ОСОБА_10

01.03.2012 рішенням Апеляційного суду м. Києва частково скасовано та ухвалено нове рішення, яким усунуто ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_7 від спадкування.

27.06.2012 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20.06.2011 року та Апеляційного суду м. Києва від 01.03.2012 року в частині усунення від права на спадкування скасовані, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

19.06.2013 Голосіївський районний суд м. Києва в ході нового розгляду цивільної справи за позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_7 про усунення їх від спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10, встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_10 усунув ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_16 від права на спадкування за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.

15.04.2014 Апеляційний суд м. Києва скасував вищезазначене рішення, та в зв'язку зі смертю позивача закрив провадження у справі, оскільки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що станом на 01.04.2014 спадкова справа після смерті ОСОБА_9 не заводилась, інформація у спадковому реєстрі відсутня.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу позивачі вказали, що вони звертались до Другої Київської державної нотаріальної контори та їм стало відомо, що державним нотаріусом 27.03.2012 видано ОСОБА_9 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2) свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 01.03.2012, яким було усунуто ОСОБА_4, ОСОБА_15, ОСОБА_7 від права на спадкування, незважаючи на те, що позивачі письмово інформували державного нотаріуса про те, що ними подана касаційна скарга та між спадкоємцями існує спір про право на спірне спадкове майно.

Також, вказали, що відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 11.12.2017 року спірна квартира належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.06.2015, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, посвідченого ПН КМНО Горбуновою Л.В.

Крім того, 09.06.2015 ПН КМНО Горбунова Л.В. посвідчила іпотечний договір, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, яким забезпечено зобов'язання, яке виникло на підставі договору позики від 09.06.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 Предметом іпотечного договору є спірна квартира.

Таким чином, позивачі, вважаючи, що вказаними діями, відповідачі порушили їхні права на спадкування майна за правом представлення після смерті тітки, звернулися до суду з позовом, який просили забезпечити шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Аналіз наведених фактичних обставин приводить до висновку, що між сторонами виник спір про право та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки встановлені судом обставини та наявні в матеріалах справи докази, дають підстави вважати, що між сторонами існує реальний спір про право, а невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити виконання судового рішення.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу судом першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А. Кравець