Справа № 438/1077/18
Номер провадження 2/438/411/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 жовтня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Слиша А.Т.

з участю секретаря Наминанік О.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що будинок № 519 на вул. Дрогобицькій в м. Бориславі належить їй, ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності по 1/2 ідеальній частині в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02 серпня 2017 року (позивачу) та від 15 вересня 2015 року (відповідачу), посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5, реєстр № 437, спадкова справа № 17/2014, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 серпня 2017 року № 93532078, реєстраційний номер нерухомого майна 03, номер запису про право власності 21692741, Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02 серпня 2017 року № 48631295, номер у Спадковому реєстрі 56307954. Будинок складається з двох житлових кімнат та кухні житловою площею 34,2 кв.м, загальною площею 58,1 кв.м, до будинку відносяться літня кухня з сараєм літ. Б-1, сарай літ. В, колодязь літ. К, огорожа 1-7.

ОСОБА_2 в даному будинку не проживає, проживає разом із своєю дружиною ОСОБА_6 та двома неповнолітніми дітьми Артемом та Анастасією в будинку № 8 на вул.Воззєднання в м.Бориславі Львівської області.

Після оформлення спадщини відповідач закрив будинок, до будинку її не допускає, навіть після отримання нею свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 серпня 2017 року. Вона неодноразово зверталася до відповідача про надання їй ключів від будинку з наміром вселитися та проживати в ньому, але він відмовляється надавати ключі. Вказаними діями відповідач чинить їй перешкоди в користуванні ? частиною будинку, що належить їй на праві власності.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала, просила їх задовольнити, зіславшись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Пояснив, що позивач просить не чинити їй перешкоди в користуванні ? частиною будинку №519 на вул.Дрогобицькій в м.Бориславі, який є знесеним. Фактично там знаходиться лише літня кухня з сараєм. Тому ніяких перешкод у користуванні будинком №519 на вул.Дрогобицькій він не чинить позивачу і відповідно жодних ключів від знесеного будинку він не має.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника представника позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Правом власності, згідно із ч.1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові, відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, належить права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Право спільної часткової власності, відповідно до вимог ч.1 ст. 358 ЦК України, здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до положень частин 1, 5 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до положень ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 383 ЦК України встановлені права власника житлового будинку, квартири. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ч.1 ст.150 Житлового кодексу України , громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з вимогами ч. 2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч. 6 ст. 81 ЦПК).

В силу вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є співвласниками будинку № 519 на вул.Дрогобицькій в м.Бориславі, що підтверджено світлокопіями: свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 серпня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5, реєстр № 437, спадкова справа № 17/2014; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 серпня 2017 року №93532078, реєстраційний номер нерухомого майна 03, номер запису про право власності 21692741; витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02 серпня 2017 року №48631295, номер у Спадковому реєстрі 56307954.

Між сторонами не встановлено порядку користуванням даним будинком.

Позивач вказує, що у неї відсутні ключі до будинку № 519 на вул.Дрогобицькій в м.Бориславі, та на її прохання відповідач відмовився їх надати.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту вчинення зі сторони відповідача будь-яких дій, які б свідчити про перешкоджання позивачу у користуванні належним їй майном.

У судовому засіданні відповідач ствердив, що будинок № 519 на вул.Дрогобицькій в м.Бориславі знесений, тому ключів від будинку у нього не має, і відповідно жодних перешкод позивачу він чинити не може так як будинку не має.

Даний факт в судовому засідання представник позивачка підтвердила, пояснивши що залишилася літна кухня, до якої відповідач добровільно не дає їй ключі.

Відповідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відтак, судом встановлено та визнано сторонами спору, що спірним будинком № 519 на вул.Дрогобицькій в м.Бориславі відповідач не користується, оскільки він знесений. Тому, твердження позивача про те, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні власністю, а саме будинком № 519 на вул.Дрогобицькій в м.Бориславі є безпідставними.

У позовній заяві позивач ОСОБА_3 в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на норми ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України. Суд вважає, що вказані норми права при вирішенні вказаних спірних правовідносин, що виникли між сторонами, застосуванню не підлягають, оскільки регулюють правовідносини, щодо користування жилим будинком (квартирою), що належить громадянинові та права власника житлового будинку, квартири. У даному спорі, судом встановлено та підтверджено сторонами, що спірний житловий будинок знесений та на території, згідно плану земельної ділянки, знаходиться літня кухня-сарай, яка не є житловим будинком.

Таким чином, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що у задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.150 ЖК України, 16, 316, 317, 355, 356, 358, 383 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 263, 265, 268, 279-282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні ? ідеальною частиною будинку №519 на вул.Дрогобицькій в м.Бориславі Львівської області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.Т. Слиш