Постанова

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 2-4596/11

провадження № 61-32841св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

відповідач - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2011 року у складі судді Шепітько І. Г. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2017 року у складі суддів Плавич Н. Д., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2011 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ ««Райффайзен Банк Аваль», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7, в якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь заборгованість за кредитним договором станом на 09 березня 2011 року у розмірі 825 892,88 грн.

Позов мотивовано тим, що на підставі кредитного договору від 08 листопада 2007 року, ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 409248 грн терміном до 08 листопада 2027 року зі сплатою за користування коштами 12,95% річних.

За умовами кредитного договору відповідач повинен був щомісяця здійснювати погашення заборгованості та сплачувати проценти за користування кредитними ресурсами, однак свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 09 березня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 825 892,88 грн, із яких: 404 202,53 грн - заборгованість за кредитом, 118 599,65 грн - заборгованість за відсотками, 27 588,69 грн - пеня за прострочення тіла кредиту, 275 502,01 грн - пеня за прострочення відсотків по кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки, у зв'язку з чим, заборгованість по кредитному договору підлягає солідарному стягненню з відповідачів, як з позичальника та його поручителя.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2011 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» суму боргу за кредитним договором від 08 листопада 2007 року, станом на 09 березня 2011 року в загальному розмірі - 825 892,88 грн, з яких: 404 202,53 грн - заборгованість за кредитом, 118599,65 грн - заборгованість за відсотками, 27 588,69 грн - пеня за прострочення тіла кредиту, 275502,01 грн - пеня за прострочення відсотків по кредиту, а також з кожного у рівних частках сплачені і документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 1820 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, виконання яких забезпечено порукоюОСОБА_7, у зв'язку із чим підлягає солідарному стягненню заборгованість, яка виникла станом на 09 березня 2011 року у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду є законним і обґрунтованим, зобов'язання за кредитним договором порушено, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, розмір якої відповідачами не спростовано, що є підставою для її стягнення у солідарному порядку на користь банку.

Відхиляючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності до вимог банку, суд апеляційної інстанції виходив з того, що пропуск строку позовної давності є самостійною підставою для відмови у позові, про застосування якої ОСОБА_5 в суді першої інстанції не заявляв, тому наслідки пропуску такого строку не можуть застосовані судом апеляційної інстанції.

Відхиляючи доводи представника відповідача щодо зменшення розміру суми пені, яка стягується з відповідача, суд апеляційної інстанції виходив з того, що сума пені розмір збитків не перевищує, тому підстави для зменшення суми пені відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені у справі рішення та відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що наданий банком розрахунок заборгованості станом на 09 березня 2011 року є неправильним, оскільки не враховує сплачені суми заборгованості по відсоткам, по тілу кредиту та штрафним санкціям за період з 23 жовтня 2007 року по 17 грудня 2017 року.

У касаційній скарзі просив застосувати строк позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості по кредитному договору та відмовити у позові з цих підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що 08 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 409 248 грн на строк до 08 листопада 2027 року зі сплатою

12,95% річних.

За умовами кредитного договору позичальник зобов'язався щомісяця здійснювати погашення заборгованості та сплачувати проценти за користування кредитними ресурсами.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки.

Частиною першою статті 1054 ЦК Українивизначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов'язань.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (стаття 554 ЦК України).

Згідно наданого банком розрахунку, позичальник порушив зобов'язання щодо порядку погашення кредиту, належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за договором, у зв'язку з чим, станом на 09 березня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 825 892,88 грн, з яких: 404 202,53 грн - заборгованість за кредитом, 118 599,65 грн - заборгованість за відсотками, 27 588,69 грн - пеня за прострочення тіла кредиту, 275 502,01 грн - пеня за прострочення відсотків по кредиту.

Розмір вказаної заборгованості відповідачем не спростовано під час розгляду справи, власних розрахунків суду не надано.

Під час апеляційного розгляду справи, суд апеляційної інстанції дав належну оцінку доводам ОСОБА_5 щодо неврахування при розрахунку банком внесених ним сум.

Так, за клопотанням представника відповідача ОСОБА_5 апеляційний суд витребував у банку докази, зокрема відомості щодо врахування платежів на погашення кредиту за платіжними документами, які надав до апеляційного суду ОСОБА_5, на що банком надано копії виписок по рахунку позичальника ОСОБА_5 та відповідний розрахунок, за результатами перевірки і дослідження яких, суд встановив, що усі платежі, на які посилався ОСОБА_5 були враховані при визначенні суми боргу, стягнутої судом першої інстанції.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив з обґрунтованості вимог банку та наявності правових підстав для солідарного стягнення заборгованості з позичальника і поручителя.

Доводи касаційної скарги про безпідставне незастосуванню позовної давності на стадії апеляційного розгляду справи не приймаються колегією суддів з наступних підстав.

Відповідно до статті 267 ЦК Українипозовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду, то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, зробила висновок, що якщо відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Разом з тим, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції належним чином повідомив відповідачів про розгляд справи, зокрема ОСОБА_5, відповідно до повідомлень про вручення поштового відправлення, особистої розписки відповідача (т. 1 а.с. 66).

У зв'язку з тим, що в судове засідання відповідач, належний чином повідомлений про час і місце судового засідання, не з'явився, судом першої інстанції був проведений заочний розгляд справи.

Разом з тим, із заявою про застосування строку позовної давності ОСОБА_5 звернувся до суду апеляційної інстанції.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, разом з тим не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні в суді першої інстанції, не подав заяву про застосування позовної давності, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні такої заяви, поданої на стадії апеляційного перегляду справи.

З аналогічних підстав, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про застосування позовної давності на стадії касаційного розгляду справи.

Доводи касаційної скарги відповідача за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки зібраних у справі доказів, з незгодою з порядком їх дослідження та з відповідними висновками апеляційного суду щодо їх оцінки.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2011 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська