Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 487/6172/16-ц

провадження № 61-20923св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2017 року у складі судді Корнешової Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 07 березня 2017 року у складі колегії суддів: Колосовський С. Ю., Довжук Т. С., Ямкова О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - Миколаївська філія ДП «Адміністрація морських портів України») про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що 31 серпня 2016 року він був ознайомлений з наказом роботодавця від 23 серпня 2016 року № 605 «Про внесення змін до штатного розпису» та про скорочення зокрема, посади помічника начальника адміністрації з запобігання та виявлення корупції, яку він займав в Миколаївській філії ДП «Адміністрація морських портів України». Наказом Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 31 жовтня 2016 року № 396/0 його звільнено з зазначеної підстави за пунктом 1 статті 40 КЗпП України на підставі наказу від 23 серпня 2016 року № 605. У пункті 2 наказу Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 23 серпня 2016 року № 605 зазначено про створення на підприємстві нового відділу з питань запобігання та виявлення корупції у складі чотирьох штатних одиниць (начальника відділу, старшого фахівця та фахівців). Жодна із посад в цьому відділі йому не була запропонована, а призначення на них відбулось в період з 23 по 26 серпня 2016 року. У зв'язку з чим вважає, що подальші пропозиції роботодавця щодо працевлаштування були формальними. Крім того, 27 жовтня 2016 року рішенням профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту, членом якої він є, у наданні згоди на його звільнення відмовлено.

Посилаючись на те, що звільнення з роботи є незаконним, позивач просив суд визнати незаконним наказ тимчасово виконуючого обов'язки начальника Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 31 жовтня 2016 року № 396/0 про звільнення його з посади помічника начальника адміністрації з запобігання та виявлення корупції, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 07 березня 2017 року, позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ тимчасово виконуючого обов'язки начальника Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 31 жовтня 2016 року № 396/0 про звільнення ОСОБА_4

Поновлено ОСОБА_4 на посаді помічника начальника адміністрації з запобігання та виявлення корупції Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України».

Стягнуто з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_4 76 796,94 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 551,20 грн судового збору, та в дохід держави - 1 319,20 грн судового збору.

Судові рішення мотивовані тим, що про скорочення посади помічника начальника адміністрації з запобігання та виявлення корупції ОСОБА_4 ознайомлено після заповнення чотирьох штатних одиниць у відділі запобігання та виявлення корупції, які за завданнями і функціями аналогічні його посаді, що свідчить про порушення порядку, передбаченого статтею 49-2 КЗпП України. Крім того, профспілковий орган не надав згоди на звільнення позивача і таке рішення є обґрунтованим, тому наявні підстави, передбачені статтями 43, 235 КЗпП України, для поновлення на роботі з визнанням незаконним наказу про звільнення та стягнення 76 796,94 грн (1163,59х66) середнього заробітку за вимушений прогул з 01 листопада 2016 року по 02 лютого 2017 року без врахування податків і обов'язкових платежів.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Миколаївська філія ДП «Адміністрація морських портів України» просила скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмова профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту в наданні згоди на звільнення позивача є необґрунтованою та такою, що суперечить чинному законодавству. Нові штатні одиниці у відділі з питань запобігання та виявлення корупції були введені до штатного розпису відповідно до наказу адміністрації Миколаївського морського порту від 23 серпня 2016 року № 605, а позивач про майбутнє вивільнення був попереджений 31 серпня 2016 року, тобто на момент ознайомлення позивача з попередженням ці посади не були вакантними, про що свідчать відповідні накази про прийняття на роботу працівників. Крім того, відповідач, враховуючи потреби виробництва та з метою забезпечення ефективного виконання покладених на нього завдань, може самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис. Позивача було звільнено з дотриманням вимог статті 49-2 КЗпП України та одночасно з попередженням про звільнення йому було двічі запропоновано вакантні посади, від яких він відмовився.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

21 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами установлено, що ОСОБА_4 працював в Миколаївській філії ДП «Адміністрація морських портів України» на посаді помічника начальника адміністрації з запобігання та виявлення корупції.

Наказом Миколаївській філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 23 серпня 2016 року № 605 «Про внесення змін до штатного розпису» прийнято рішення, в тому числі про скорочення посади помічника начальника адміністрації з запобігання та виявлення корупції та введення до штатного розпису з 23 серпня 2016 року відділу з питань запобігання та виявлення корупції у складі чотирьох штатних одиниць, а саме: начальника відділу, старшого фахівця, фахівців (а. с. 11-14).

З наказом від 23 серпня 2016 року № 605 роботодавець офіційно ознайомив ОСОБА_4 31 серпня 2016 року і в цей же день, а також 20 вересня 2016 року запропонував йому роботу за існуючими на той час вакантними посадами, від переведення на які позивач відмовився (а. с. 9, 31,39).

Рішенням профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту від 27 жовтня 2016 року у наданні згоди на звільнення ОСОБА_5 за пунктом 1 статті 40 КЗпП України відмовлено (а. с. 15-16).

Наказом Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 31 жовтня 2016 року № 396/0 ОСОБА_4 звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату (а. с. 10).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

За частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Згідно з підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про відділ запобігання та виявлення корупції, пункту 2 Посадової інструкції старшого фахівця відділу запобігання та виявлення корупції, пункту 2 Посадової інструкції фахівця відділу запобігання та виявлення корупції кваліфікаційними вимогами до цих посад є повна вища освіта відповідного напряму підготовки (магістр, спеціаліст) без вимог до стажу роботи для останньої посади. А для посад начальника відділу, старшого фахівця передбачена додаткова вимога - стаж роботи за фахом не менше 2 років.

Як встановлено судами, ОСОБА_4 має повну вищу освіту та стаж роботи в органах безпеки на офіцерських посадах з 1986 року по 2002 року.

Тобто, при вивільненні працівникові повинна бути запропонована робота за відповідною професією (спеціальністю) і тільки при відсутності такої роботи - інша робота, що є на підприємстві, в установі, організації.

Зі списку запропонованих позивачу 31 серпня 2016 року посад убачається, що запропонована робота не відповідає його професії (спеціальності).

Разом з тим, наказами Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» від 23 і 26 серпня 2016 року на вакантні посади до відділу запобігання та виявлення корупції було призначено чотири працівника, які раніше на підприємстві не працювали (а. с. 69-72).

Крім того, судами встановлено, що позивач є членом професійної спілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту.

Відмовляючи у наданні згоди на звільнення ОСОБА_4 профспілка працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту мотивувала своє рішення тим, що відповідачем вивільнення працівника було здійснено з порушенням вимог пункту 2.20 Галузевої угоди, пункту 1 статті 40 КЗпП України, частини третьої статті 22 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Крім того, зазначено, що до штатного розкладу введені чотири штатні одиниці з функціями, які повністю аналогічні посаді ОСОБА_4 якому переведення на ці посади не пропонувалось, що свідчить про штучне створення підстав для наступного скорочення. Також профспілковим органом не було надано інформації із належним мотивуванням причин звільнення (економічного, технологічного, структурного характеру), не проведено консультацій щодо запобігання звільненням.

Суди дали належну оцінку рішенню профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення позивача, та правильно виходили з того, що воно відповідає критеріям обґрунтованості у розумінні частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

На підставі належним чином оцінених доказів, суди попередніх інстанції дійшли обґрунтованих висновків, що звільнення позивача відбулося з порушенням його трудових прав та вимог закону, що відповідно до статті 235 КЗпП України є підставою для поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи касаційної скарги відповідача, що відмова профспілки надати згоду на звільнення позивача належним чином не аргументована та не містить посилань на правове обґрунтування незаконного звільнення працівника, спростовуються витягом з протоколу засідання профкому від 27 жовтня 2017 року.

Інші доводи та обставини, на які посилається Миколаївська філія ДП «Адміністрація морських портів України», були предметом дослідження судами та додаткового правового аналізу не потребують, правильність судових рішень не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 07 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик