Справа № 369/9062/17
Провадження № 2/369/844/18
РІШЕННЯ

Іменем України

19.09.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Головатюк В.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку в майні та визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом вселення. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить ? частина земельної ділянки, житлового будинку та господарських будівель та споруд по вул.Київська, 206а в с.Горенка. Інша частина належить відповідачу по справі. З 2010 року всім домоволодінням фактично користується лише один відповідач, оскільки між ними склались неприязні стосунки, тривалий час існував судовий спір щодо визнання права власності на спадкове майно. На її непоодинокі спроби користуватись та володіти спільним майном відповідач відмовляється в добровільному порядку впустити її до будинку.

Просила суд усунути перешкоди в користуванні майном шляхом вселення до будинку ОСОБА_4 до будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Київська, буд.206а.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 19 вересня 2018 року прийнято відмову від позову ОСОБА_4 від позову та провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом вселення закрито.

При розгляді справи ОСОБА_3 подав зустрічний позов. Свої вимоги мотивував тим, що дійсно він та ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться по вул. Київсбка, 206а в с.Горенка. Вказав, що його частка становить ? частини, а ОСОБА_4 ? частина. Тобто його частина є значно більшою, а здійснити поділ житлового будинку відповідно до вимог нормативних документів є неможливо. Встановити порядок користування є також неможливим, враховуючи розміщення технічних комунікацій. Провести перепланування є також неможливо. Враховуючи, що між ними склались вкрай неприязні відносини, тому спільне користування домоволодінням виключається. Тому на підставі ст. 365 ЦК України слід припинити частку відповідача з виплатою відповідно компенсації. Також зазначив, що вона ніколи не проживала в даному будинку, ніколи ним не користувалась, не несла витрати на його утримання. Натомість відповідачка має у власності житловий будинок, де і постійно проживає. Тому припинення її частки не завдасть будь-якої шкоди, звуження прав відповідача.

Тому з урахуванням уточненої заяви просив суд припинити право спільної власності ОСОБА_5 (і/№ НОМЕР_1) на 1/4 частку житлового будинку № 206-а по вул. Київській с. Горенка Києво-Святощинського району Київської області; припинити право спільної власності ОСОБА_5 (і/№ НОМЕР_1) на 1/4 земельної ділянки за адресою: Київська область, Києво- Святощинського району, с. Горенка, вул. Київська, 206-а; присудити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 (і/№ НОМЕР_1) грошову компенсацію за належну їй % частку житлового будинку № 206-а по вул. Київській с. Горенка Києво-Святощинського району Київської області у розмірі - 207 680 грн. 82 коп. (двісті сім тисяч шістсот вісімдесят грн. 82 коп.), які відповідно до квитанції № 0.0..1 від 11.09.2018 р. зберігаються на депозитному рахунку Києво-Святошинського районного суду Київської області; присудити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 (і/№ НОМЕР_1) грошову компенсацію за належну їй частку земельної ділянки за адресою: Київська область, Києво- Святощинського району, с. Горенка, вул. Київська, 206-а у розмірі - 124 605 грн. 25 коп. (сто двадцять чотири тисячі шістсот п'ять грн. 25 коп.), які відповідно до квитанції № № 0.0..1 від 11.09.2018 р. зберігаються на депозитному рахунку Києво-Святошинського районного суду Київської області; визнати за ОСОБА_3 (і/№ НОМЕР_2) право власності на житлового будинку № 206-а по вул. Київській с. Горенка Києво-Святощинського району Київської області; визнати за ОСОБА_3 (і/№ НОМЕР_2) право власності на частку земельної ділянки за адресою: Київська область, Києво-Святощинського району, с. Горенка, вул. Київська, 206-а; стягнути з ОСОБА_5 всі судові витрати (3322 грн. 86 коп. - судовий збір та 4000 грн. - витрати на професійну правничу допомогу).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги визнав та просив задоволити позов.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2008 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_5, треті особи: КП «БТІ Києво-Святошинського району Київської області», Управління земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на новозбудоване майно на спадкове майно та на земельну ділянку, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Горенської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області, КП «БТІ Києво-Святошинського району Київської області», Управління земельних ресурсів Києво-Святошинського району, Київської області, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, стягнення витрат за поховання та моральної шкоди, визнання недійсним державного акту, визнання недійсним реєстрації в реєстрі прав власності на нерухоме майно, позови ОСОБА_3 і ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3|4 частин будинку № 206-а по вул. Київській у с. Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області, на 3/4 частин земельної ділянки за вказаною адресою загальною площею 0,0528 га (згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 29 січня 2003 року ОСОБА_6 за адресою: с. Горенка, вул. Київська, 206, ділянка № 1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд), на 3/4 частини автомашини марки ОСОБА_7, 1990 року випуску.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину будинку № 206-а по вул. Київській у с. Горенка, Києво-Святошинського району, Київської області, на 1/2 частину земельної ділянки за вказаною адресою загальною площею 0,0528 га (згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 29 січня 2003 року ОСОБА_6 за адресою: с. Горенка, вул. Київська, 206, ділянка № 1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд), на 1/2 частину автомашини марки ОСОБА_7, 1990 року випуску.

Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯД № 793274, виданий Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів Києво-Святошинського району Київської області від 31 жовтня 2007 року, виданого на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2006 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0528 га в с. Горенка по вул. Київській, 206-а, Києво-Святошинського району Київської області, на імя ОСОБА_3

Зобовязано Києво-Святошинський районний відділ земельних ресурсів виключити запис за № 52 в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю.

Визнано недійсною реєстрацію в реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» за № 16619627, номер запису 1108 в книзі 3 на домоволодіння в с. Горенка, вул. Київська, 206-а, Києво-Святошинського району, Київської області на імя ОСОБА_3 згідно рішення Києво-Святошинського районного суду від 06 жовтня 2006 року.

Зобовязано КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» анулювати вищевказану реєстрацію домоволодіння на ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати, понесені на поховання, в сумі 2457 грн. 50 коп.; Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати, понесені з переїздом, в сумі 1952 грн.; В решті вимог ОСОБА_3, ОСОБА_5 відмовлено.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

З пояснень сторін встановлено, що між сторонами склались напружені відносини щодо користування та володіння майном. Дана обставина підтверджується і численними судовими спорами, зверненнями до правоохоронних органів.

Відповідно до ч. 1 ст.355 та ч.1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно положень ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.1-2 статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Положеннями ст. 364 ЦК України передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про призначення компенсації, і не передбачається обов'язок згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Такої правової позиції притримується Верховний Суду України (постанова від 19 лютого 2014 року справа №6-4ц14), Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (рішення від 2 жовтня 2013 року).

Суд враховує той факт що відповідач позов визнав, не заперечує проти припинення його права власності на частку домоволодіння та земельної ділянки, проживання та користування майном позивачем.

При вирішенні спору суд враховує, що правовий режим спільної часткової власності має забезпечувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Також враховує загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Аналогічні правові висновки зробив Верховний Суд України при розгляді справ № 6-4цс14 від 19 лютого 2014 року та 6-2915цс15 від 13 січня 2016 року, предметом яких був спір про стягнення компенсації (ст.364 ЦК) за частку у спільному майні. При розгляді цих справ Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого з урахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

У силу приписів статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З огляду на те, що позивачка перерахувала на депозитний рахунок суду компенсацію ? частки домоволодіння та земельної ділянки, що складає 207 680,82 грн. та 124 605,25 грн., що стверджується відповідними квитанціями, а відповідач позовні вимоги визнав, суд прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову і стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні та припинення права власності на сумісне майно.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 202-215, 328, 391, 655 ЦК України, ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку в майні та визнання права власності задоволити.

Припинити право спільної власності ОСОБА_5 (і/№ НОМЕР_1) на 1/4 частку житлового будинку № 206-а по вул. Київській с. Горенка Києво-Святощинського району Київської області.

Припинити право спільної власності ОСОБА_5 (і/№ НОМЕР_1) на 1/4 земельної ділянки за адресою: Київська область, Києво- Святощинського району, с. Горенка, вул. Київська, 206-а.

Зобов"язати Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області повернути кошти внесені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 (і/№ НОМЕР_1) грошову компенсацію за належну їй 1/4 частку житлового будинку № 206-а по вул. Київській с. Горенка Києво-Святощинського району Київської області у розмірі - 207 680 грн. 82 коп. (двісті сім тисяч шістсот вісімдесят грн. 82 коп.), які відповідно до квитанції № 0.0..1 від 11.09.2018 р. зберігаються на депозитному рахунку Києво-Святошинського районного суду Київської області;

Зобов"язати Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області повернути кошти внесені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 (і/№ НОМЕР_1) грошову компенсацію за належну їй частку земельної ділянки за адресою: Київська область, Києво- Святощинського району, с. Горенка, вул. Київська, 206-а у розмірі - 124 605 грн. 25 коп. (сто двадцять чотири тисячі шістсот п'ять грн. 25 коп.), які відповідно до квитанції № № 0.0..1 від 11.09.2018 р. зберігаються на депозитному рахунку Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Визнати за ОСОБА_3 (і/№ НОМЕР_2) право власності на житлового будинку № 206-а по вул. Київській с. Горенка Києво-Святощинського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_3 (і/№ НОМЕР_2) право власності на частку земельної ділянки за адресою: Київська область, Києво-Святощинського району, с. Горенка, вул. Київська, 206-а.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текс рішення виготовлено 19 вересня 2018 року.

Суддя