У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2018 Справа №607/8916/13-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

Головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Буцик О.П.

представника Тернопільського

районного відділу ДВС ОСОБА_1

представника стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанови про арешт майна боржника від 18 травня 2018 року ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд із скаргою на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, у якій просить скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_4 про арешт майна боржника від 18 травня 2018 року у виконавчому провадженні ВП №56399625.

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що на виконанні у Тернопільському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавче провадження № 56399625 про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк заборгованість за кредитним договором №251850-CRED від 22.09.2008 р. в сумі 53 316,15 грн. та судовий збір в розмірі 533,17 грн. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.01.2016 р. провадження у справі №607/8916/13-ц, за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - закрито, що свідчить про відсутність підстав для відкриття виконавчого провадження, примусового виконання та винесення постанови про арешт майна. Крім того, вказує, що стягувачем було пропущено, діючий на той час, річний строк предявлення виконавчого документа до виконання, оскільки рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ухвалено в жовтні 2013 року, а виконавчий документ звернуто до виконання в травні 2018 року.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує, з мотивів наведених у скарзі.

Представник Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5 в судовому засіданні вважає скаргу безпідставною, проти задоволення заперечує.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 в судовому засіданні вважає дії державного виконавця правомірними, у задоволенні скарги просить відмовити.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну з основних засад судочинства - обовязковість виконання рішень суду.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2013 року у справі №607/8916/13-ц, ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором №251850-CRED від 22.09.2008 р. в сумі 53 316,15 грн. та судовий збір в розмірі 533,17 грн..

В порядку виконання вказаного рішення суду Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 12 листопада 2013 року видано виконавчий лист №607/8916/13-ц.

З метою примусового виконання виконавчого листа №607/8916/13-ц від 12 листопада 2013 року, 16 грудня 2013 року Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, відкрито виконавче провадження ВП №41230926.

25 червня 2015 року головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_7 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувачем не авансовані витрати на проведення виконавчих дій.

18 листопада 2015 року головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_8 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №49333255 з приводу примусового виконання виконавчого листа №607/8916/13-ц від 12 листопада 2013 року.

25 грудня 2015 року головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції ОСОБА_8 винесено постанову про арешт коштів боржника, у виконавчому провадженні ВП №49333255.

15 березня 2017 року старшим державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_6 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП №49333255.

18 травня 2018 року старшим державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56399625 з приводу примусового виконання виконавчого листа №607/8916/13-ц від 12 листопада 2013 року.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 червня 2018 року, яка набрала законної сили, справа №607/8916/13-ц, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про відкриття виконавчого провадження № 56399625 від 18 травня 2018 року.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що судом не встановлено в діях державного виконавця будь-яких порушень закону при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження і при винесенні ним постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 8 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Враховуючи зазначені вимоги Закону, 18 травня 2018 року старшим державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_4 винесено постанову про арешт майна боржника у ВП №56399625, у межах суми звернення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 53 849,32 грн.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Посилання скаржника на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2016 року, як на підставу незаконності оскаржуваної постанови про арешт майна боржника, суд вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з вказаної ухвали, справа не розглядалася по суті позовних вимог за загальними правилами, оскільки у справі №607/8916/13-ц 28 жовтня 2013 року ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили, а лише вирішувалося питання про можливість відновлення втраченого судового провадження, яке було втрачено внаслідок пожежі, яка сталася в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області у ніч з 18 на 19 лютого 2014 року, за результатами чого постановлено вищевказану ухвалу.

Крім того, ОСОБА_3 вказує, що стягувачем було пропущено, діючий на той час, річний строк предявлення виконавчого документа до виконання, оскільки рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ухвалено в жовтні 2013 року, а виконавчий документ звернуто до виконання в травні 2018 року.

Згідно ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла станом на листопад 2013 року), виконавчі документи можуть бути предявлені до виконання, протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Однак, як зазначалось вище, 16 грудня 2013 року Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, відкрито виконавче провадження ВП №41230926 з приводу примусового виконання виконавчого листа №607/8916/13-ц від 12 листопада 2013 року, а тому стягувачем предявлено виконавчий документ до виконання у передбачені законом строки. В подальшому постановами державного виконавця виконавчий лист було повернуто стягувачеві, який в подальшому ним в установлені зазначеним Законом строки було повторно пред»явлено до виконання.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що дії державного виконавця з приводу відкриття виконавчого провадження за даним виконавчим листом, відповідають вимогам ст.ст.3, 4, 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження» та вважає, що державний виконавець правомірно, під час відкриття виконавчого провадження, виніс постанову про арешт майна боржника.

Відповідно до частини 3 статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ОСОБА_3 постанови і вважає, що вона винесена відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і його право не було порушено, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанови про арешт майна боржника від 18 травня 2018 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги в пятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвалу у повному обсязі складено 07 жовтня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_9