ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 520/8032/15-ц

провадження № 61-3816св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВіДі Пальміра»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - адвокатом ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Драгомерецького М. М., Черевка П. М., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся із позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (далі - ПАТ «СК «Універсальна»), ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВіДі Пальміра» (далі - ТОВ «ВіДі Пальміра»), про стягнення заборгованості за договором страхування.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11 грудня 2014 року між ним та ПАТ «СК «Універсальна» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту по програмі «VIP КАСКО» (далі - договір страхування), згідно із яким страховик здійснює страхування наземного транспортного засобу - автомобіля марки Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_1, і додаткового обладнання та зобов'язується провести виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку страхувальнику, а страхувальник зобов'язується сплатити страховий платіж на умовах, визначених цим договором, і виконувати інші умови договору.

Цього ж дня між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір поруки, згідно з яким ОСОБА_5 прийняв на себе солідарну відповідальність перед ОСОБА_4 за виконання зобов'язань ПАТ «СК «Універсальна» за вказаним договором страхування в межах суми 200 грн.

22 лютого 2015 року за участю застрахованого автомобіля під керуванням позивача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої вказаний автомобіль зазнав механічних ушкоджень.

Звернувшись до ПАТ СК «Універсальна» з вимогою про отримання страхового відшкодування, позивач отримав відмову в проведенні виплат у зв'язку з невизнанням заявленої події страховим випадком.

За таких обставин ОСОБА_4, посилаючись на незаконність такої відмови просив стягнути з ПАТ «СК «Універсальна» страхове відшкодування у розмірі 557 940,88 грн та солідарно з ПАТ «СК «Універсальна» і ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 200 грн.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнено з ПАТ «СК«Універсальна» на користь ОСОБА_4 суму страхового відшкодування у розмірі 557 940,88 грн.

Стягнено в солідарному порядку з ПАТ «СК«Універсальна» та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму страхового відшкодування у розмірі 200 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд мотивував своє рішення тим, що умови договору про добровільне страхування наземного транспорту від 11 грудня 2014 року виконані, наступив страховий випадок, тому страховик зобов'язаний сплатити суму страхового відшкодування. ПАТ « СК «Універсальна», відмовивши ОСОБА_4 у виплаті страхового відшкодування, порушило свої зобов'язання за договором страхування, тому вимоги є обґрунтованими.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Мотивуючи судове рішення, апеляційний суд зазначив, що в матеріалах справи містяться письмові докази, які надані страховиком, а також письмові пояснення самого позивача ОСОБА_4, які свідчать, що на момент дорожньо-транспортної пригоди 22 лютого 2015 року позивач знаходився в стані алкогольного сп'яніння, що виключає відповідальність страховика.

Крім того, вказував, що суд першої інстанції при оцінки доказів, які є у справі, не керувався критерієм «поза розумним сумнівом» та не навів в рішенні жодного мотиву, чому він не приймає до уваги докази, надані страховиком, а також факт визнання особисто позивачем перебування під час дорожньо-транспортної пригоди в нетверезому стані.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд зазначив, що страховик у листі від 30 квітня 2015 року відмовив позивачу у страховому відшкодуванні і з інших підстав, передбачених підпунктами 11.1.3, 11.1.7 пункту 11.1 договору, а саме з підстав подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про предмет договору або про факт настання страхового випадку; створення страховику перешкод у встановленні обставин страхового випадку, характеру та розміру збитків, посилаючись на те, що наступного дня після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 надав пояснення ПАТ «СК «Універсальна», у яких зазначив, що на момент зіткнення він перебував у нетверезому стані.

У січні 2018 року представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, у порушення частини четвертої статті 338 та статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судового рішення, не врахував висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовані попередні рішення у даній справи, та ухвалив судове рішення, що ґрунтується на недоведених обставинах.

Вказує, що посилання апеляційного суду на консультативний висновок спеціалістів в галузі судово-медичної експертизи Центру судово-медичних послуг від 21 квітня 2015 року не ґрунтується на вимогах закону, оскільки його складено особами без відповідних повноважень та відомості, з яких виходили вказані особи при його складенні, не перевірені.

Зазначила, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про правильність відмови страховика у виплаті страхового відшкодування з підстав, передбачених підпунктами 11.1.3 та 11.1.7 пункту 11.1 договору страхування, викладених у листі від 30 квітня 2015 року, оскільки позивач не надавав відповідачу будь-яких неправдивих відомостей про предмет договору та факт настання страхового випадку і не створював страховику перешкод у встановленні обставин страхового випадку. Пояснення позивача, який знаходився у шоковому стані після дорожньо-транспортної пригоди, не можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Від ПАТ СК «Універсальна» відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Верховного Суду від 2 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Судами встановлено, що 11 грудня 2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ «СК «Універсальна» укладено договір страхування, згідно з яким страховик здійснює страхування наземного транспортного засобу - автомобіля марки Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_1, і додаткового обладнання та зобов'язується провести виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку страхувальнику, а страхувальник зобов'язується сплатити страховий платіж на умовах, визначених цим договором, і виконувати інші умови договору.

Цього ж дня між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 прийняв на себе солідарну відповідальність перед ОСОБА_4 за виконання зобов'язань ПАТ «СК «Універсальна» за вказаним договором страхування в межах суми 200 грн.

Також судами встановлено, що 22 лютого 2015 року ОСОБА_4, керуючи зазначеним автомобілем, наїхав на огороджувальну конструкцію (відбійник), який лежав посеред проїзної частини дороги, у зв'язку із чим автомобіль втратив керування, пролетів 7 метрів, після чого перекинувся та зазнав механічних ушкоджень.

ОСОБА_4 звернувся до ПАТ «СК «Універсальна» із заявою про виплату страхового відшкодування.

З листа ПАТ «СК «Універсальна» від 30 квітня 2015 року суди встановили, що ОСОБА_4 відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що вказаний випадок відповідно до пункту 3.1.2 договору страхування не є страховим, оскільки ОСОБА_4 на момент медичного освідчення перебував у нетверезому стані.

Пунктом 3.1.2 договору страхування визначено, що не визнаються страховим випадком і відповідно не підлягають страховому відшкодуванню збитки, у разі вчинення страхувальником, особою, допущеною до керування транспортним засобом, або іншими особами за їх вказівкою дій, в тому числі, керування транспортним засобом у нетверезому стані у випадку, коли рівень алкоголю в крові перевищує 0,8 проміле.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 7 квітня 2015 року адміністративне провадження за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), закрито з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_4

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним та притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, з накладенням стягнення у виді позбавлення керування транспортним засобом на два роки. Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_4 під час дорожньо-транспортної пригоди знаходився в стані алкогольного сп'яніння.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 22 квітня 2015 року постанова Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2015 року скасована, провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП закрито з підстав відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. У вказаній постанові суд встановив, що ОСОБА_4 під час дорожньо-транспортної пригоди знаходився в тверезому стані.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судових рішень, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов'язкова для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Встановивши з постанови апеляційного суду Одеської області від 22 квітня 2015 року, що ОСОБА_4 під час дорожньо-транспортної пригоди був у тверезому стані, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком, тому ПАТ СК «Універсальна», з урахуванням вимог статті 979 ЦК України та умов договору страхування, повинно виплатити ОСОБА_4 страхове відшкодування. Інші обставини, що стали підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, є похідними від встановленої обставини.

Визначаючи розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з пунктом 10.1 договору страхування розрахунок суми страхового відшкодування при настанні страхового випадку за ризиком «ДТП» здійснюється на основі калькуляції вартості відновлювального ремонту на СТО відповідно до зазначеного в пункті 1.11 договору варіанту.

З ремонтної калькуляції та звіту фахівця-оцінювача, складеного 25 травня 2015 року, суд першої інстанції встановив, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 657 262,89 грн. Огляд пошкодженого транспортного засобу 12 травня 2015 року проходив у присутності представника ПАТ «СК «Універсальна» ОСОБА_7 у відповідності до вимог пункту 7.3 договору страхування, за яким ремонтна калькуляція СТО узгоджується (підписується страхувальником або його представником і представником страховика) до початку ремонтно-відновлювальних робіт.

Пункти 8.1, 8.1.2.1, 8.1.2.2, 8.1.2.3 договору страхування визначають, що основними документами, які підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків, є: документи, складені ремонтним підприємством та погоджені страховиком, які містять відомості стосовно вартості відновлювального ремонту, або акти виконаних робіт та фіскальні чеки або інші фінансові документи (у випадку оплати страхувальником вартості відновлювального ремонту, погодженого страховиком), або звіт (дослідження) судового експерта або оцінювача з інформацією щодо визначення дійсної вартості транспортного засобу, визначення матеріального збитку без врахування втрати товарної вартості, визначення залишкової вартості транспортного засобу (у разі повного конструктивного або фізичного руйнування транспортного засобу).

Відповідно до пункту 10.3 договору страхування у випадку, коли виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо страхувальнику, незалежно від обраного ним варіанту розрахунку суми страхового відшкодування, зазначеного в пункті 1.11 договору, розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється згідно з пунктом 10.1.1 договору тобто на підставі ремонтної калькуляції (варіант 1 - розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі калькуляції СТО, запропонованої страховиком).

Страхова виплата здійснюється тією валютою, яка передбачена договором страхування, якщо інше не передбачено законодавством України.

Пунктом 1.3 договору страхування визначено, що страхова сума за договором складає 626 400 грн.

Відповідно до пункту 10.7.2 договору страхування при частковому пошкодженні транспортного засобу (вартість відновлюваного ремонту (з ПДВ) згідно з умовами договору перевищує 70% дійсної вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку) - в межах страхової суми (з врахуванням пункту 9.6 договору страхування) у розмірі вартості відновлювального ремонту за вирахуванням франшизи та відповідно до пункту 10.11. договору страхування.

З висновку № 05-005 від 25 травня 2015 року суд першої інстанції встановив, що вартість автомобіля марки Toyota Camry без врахування аварійних пошкоджень на момент дорожньо-транспортної пригоди 22 лютого 2015 року визначена в розмірі 1 190 219,83 грн.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сума страхового відшкодування, яка підлягає сплаті на користь позивача, складається з вартості відновлюваного ремонту у розмірі 657 262,89 грн з відрахуванням податку на додану вартість (на запчастини) у розмірі 99 322,01 грн та становить 557 940,88 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про солідарне стягнення з ПАТ СК «Універсальна» та ОСОБА_5 страхового відшкодування, суд першої інстанції виходив з укладення 11 грудня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договору поруки, згідно з яким ОСОБА_5 прийняв на себе солідарну відповідальність перед ОСОБА_4 за виконання зобов'язань ПАТ «СК «Універсальна» за договором страхування в межах суми 200 грн.

У відповідності до пунктів 1.2, 1.3 вказаного договору поруки у випадку порушення боржником обов'язку за основним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники в межах суми, визначеної пунктом 1.2, а щодо решти суми боржник відповідає самостійно.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (стаття 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Суд першої інстанції, встановивши, що ПАТ «СК«Універсальна» відмовою у виплаті страхового відшкодування порушило свої зобов'язання за договором страхування, дійшов правильного висновку про задоволення позову в цій частині.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що позивач під час дорожньо-транспортної пригоди перебував у нетверезому стані, відкинувши при цьому обставини, встановлені судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення, яке набрало законної сили.

Крім того, суд апеляційної інстанції, у порушення вимог частини четвертої статті 338 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судових рішень, не врахував висновки і мотиви, з яких ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2016 року.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Відповідно до положень статей 141, 416 ЦПК України у зв'язку із задоволенням касаційної скарги, касаційний суд стягує з ПАТ «СК «Універсальна» на користь ОСОБА_4 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у суді касаційної інстанції в розмірі 11 158,80 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - адвокатом ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року скасувати, залишити в силі рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2017 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 11 158,58 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик