Ухвала

17 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 755/7029/16-ц

провадження № 61-7401ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року, позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 662 400,00 грн та 146 000,00 грн витрат на правову допомогу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

17 липня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) заступник прокурора міста Києва надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заступник прокурора міста Києва, не будучи учасником справи, в касаційній скарзі стверджував про наявність у нього права оскаржувати в касаційному порядку зазначені судові рішення, посилаючись на положення статті 56 ЦПК України, статтю 131-1 Конституції України та статтю 23 Закону України «Про прокуратуру», в яких закріплені відповідні повноваження прокуратури.

При цьому заступник прокурора міста Києва зазначав, що Державна казначейська служба України, яка є відповідачем у справі, не забезпечувала належно участь свого представника в судових засіданнях в даній справі та не оскаржувала в апеляційному та касаційному порядку судові рішення, ухвалені в справі. Викладене, на думку заступника прокурора, свідчить про бездіяльність Державної казначейської служби України, що полягає у невжитті заходів, спрямованих на доведення відсутності підстав для стягнення бюджетних коштів, а також дає підстави для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді.

Згідно з пунктом третім частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин третьої - п'ятої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

У частині п'ятій статті 57 ЦПК України визначено, що прокурор або Уповноважений Верховної Ради України з прав людини з метою вирішення питання щодо наявності підстав для ініціювання перегляду судових рішень у справі, розглянутій без їхньої участі, вступу у справу за позовом (заявою) іншої особи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та отримувати з них копії.

Згідно з частиною першою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною третьою згаданої статті передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

З огляду на положення наведених норм законів прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді лише у виключних випадках. Під час перевірки доводів касаційної скарги заступника прокурора міста Києва в частині обґрунтування наявності у нього права касаційного оскарження зазначених випадків не встановлено, оскільки посилання неналежне здійснення відповідачем Державною казначейською службою України права на апеляційне та касаційне оскарження рішення не є такими підставами.

Разом із тим частиною першої статті 389 ЦПК України передбачено право особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи.

Згідно з частиною четвертою зазначеної статті особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов'язки учасника справи.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У зв'язку з тим, що заступник прокурора міста Києва не брав участі у справі та оскаржив у касаційному порядку рішення суду першої інстанції, яке не переглядалося в апеляційному порядку за його апеляційною скаргою, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Державної казначейської служби України на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько