Справа № 562/1234/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" серпня 2018 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області в складі:

головуючого судді Ємельянової Л.В.

при секретарі Аврамчук Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Здолбунові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період навчання, вказуючи, що з 03 серпня 1993 року до 16 жовтня 2014 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного життя мають двох повнолітніх дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Син ОСОБА_3 проживає з нею та знаходиться на її утриманні, оскільки навчається на другому курсі в Національній академії Державної прикордонної служби України імені ОСОБА_5 на факультеті охорони та захисту державного кордону, на денній формі навчання. Їй важко одній утримувати дитину, оскільки на даний час вона ніде не працює, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на період навчання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином двадцяти трьох років.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Пояснила, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на навчання сина ОСОБА_3, оскільки неофіційно працює, а також має дохід від земельного паю та підсобного господарства. Просить задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Пояснив суду, що не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, оскільки протягом останніх шести років здійснює догляд за непрацездатною матірю, яка після інсульту у 2012 році потребує постійного стороннього догляду. У звязку з цим він не має можливості працевлаштуватися. Крім того, він теж має незадовільний стан здоровя, має гіпертонічне захворювання та варикозне розширення вен. Повнолітній син ОСОБА_3 проходить військову службу і знаходиться на повному державному утриманні. Тому просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 16 жовтня 2014 року. Відповідач є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ № 071958, виданим Уїздецькою сільською радою Здолбунівського району Рівненської області 20 вересня 1999 року (а.с.5-6).

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2010 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 300 грн. щомісячно, та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 270 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття (а.с.8).

Відповідно до довідки № 12900, виданої 26.06.2018р. відділом ДВС Здолбунівського РВ ГТУЮ в Рівненській області, станом на 26 червня 2018 року відповідач ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 1995 (Одна тисяча девятсот девяносто пять) гривень (а.с.58).

Як вбачається з довідки № 526 від 14 червня 2018 року, виданої Національною академією Державної прикордонної служби України імені ОСОБА_5, син сторін ОСОБА_6 є студентом та одночасно солдатом денної форми навчання вказаного навчального закладу. Термін навчання складає чотири роки. Відповідно до «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України», що затверджене Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, - особи, зараховані на навчання до вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, включаються до списку особового складу та ставляться на всі види забезпечення у навчальному закладі з дня їх призначення на посади курсантів (а.с.46).

Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у стаття 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У відповідності до вимог ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналізуючи викладені вище правові норми, судом відзначається, що правовідносини з обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов'язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, якими вказаний обов'язок, встановлений щодо обох батьків, більше того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права і залежать від можливості надавати матеріальну допомогу.

Із довідки № 01/10-760, виданої 16.07.2018 року Комунальним некомерційним підприємством "Здолбунівський районний центр первинної медичної допомоги", вбачається, що мати відповідача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває на диспансерному обліку в Мізоцькій АЗПСМ, потребує постійного стороннього догляду та подальшого лікування (а.с.57).

Відповідач зазначає, що він ніде не працює, оскільки здійснює догляд за непрацездатною важкохворою матірю. Окрім того, відповідно до довідки виданої відділом ДВС Здолбунівського РВ ГТУЮ в Рівненській області 26.06.2018 року, станом на 26 червня 2018 року у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 1995 гривень.

Позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що відповідач отримує дохід та спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина на час його навчання, при цьому суд звертає увагу, що сам по собі факт навчання повнолітньої дитини до досягнення двадцяти трьох років не є підставою для стягнення аліментів, оскільки закон пов'язує обов'язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім доньці або сину не тільки з потребою у такій допомозі, яка виникла у зв'язку із витратами, пов'язаними з навчанням, а також із наявністю можливості у батьків надання такої допомоги.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи позивача про прибутки, які відповідач приховує, ніякими доказами в судовому засіданні не підтверджені. Позивачем не доведено та судом не встановлено наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина на період навчання.

Крім того, суд враховує, що повнолітнього сина сторін ОСОБА_6 включено до списку особового складу та поставлено на всі види забезпечення у навчальному закладі з дня його призначення на посаду курсанта, про що зазначено у довідці № 526, виданій 14 червня 2018 року Національною академією Державної прикордонної служби України імені ОСОБА_5 (а.с.46).

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 на час його навчання, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.12, 76, 81, 211, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.ст.182, 199, 200 Сімейного кодексу України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період навчання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (п.п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя