Постанова

Іменем України

18 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 487/5376/15-ц

провадження № 61-34020св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2016 року у складі судді Щербини С. В. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2016 року у складі суддів: Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б., Яворської Ж. М.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

Зазначав, що вказаним рішенням суду з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк»в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 253,93 доларів США та судові витрати, рішення набрало законної сили. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, на підставі якого 05 липня 2016 року головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного управління юстиції у Миколаївській області відкрито виконавче провадження та винесено постанову про накладення арешту на майно боржника, оголошена заборона на його відчуження.

Посилаючись на те, що боржники до травня 2014 року сумлінно виконували зобов'язання за кредитним договором, а потім у зв'язку із настанням в Україні політичної та фінансової кризи опинились у скрутному становищі, у зв'язку з чим незалежно від їх волі припинили сплачувати кредитні кошти, а також те, що державою до теперішнього часу не вирішено питання щодо врегулювання особливостей погашення основної суми заборгованості в іноземній валюті, тоді як відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець може у разі відсутності коштів чи рухомого майна звернути стягнення на належне боржникам нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яке є єдиним місцем їхнього проживання та предметом іпотеки, з урахуванням положень Закону України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого для забезпечення кредитів в іноземній валюті», просили суд відстрочити виконання рішення суду до вирішення державою питання щодо врегулювання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, тобто до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2016 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на теперішній час крім винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження, суду не надано доказів звернення стягнення державним виконавцем на нерухоме майно боржників.При цьому, дійсно, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави.Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність виняткових обставин, які можуть бути підставою для відстрочки виконання судового рішення, а зволікання з виконанням рішення суду є необґрунтованим та таким, що може призвести до порушення прав стягувача на своєчасне та справедливе виконання рішення суду, оскільки рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню та будь-які дії, направлені на уникнення або зволікання від належного своєчасного виконання судового рішення, є неприпустимими, при цьому наявність будь-яких зобов'язань, які є на даний час та які можуть виникнути в майбутньому, не може бути перешкодою для належного виконання судового рішення.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2016 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заочне рішення, про відстрочку виконання якого звернувся ОСОБА_4, ухвалено щодо стягнення суми кредитної заборгованості, але цим рішенням не звернуто стягнення на іпотечне майно, державним виконавцем в межах примусового виконання цього рішення проведено лише арешт усього майна боржника. Наступні етапи щодо звернення стягнення на арештоване майно, в тому числі квартиру, що належить заявнику, а саме: її вилучення та примусова реалізація, державним виконавцем не проводилися, а тому питання про застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є передчасним. За такого відсутні підстави вважати, що законні права та інтереси ОСОБА_4 як боржника за виконавчим провадженням порушені та підлягають поновленню шляхом надання відстрочки виконання рішення суду і суд обґрунтовано відмовив у наданні відстрочки виконання заочного рішення суду.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просив скасувати ухвали судів та задовольнити його заяву, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» сам по собі не є прямою підставою для державного виконавця для зупинення виконавчого провадження. Разом з тим, у межах виконавчого провадження щодо стягнення боргу за кредитом можлива реалізація іпотечної квартири, що є єдиним житлом боржників. Відстрочка виконання рішення суду не порушує прав стягувача, проте дає можливість боржнику захистити майнові права.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

05 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно зі статтею 373 ЦПК України 2004 року за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Підпунктом 1 пункту першого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, який набрав чинності 07 червня 2014 року, визначено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Таким чином, на підставі статті 373 ЦПК України 2004 року можливо відстрочити рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Разом з тим, заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2015 року стягнуто солідарно із ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 253,93 доларів США та судові витрати.

Вказаним рішенням суду питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не вирішувалося, в межах виконавчого провадження звернення стягнення на арештоване майно, в тому числі квартиру, що належить заявнику, а саме: її вилучення та примусова реалізація, державним виконавцем не проводилися, а тому колегія суддів погоджується із висновками судів про те, що мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не може бути підставою відстрочки виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до положень частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу (частина п'ята статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тобто, виконання рішення про стягнення коштів не перебуває у прямій залежності від стягнення з вартості предмета забезпечувального обтяження, у зв'язку з чим правильними є висновки судів про те, що питання про застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є передчасним.

Доводи касаційної скарги у зв'язку з наведеним є необґрунтованими, на правильінсть висновків судів не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв