АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Чернівці

Справа №720/1457/17

Апеляційний суд Чернівецької області у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «БУКОВИНА ГЕЛІОС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Новоселицьке комунальне бюро технічної інвентаризації, Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичних та фізичних осіб-підприємців управління економіки та розвитку інфраструктури Новоселицької РДА, про визнання частково недійсним акту прийому-передачі майна, за апеляційними скаргами ОСОБА_1, інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_2, на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 травня 2018 року та додаткове рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2018 року, (головуючий у 1-й інстанції Павлінчук С.С.),

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Магальська сільська рада Новоселицького району Чернівецької області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «БУКОВИНА ГЕЛІОС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Новоселицьке комунальне бюро технічної інвентаризації, Відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичних та фізичних осіб-підприємців управління економіки та розвитку інфраструктури Новоселицької РДА, про визнання частково недійсним акту прийому-передачі майна.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між сільською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у серпні 2010 року укладено договір

_____________________________________________________________________

Провадження 22ц/794/825/18 Категорія 59

оренди земельної ділянки площею 2,6990 га по вул. Тваринників, 15 в с. Остриця Новоселицького району. На вказаній земельній ділянці знаходився фундамент, вигрібні ями та бетонні замощення, які залишились від колишнього лагерю СВК «Дружба».

За період користування земельною ділянкою відповідачем було побудовано нежитлову будівлю складу з приміщенням охорони з допоміжною спорудою «Трансформатор».

8.06.2011 року виконавчим комітетом сільської ради прийнято рішення про оформлення права власності на вказану нежитлову будівлю та видання свідоцтва про право власності на імя відповідача. Згодом ОСОБА_1 було виготовлено технічний паспорт на склад з приміщенням охорони, й, крім того, на фундамент, вигрібні ями та бетонні замощення, які відповідачем не будувались.

16.02.2015 року ФОП ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність. Магальською сільською радою розірвано договір оренди та підписано акт прийому-передачі земельної ділянки з майном, яке знаходилось на ній.

24.11.2014 року створено ТОВ «Буковина Геліос», у статутний капітал якого відповідачем було передано нежитлову будівлю - склад з приміщенням охорони, фундамент, вигрібні ями, огорожу, трансформатор та замощення, про що складено акт прийому-передачі від 14.02.2015 року. У подальшому на підставі вказаного акту державним реєстратором видано свідоцтво про право власності на вищевказане майно ТОВ «Буковина Геліос».

Вважає, що відповідач та ТОВ «Буковина Геліос» незаконно заволоділи майном, яке знаходиться на території Магальської сільської ради. Власником спірного майна був колишній СВК «Дружба», який ліквідований, однак вказане майно увійшло в пайовий фонд товариства та в даний час є невитребуваним, а тому є безхазяйним.

Просила визнати частково недійсним акт прийому-передачі майна від 14 лютого 2015 року до статутного капіталу ТОВ «Буковина Геліос» у частині передачі фундаменту (літ.Б) площею забудови 89,90 м. кв., вигрібних ям №1, 2, 3, 4, замощення І, ІІ, ІІІ, ІV за адресою вул. Тваринників, 15 у с. Остриця Новоселицького району Чернівецької області.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 травня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано частково недійсним акт прийому-передачі майна до статутного капіталу ТзОВ «Буковина Геліос» від 14.02.2015 року в частині передачі замощення ІІІ, ІV за адресою вул. Тваринників,15 с.Остриця Новоселицького району Чернівецької області.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2018 року стягнуто з Магальської сільської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2860 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням у частині задоволення позову, ОСОБА_1, інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норми матеріального і процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що замощення ІІІ, ІV за адресою вул. Тваринників,15 у с. Остриця є приналежністю головної речі нежитлової будівлі складу з приміщенням охорони літ. «А» згідно технічного паспорта, самостійного права власності на ці споруди не виникає. На час інвентаризації будівель і споруд 22.09.2012 року чи на час підписання акту приймання-передачі майна як внеску у статутний капітал ТОВ «Буковина Геліос» від 14.02.2014 року законодавством не вимагалось окремого рішення сесії сільської ради на облаштування замощення і здачі цих елементів благоустрою території в експлуатацію як окремих обєктів.

Крім того вказує, що акт приймання-передачі не є правочином, обраний спосіб захисту у виді визнання його частково недійсним є неналежним.

У звязку з вищенаведеним додаткове рішенням суду також підлягає зміні.

Просить скасувати рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 травня 2018 року в частині визнання частково недійсним акту приймання-передачі майна та ухвалити нове рішення про відмову в позові у цій частині. Додаткове рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2018 року змінити та стягнути витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що актом приймання-передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Буковина Геліос» частково порушено права Магальської сільської ради.

Однак, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на підставі протоколу №1 проведення земельних торгів від 20 липня 2010 року між приватним підприємцем ОСОБА_1 та Магальською сільською радою Новоселицького району 6 серпня 2010 року укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,6990 га по вул. Тваринників, 15 у с. Остриця Новоселицького району Чернівецької області з метою розташування складських приміщень комерційного використання, готелю та офісних приміщень. На вказаній земельній ділянці знаходився фундамент, вигрібні ями та бетонні замощення, які залишились від колишнього лагерю СВК «Дружба».

Згідно абзацу 5 п. 29 договору оренди сторонами визначено право орендаря зводити у встановленому порядку будівлі і споруди лише за письмовою згодою орендодавця шляхом прийняття відповідних рішень органами місцевого самоврядування.

За період користування земельною ділянкою відповідачем було побудовано нежитлову будівлю складу з приміщенням охорони з допоміжною спорудою «Трансформатор».

8.06.2011 року виконавчим комітетом сільської ради прийнято рішення про оформлення права власності на вказану нежитлову будівлю та видання свідоцтва про право власності на імя відповідача. ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на склад з приміщенням охорони, фундамент, вигрібні ями та бетонні замощення.

24.11.2014 року створено ТОВ «Буковина Геліос», у статутний капітал якого відповідачем було передано нежитлову будівлю - склад з приміщенням охорони, фундамент, вигрібні ями, огорожу, трансформатор та замощення, про що складено акт прийому-передачі від 14.02.2015 року. У подальшому на підставі вказаного акту державним реєстратором видано свідоцтво про право власності на вищевказане майно ТОВ «Буковина Геліос».

16.02.2015 року ФОП ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність. Магальською сільською радою розірвано договір оренди та підписано акт прийому-передачі земельної ділянки з майном, яке знаходилось на ній.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України або у спосіб не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 ЦК України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З аналізу наведеного вбачається, що правочини мають вольовий характер, який виявляється в бажанні осіб встановити права і прийняти обовязки з метою досягнення правового результату.

У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обовязків за угодою, є виконанням угоди. Таке виконання угоди може оформлюватись окремими документами, складеними сторонами за угодою (накладною, актом прийому-передачі майна та іншими документами), які не породжують самостійних прав чи обовязків, а є лише технічною фіксацією виконання умов угоди, тобто документуванням особами своїх дій з реалізації набутих прав і прийнятих обовязків.

Отже, акти прийому-передачі не породжують жодних прав та обовязків, характерних для угоди як виду зобовязання. В акті прийому-передачі не зафіксовано, які права й обовязки виникають між сторонами, і для якого інституту договірних зобовязань вони характерні.

Крім того, відповідно до статті 638 ЦК України, в залежності від інституту договірних зобовязань зміст угоди відрізняється за правами та обовязками сторін за нею, тобто за своїми істотними умовами.

В акті прийому-передачі відсутні будь-які дані про прийняті сторонами права та обовязки, тобто відсутні істотні умови, він тільки засвідчує факт отримання послуги, який відбувся на підставі первісного договору. Таким чином, безпосередньо первісний договір є правовстановлюючим документом, а укладення актів прийому-передачі є виконанням встановлених договором зобовязань. З огляду на це акт прийому-передачі є не правовстановлюючим, а є правопідтверджуючим документом.

Оскільки акт прийому-передачі не є правочином у розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України, оскільки його підписання не створює, не змінює та не припиняє прав та обов'язків у сторін договору, а є правопідтверджуючим документом, посвідчує юридичний факт передачі майна у статутний капітал товариства, підстави для визнання його недійсним відсутні.

З урахуванням викладених вимог закону апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Також є обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог процесуального законодавства при здійсненні розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відмовляючи у стягненні витрат на консультативну роботу у розмірі 2560 грн, суд першої інстанції вказав на відсутність детального опису виконаної консультативної роботи, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України.

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду помилковим.

Так, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2017 року між адвокатом ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат ОСОБА_2 на умовах платності зобов'язався представляти інтереси ОСОБА_1 у вказаній цивільній справі (а.с. 69-70 Т.1).

Того ж дня між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 15 листопада 2017 року, за умовами якого відповідно до п. 4 договору оплата виконаних робіт (гонорар) у звязку з виконанням договору про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_2 визначається погодинно з розрахунку 40 відсотків мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2017 року, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» за одну годину роботи і складає 1280 грн за годину роботи адвоката. За взаємною згодою сторони погодили граничний розмір оплати виконаних робіт (гонорар) адвоката за виконану роботу під час розгляду судом першої інстанції зазначеної справи, який не може перевищувати 6000 грн. (а.с. 205 Т.1).

З журналу судового засідання по даній справі вбачається, що адвокат ОСОБА_2 приймала участь в судових засіданнях у суді першої інстанції в якості представника відповідача тривалістю більше трьох годин.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до матеріалів справи додано акт виконаних робіт від 29 листопада 2017 року, з якого вбачається, що адвокатом за договором про надання правової допомоги були виконані такі послуги: консультативна робота у кількості дві години, вартість якої становить 2560 грн та участь в судових засіданнях Новоселицького районного суду Чернівецької області три години загальною вартістю 3840 грн. Загальний розмір витрат на оплату послуг адвоката за вказаний об'єм робіт складає 6400 грн (а.с. 206 Т.1).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 15 листопада 2017 року адвокат ОСОБА_2 прийняла від ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги грошові кошти у розмірі 6000 грн (а.с. 204 Т.1).

Надані ОСОБА_1 документи відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України є належними доказами на підтвердження витрат за надання професійної правничої допомоги адвоката ОСОБА_2 у даній справі.

Висновок суду про необхідність детального опису виконаної консультативної роботи для відшкодування витрат на правничу допомогу суперечить гарантіям адвокатської діяльності. Крім того, ч. 3 ст. 137 ЦПК України не передбачено надання учасником справи детального опису консультативної роботи, виконаної адвокатом.

Апелянтом також здійснено витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1057 грн 40 коп., що підтверджується квитанцією №105 від 19 червня 2018 року (а.с. 80).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони, а також той факт, що відповідач належним чином документально підтвердив такі витрати, і їх розмір не перебільшує суму, визначену умовами договору про надання правової допомоги, колегія суддів вважає, що наявні правові підстав для стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн та витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1057 грн 40 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 травня 2018 року у частині визнання частково недійсним акт прийому-передачі майна та додаткове рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 червня 2018 року скасувати.

У позові в цій частині відмовити.

Стягнути з Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 6000 (шість тисяч) гривень - витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1057 (одна тисяча пятдесят сім) гривень 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді: