Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/3106/18
Провадження №: 2/332/1513/18
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2018 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Мєркулової Л.О.,
при секретарі - Жечевій А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, суд, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу.
У своєму позові позивач вказала, що 15 травня 2005 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики.
Відповідно до умов вказаного договору відповідачка ОСОБА_2 отримала від неї суму грошових коштів в розмірі 50 000 гривень.
Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом на договорі позики та акту приймання-передачі грошових коштів від 15 травня 2005року.
Відповідно до п.2.2 Договору позики, кінцевий строк повернення позики 20 листопада 2015 року. На день написання позовної заяви відповідачка свої зобовязання не виконала, а тому позивач вимушена звернутись до суду з цим позовом.
Згідно п.2.5 Договору позики, у випадку невиконання умов цього Договору в частині своєчасного повернення суми позики, сторони домовилися, що право власності на 1/6 частку заставленого майна переходить від позичальника до позикодавця у будь-якій передбачений законом спосіб,з подальшою негайною реєстрацією права власності за позикодавцем.
З 20 листопада 2015 року до серпня 2017року між позивачем та ОСОБА_2 постійно проводилися переговори щодо вирішення питання мирним шляхом, але відповідачка з серпня 2017 року не відповідає на телефонні дзвінки позивача.
В якості забезпечення виконання договору позики, в частині повернення ОСОБА_2 суми позики позивачу, між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки від 15 травня 2005 року,згідно умов якого відповідачка та поручитель у разі порушення відповідачкою зобовязання, відповідають перед позивачем як солідарні боржники.
У своєму позові позивач просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь її, ОСОБА_1, суму боргу за договором позики у розмірі 50 000 гривень.
У своїй уточненій позовній заяві позивач просить визнати дійсним договір позики, укладений 15 травня 2005 року між нею та ОСОБА_2, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 50 000 грн., а також визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.
Позивач у судове засідання не зявилася, але від її представника надійшла заява про розгляд справі у її відсутності, позов підтримала, просить задовольнити в редакції від 02.10.2018 р.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, хоча були повідомлені судом у встановленому законом порядку, але своїх причин неявки та заперечень суду не надали. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши докази, суд приходе до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних обставин.
В судовому засіданні було встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу договору позики.
Із договору позики вбачається, що15 травня 2005 року між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідачка ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 суму грошових коштів в розмірі 50 000 гривень.
Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом на договорі позики та акту приймання-передачі грошових коштів від 15 травня 2005року.
Із договору позики від 15.05.2005 року встановлено, що відповідно до п.2.2 договору позики, кінцевий строк повернення позики 20 листопада 2015 року.
Згідно п.2.5 договору позики, у випадку невиконання умов цього договору в частині своєчасного повернення суми позики, сторони домовилися, що право власності на 1/6 частку заставленого майна переходить від позичальника до позикодавця у будь-якій передбачений законом спосіб,з подальшою негайною реєстрацією права власності за позикодавцем.
Із рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2006 року встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить 1/6 частка квартири АДРЕСА_1.
Із договору дарування частки квартири від 07.09.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4, реєстровий номер № 516, встановлено, що власником 5/6 частками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, позивач по справі.
Відповідно до ст.220 ЦК України , якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору,що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одні із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення,суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Згідно до ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори,елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові)грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або так ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості,такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку,що встановлені договором.
Судом встановлено, що на момент подання позову до суду відповідач не виконала свого зобовязання, строк повернення грошових коштів сплив, тому вона повинна відповідати заставним майном, а саме 1/6 частка квартири АДРЕСА_1.
Тому, позовні вимоги в частині солідарного стягнення суми боргу задоволенню не підлягають, оскільки у ОСОБА_2 виникла цивільна відповідальність забезпечити виконання умов договору позики заставним майном.
Таким чином, суд приходе до висновку, що позов ОСОБА_1 частково знайшов свої обґрунтування та докази у судовому засіданні і тому підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 263, 264, 265, 268 273,315, 354 ЦПК України, ст.ст. 220, 628, 1046, 1049 України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.
Визнати дійсним договір позики, укладений 15 травня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом,що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом 30днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя: Л.О.Мєркулова