Справа №597/830/18
Провадження №2/597/284/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2018 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Дудяка С.В.

з участю секретаря Богдана В.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Представник позивача в позовній заяві та разом із позивачем в судовому засіданні просять суд визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_1, покликаючись на те, що відповідач будучи сином позивача, без поважних причин, понад рік, відсутній за місцем реєстрації.

У 2015 році ОСОБА_3, як стверджує позивач, разом із своєю сім'єю виїхав у Швецію і не планує повертатись в Україну для постійного проживання. Участі відповідач в утриманні житла не бере, комунальних платежів не сплачує, особистих речей його в будинку немає і взагалі він не цікавиться будинком, у якому зареєстрований. Реєстрація відповідача в належному позивачу будинку створює йому незручності, оскільки в нього виникла необхідність в оформленні субсидії.

У зв'язку з цим, позивач та його представник просять визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, належним позивачу.

Ухвалою суду 31.07.2018 року про відкриття провадження у справі відповідачу надано строк для подання відзиву на даний позов та роз'яснено наслідки його неподання без поважних причин.

Відповідач ОСОБА_3 відзиву на даний позов у визначений судом строк не подав, в судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення на офіційному веб-сайті судової влади України повідомлення про його виклик в судове засідання.

Суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, а, тому, справу слід розглянути заочно без його участі, так, як проти цього не заперечує позивач та його представник.

Відповідно до ст.178 ч.6 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що справу слід вирішити за наявними матеріалами, позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступного:

в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинковолодіння, що за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, що мешкають в будинку АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у вищевказному будинковолодінні з 04.05.2002 року.

Факт реєстрації відповідача у належному позивачу будинковолодіння також стверджується довідкою №481 виданою 17.07.2018 року виконкомом Добрівлянської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області.

Згідно акту обстеження господарства ОСОБА_1 комісією у складі сільського голови, секретаря сільської ради та депутута Добрівлянської сільської ради, ОСОБА_3 фактично не проживає по місцю своєї реєстрації з 2015 року, так як знаходиться за межами України.

Позивач та його представник як на підставу для визнання відповідача таким, що втратив право проживання в даному будинковолодінні, посилається на ст.405 ЦК України.

Згідно ст.405 ЦК України та ст.156 ЖК УРСР член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Право власності складається з права володіння, користування і розпорядження, які є похідними і невід'ємними складовими права власності. Користуванням та володінням по відношенню до такого майна, як житлове приміщення, є в тому числі і право проживання в ньому.

З наданих позивачем та його представником доказів встановлено, що відповідач дійсно більше одного року не проживає у будинковолодінні, належному позивачу.

Однак, позивач в судовому засіданні наголошує на тому, що йому відомо де перебуває його син - за кордоном, у Швеції на роботі, він з ним підтримує добрі відносини, часто розмовляє по телефону, але даний позов він подав через те, що в нього наявні труднощі з оформленням субсидії, із-за реєстрації сина в його будинковолодінні.

Стаття 405 ЦК України визначає втрату права на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї понад один рік за місцем реєстрації саме без поважних причин, що на думку суду є вирішальним при вирішенні такого роду спорів.

Відповідач будучи сином позивача дійсно відсутній понад рік за місцем реєстрації, однак його перебування за кордоном на роботі, при умові їх спілкування та підтримання добрих відносин не може служити підставою вважати, що відповідач відсутній за місцем реєстрації без поважних причин.

Інших підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позивач не навів.

Той факт, що відповідач не несе витрат на утримання будинку і не оплачує комунальних послуг, як про це заявляє позивач, не є підставою для припинення його права користування житловим приміщенням. Крім цього, дане питання судом не досліджувалось, оскільки позивач не заявляв такої вимоги та не підтверджував її доказами. Дані питання мають вирішуватись між сторонами у інший встановлений законом спосіб.

Крім цього, позивач та його представник зазначають як підставу для подання даного позову те, що реєстрація відповідача в належному позивачу будинковолодінні створює перешкоди в оформленні субсидії, що разом із наявністю офіційної інформації про перебування відповідача за кордоном прямо суперечить Положенню про призначення житлових субсидій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995р. №848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2018 р. №329).

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і з підстав, зазначених позивачем та його представником, та на підставі поданих доказів, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, тому в задоволенні даного позову слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Керуючись ст.156 ЖК УРСР, ст.ст.321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.10, 11, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позову представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог.

Судові витрати по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Рішення може бути переглянуто за заявою відповідача, яка може бути подана протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

На рішення може бути подано апеляцію, яка подається апеляційному суду Тернопільської області через Заліщицький районний суд протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, а відповідачем протягом 30 днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст судового рішення виготовлено 11.09.2018 року.

Суддя

С. В. Дудяк