Справа № 314/2303/18
Провадження № 2/314/1019/2018
06.06.2018 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Беспалько Т.Д., за участю секретаря Печонкіної В.П., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку набувальної давності
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, позовні вимоги обгрунтовує тим, що ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 3,97 гектарів, яка розташована на території Павлівської сільської ради. Вільнянського району, Запорізької області та посвідчену державним актом на право власності серії НОМЕР_1, частина будинку розташованого по АДРЕСА_1. Відповідач є співвласником житлового будинку. 19.06.1976 року позивач уклав з ОСОБА_3 договір купівлі- продажу жилого будинку АДРЕСА_1 ( на теперішній час АДРЕСА_1) та земельну ділянку у Вільнянському районі у червні 2002 року. Умови купівлі- продажу були виконані, ОСОБА_3 передав разом з документами, а позивач отримав у власність частину житлового будинку та земельну ділянку.
З метою підтримання будинку у належному стані, ОСОБА_3 дозволив позивачу оселитися у його будинку, у якому, починаючи з 1996 року (понад 10 років) позивач мешкає по теперішній час, проте без будь-яких правовстановлюючих документів, які підтверджували б його право власності наданий будинок.
У зв'язку з відсутністю належним чином оформлених та посвідчених правовстановлюючих документів на нерухоме майно, він не може повноцінно володіти та розпоряджатися будинком, внаслідок чого змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.
27.10.2014 року між позивачем та співвласницею ОСОБА_4 був складений акт розрахунку часток співвласників житлового будинку.
На даний час права приватної власності на вказану спірну частку будинку, як у позивача, так і у інших осіб немає.
В судовому засіданні представник позивача наполягає на позові та просить задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач до суду не з'явився, явку уповноваженого представника не забезпечив.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 3,97 гектарів, яка розташована на території Павлівської сільської ради. Вільнянського району, Запорізької області та посвідчена державним актом на право власності серії НОМЕР_1, частина будинку розташованого по АДРЕСА_1. Відповідач є співвласником житлового будинку. 19.06.1976 року позивач уклав з ОСОБА_3 договір купівлі- продажу жилого будинку АДРЕСА_1 ( на теперішній час АДРЕСА_1) та земельну ділянку у Вільнянському районі у червні 2002 року. Умови купівлі- продажу були виконані, ОСОБА_3 передав разом з документами, а позивач отримав у власність частину житлового будинку та земельну ділянку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер.
27.10.2014 року між позивачем та співвласницею ОСОБА_4 був складений акт розрахунку часток співвласників житлового будинку.
Враховуючи вище зазначені обставини, суд вважає, що у зв'язку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у позивача виникло право власності на вказаний об'єкти нерухомого майна - частину житлового будинку за набувальною давністю у порядку ст. 344 Цивільного кодексу України.
Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Позивач, проживаючи з 1996 року у зазначеному будинку, проводив косметичний та капітальний ремонт житла, та господарських будівель, добросовісно оплачував усі комунальні платежі за електроенергію, газ, проводив інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності вказаного майна.
За весь час проживання він відкрито володіє частиною будинку, ніяких дій для приховування цього факту не здійснює, сусіди знають ці обставини та підтверджують факт проживання позивача в будинку та ніхто ніяких претензій до нього не заявляв.
Позивач просить суд визнати за ним право власності на частину будинку та земельну ділянку по набувальній давності.
Позивач не надав доказів про належність ОСОБА_3 на даний час земельної ділянки сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павлівської сільської ради. Вільнянського району, Запорізької області. Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Встановлені судом обставини підтверджуються:
- ксерокопією договору купівлі- продажу земельної ділянки та частини житлового будинку між ОСОБА_3 та ОСОБА_1;
- ксерокопією рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2005 року;
- ксерокопією додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.05. 2005 року;
- ксерокопією довідки Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківсьому району від 09.12.2011 року про те, що користувачем житлового будинку АДРЕСА_1, є ОСОБА_1;
- ксерокопією заяви ОСОБА_4 до уповноважених органів нотаріату від 17.10.2012 року;
- ксерокопією технічного паспорту від 27.10.2014 року на житловий будинок.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Відповідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке здійснюється відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Положення статті 321 Цивільного кодексу України передбачають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Порядок законності набуття права власності встановлений статтею 328 Цивільного кодексу України, в якій вказано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.
Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також: у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Пунктом 1 Постанови ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вказано, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
Відповідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року,: «можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15. 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.»
Відповідно до роз'яснень, що містяться в листі № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, зазначено, що для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням.
Давнішній володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно за набувальною давністю набувається за рішенням суду.
Таким чином, позивач добросовісно заволодів чужим майном, спірною часткою будинка і понад десяти років відкрито, безперервно ним володіє, то за ним може бути визнано право власності на нерухоме майно за набувальною давністю згідно з ч. І ст. 344 ЦК України.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 28, 76-78, 81, 258, 263, 268, 272, 352, 354, 355 ЦПК України (в редакції 28.11.2017 року), п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних та цивільних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суд
Позов задовольнити частково.
Визнати частину житлового будинку літ. А, службові прибудови літ-а, прибудови з козирьком літ. а-2, гараж літ. -Д, сарай літ.-Г, вбиральня літ.-Ж, душ літ. Л, літня кухня літ. -М в АДРЕСА_1 об»єктом нерухомого майна підлягаючого реєстрації.
Визнати за ОСОБА_1 право власності, а саме частини житлового будинку літ. А, службові прибудови літ-а, прибудови з козирьком літ. а-2, гараж літ. -Д, сарай літ.-Г, вбиральня літ.-Ж, душ літ. Л, літня кухня літ. -М в АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Тамара Дмитрівна Беспалько

06.06.2018