ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 жовтня 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11775/17

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/66/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О. Висоцької Н.В.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

місце ухвалення рішення суду - м. Чернігів,

дата складання повного тексту судового рішення - 06 червня 2018 року.

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, в якому просив стягнути з відповідача 223736,80 грн за користування безпідставно набутими коштами за період з 22 серпня 2013 року по 31 серпня 2017 року. Заявлені вимоги вмотивовані тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2017 року на його користь з ОСОБА_3 стягнуто 365571 грн. Вказаним рішенням було встановлено, що відповідач отримав від ОСОБА_2 грошові кошти без достатньої правової підстави у вигляді 16 платежів на загальну суму 265571 грн у період з 21 серпня 2013 року по 03 вересня 2014 року. Оскільки на час звернення до суду наведене рішення відповідачем не виконано і кошти не повернуті, на підставі ст.ст. 536, 1214 ЦК України проценти за час користування безпідставно набутими коштами підлягають стягненню на його користь у розмірі облікової ставки НБУ.

Рішенням від 05 червня 2018 року Деснянський районний суд м. Чернігова позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_3 на користь позивача відсотки за період з 08 грудня 2016 року по 31 серпня 2017 року у розмірі 35545,52 грн. В іншій частині вимог - відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно встановив момент визначення грошових коштів, які були сплачені відповідачу, безпідставно набутими, вказавши, що такими кошти стали з 08 грудня 2017 року - дати набрання законної сили рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2017 року.

Позивач вказує, що саме з часу першого платежу, який відбувся 21 серпня 2013 року, слід вважати грошові кошти безпідставно набутими, що і встановив Деснянський районний суд м. Чернігова у своєму рішенні від 30 березня 2017 року, яке ухвалою суду апеляційної інстанції від 07 серпня 2017 року залишено без змін.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання процентів за користування безпідставно отриманими коштами, починаючи з дати набрання чинності рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2016 року, а саме, з 08 грудня 2016 року по 31 серпня 2017 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що рішенням від 30 вересня 2016 року Деснянський районний суд м. Чернігова відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про застосування наслідків нікчемного правочину. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання попереднього договору дійсним також відмовив (а.с. 38-39).

Зі змісту даного рішення вбачається, що предметом первісного та зустрічного позовів був укладений 21 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що діяв в інтересах відповідача ОСОБА_4, попередній договір купівлі-продажу квартири в розстрочку, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов'язувалась передати у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. Договірна ціна квартири складала еквівалент 70 тисяч доларів США, яка підлягала сплаті в строк до 21 серпня 2014 року. Договір укладено сторонами у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 08 грудня 2016 року залишено без змін (а.с. 40-43). Дійшовши такого висновку, апеляційний суд констатував, що в оспорюваному ОСОБА_2 попередньому договорі не досягнуто домовленості щодо істотної умови - строку (терміну) укладення основного договору, а тому, згідно з положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України, попередній договір вважається неукладеним, у зв'язку з чим до нього не можуть бути застосовані наслідки недійсного (нікчемного) правочину.

Отже, вказаними вище судовими рішеннями ОСОБА_2 було відмовлено у стягненні відповідних грошових коштів як наслідок застосування нікчемного правочину та встановлено факт безпідставності отримання грошових коштів ОСОБА_3 від позивача.

31 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення безпідставно набутого майна.

Рішенням від 30 березня 2017 року Деснянський районний суд м. Чернігова позов задовольнив частково. Стягнув на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти: з ОСОБА_3 - у сумі 365571 грн; з ОСОБА_8 - у сумі 93110 грн; з ОСОБА_9 - у сумі 108000 грн; з ОСОБА_6 - у сумі 219024,86 грн; з ОСОБА_7 - у сумі 40560,16 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив (а.с. 44-48).

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивач довідався (міг довідатись) про порушення свого майнового права, а саме про безпідставність сплати коштів за договором купівлі-продажу квартири, який у судовому порядку визнаний неукладеним, лише 08 грудня 2016 року, тобто у момент оголошення судом апеляційної інстанції судового рішення у справі № 750/7467/16-ц.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 07 серпня 2017 року указане рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 49-52).

В ході розгляду справи стороною відповідача як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді було заявлено клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду Верховний Судом касаційної скарги ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду від 30 березня 2017 року та ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 07 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та інших про стягнення безпідставно набутого майна. Матеріали цивільної справи (а.с. 162) містять ухвалу судді ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року про відкриття касаційного провадження у наведеній вище справі та зупинення виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2017 року та ухвали апеляційного суду Чернігівської області до закінчення касаційного провадження.

Разом із тим, п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, на який посилається сторона відповідача, зобов'язує суд зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до розгляду іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства, - до набрання законної сили рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити і оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зупинення провадження у даній справі з огляду на те, що рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та інших про стягнення безпідставно набутого майна набрало законної сили, а зібрані докази дозволяють встановити і оцінити обставини, які є предметом судового розгляду. Отже, слід відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у даній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявність боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_2, його розмір та безпідставність отримання грошових коштів ОСОБА_3 від позивача встановлені рішенням суду першої інстанції, яке набрало законної сили 08 грудня 2016 року, і в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України дані обставини доказуванню не підлягають.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За змістом ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст. 536 цього Кодексу).

Відповідно до приписів ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Зважаючи на вищенаведені норми та оцінивши обставини справи у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на отримання процентів за користування безпідставно отриманими коштами, починаючи з дати набрання чинності рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2016 року, а саме, з 08 грудня 2016 року по 31 серпня 2017 року.

Ураховуючи той факт, що договором не було встановлено розмір процентів за користування коштами, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Визначений НБУ розмір облікової ставки становив:

за період з 08 грудня 2016 року по 13 квітня 2017 року - 14 %;

за період з 14 квітня по 25 травня 2017 року - 13 %;

за період з 26 травня по 13 вересня 2017 року - 12,5 %.

Відповідно розмір процентів за користування безпідставно набутими коштами за визначений вище період стягнення становить: з 08 грудня 2016 року по 13 квітня 2017 року - 17807,81 грн (365571 х 14 % : 365 днів х 127 днів); з 14 квітня по 25 травня 2017 року - 5468,54 грн (365571 х 13 % : 365 днів х 42 дня); з 26 травня по 31 серпня 2017 року - 12269,16 грн (365571 х 12,5 % : 365 днів х 98 днів), а загалом - 35545,52 грн, які і підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача, про що правильно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Не беруться до уваги твердження ОСОБА_2 про неправильне встановлення районним судом моменту визначення грошових коштів, які були сплачені відповідачу, безпідставно набутими, з огляду на таке.

Як наводилось вище, у 2016 році ОСОБА_2 звертався з позовом до ОСОБА_3 та інших відповідачів про стягнення коштів у зв'язку з нікчемністю правочину. ОСОБА_3, у свою чергу, звернувся до ОСОБА_2 із зустрічним позовом про визнання попереднього договору дійсним. Тобто, обидві сторони вважали, що між ними наявні договірні відносини, проте у задоволенні обох позовів суд відмовив, про що свідчить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2016 року.

Таким чином, і ОСОБА_2, і ОСОБА_3 в силу положень ч. 1 ст. 1214 ЦК України, довідались про безпідставність сплати ОСОБА_2 ОСОБА_3 грошових коштів за договором купівлі-продажу квартири через його неукладеність, лише 08 грудня 2016 року, тобто під час оголошення судом апеляційної інстанції судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 у вищезазначеній цивільній справі, яким рішення суду першої інстанції залишено без змін. Аналогічного висновку дійшов суд першої інстанції у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та інших про стягнення безпідставно набутого майна, вирішуючи питання про строки позовної давності у цьому спорі.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла до переконання, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки його посилання про необхідність стягнення відсотків за користування безпідставно набутими коштами саме з 22 серпня 2013 року (наступного за днем першого грошового платежу ОСОБА_3.) свого підтвердження в ході апеляційного судового розгляду не знайшли. Доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують і не дають підстави для скасування судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 29 жовтня 2018 року.

Судді Чернігівського апеляційного суду Н.В. Шитченко

І.О. Боброва

Н.В. Висоцька