Справа № 466/6705/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/6341/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 14 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2014 року позивач ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. В процесі розгляду справи вимоги уточнювались та остаточно позивач просила визнати об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок під літ. 2А-1 на АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, провести поділ майна визнавши за нею та ОСОБА_8 право власності по 1/2 частині вищевказаного незавершеного будівництва.

Свої вимоги мотивує тим, що 28.02.1987 року вона одружилась з відповідачем. Після одруження вони проживали у АДРЕСА_1. Оскілки їх сім'я збільшувалась, народились діти, тому вони вирішили збудувати будинок поруч на земельній ділянці, що розташована по АДРЕСА_1.

Вказану земельну, площею 600 кв.м. ОСОБА_8 отримав у довічне успадковане володіння, згідно Рішення виконкому Львівської міської ради від 24.10.1991 року №446 для спорудження індивідуального житлового будинку за рахунок території міськземфонду. Згідно Рішення виконкому Львівської міської Ради № 387 від 20.06.1996 року було затверджено наказ Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської Ради № 79 від 26.09.1996 року про передачу у приватну власність ОСОБА_8 вищевказаної земельної ділянки. На підставі чого останньому був виданий Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 03.03.1998 року.

Позивач вказує, що хоча вищезгадані рішення органів місцевого самоврядування та Державний акт були скасовані рішенням суду 27.06.2007 року, однак до того вони були чинними, в тому числі під час спорудження спірного будинку, який є незакінчений та не зданий в експлуатацію по сьогоднішній день.

Всі документи щодо спорудження вищезгаданого будинку знаходяться у ОСОБА_8 та він відмовлявся надавати їх копії позивачеві.

Шлюб між ними розірвано за рішенням суду 09.04.2014 року. На даний час між ними не врегульовано відносин, пов'язаних з правом власності на спірний будинок. Позивач зверталась до ОСОБА_8 з вимогою вирішити це питання в добровільному порядку , однак останній відмовився, вважає, що усе спільно нажите майно, в тому числі і недобудований будинок є лише його власністю. У зв'язку з наведеним, змушена звернутись до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 14 вересня 2017 року позов ОСОБА_7 задоволено.

Визнано об"єкт незавершеного будівництва - житловий будинок під літ. 2А-1 на АДРЕСА_1 , який згідно з технічним паспортом від 05.10.2016 року розташований на фундаменті з бетонних блоків ( 100 % готовності), має цегляні стіни та перегородки ( 100 % готовності ), перекриття із залізобетонних плат та дерев»яного перекриття з підшивкою гіпсокартоном ( 100 % готовності ), підлоги із бетонної підготовки ( 35 % готовності ) , покрівлі із оцинкованого заліза ( 100 % готовності ) , подвійні дерев»яні вікна ( 100 % готовності ), вхідні щитові дерев»яні двері ( 100 % готовності ), інженерне обладнання - електрику ( 17 % готовності ) , оздоблення зовнішнє ( 0 % готовності ), оздоблення внутрішнє - штукатурка ( 41 % готовності ), - об"єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Проведено поділ майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_7 до ОСОБА_8 право власності по 1/2 частці об»єкту незавершеного будівництва - житлового будинку під літ. 2А-1 на АДРЕСА_1 , який згідно з технічним паспортом від 05.10.2016 року розташований на фундаменті з бетонних блоків ( 100 % готовності), має цегляні стіни та перегородки ( 100 % готовності ), перекриття із залізобетонних плат та дерев"яного перекриття з підшивкою гіпсокартоном ( 100 % готовності ), підлоги із бетонної підготовки ( 35 % готовності ) , покрівлі із оцинкованого заліза ( 100 % готовності ) , подвійні дерев»яні вікна ( 100 % готовності ), вхідні щитові дерев»яні двері ( 100 % готовності ), інженерне обладнання - електрика ( 17 % готовності), оздоблення зовнішнє ( 0 % готовності ), оздоблення внутрішнє - штукатурки ( 41 % готовності ) .

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_7 243 грн. 60 коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь держави 1600 грн. судового збору.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - ОСОБА_8. Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 14 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до норм ЦПК України в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, ст. ст.11,59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України в чинній редакції, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.02.1987 року сторони ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб у відділ РАГСу Львівського обласного управління юстиції.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 24.10.1991 року №446 ОСОБА_8 було надано у довічне успадковане володіння земельну ділянку площею 600 кв. м. для спорудження індивідуального житлового будинку за рахунок території міськземфоенду по АДРЕСА_1

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №387 від 20.06.1996 року було затверджено наказ Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради №79 від 26.09.1996 року про передачу у приватну власність ОСОБА_8 земельної ділянки площею 600 кв.м. по АДРЕСА_1, на підставі цього йому був виданий Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 03.03.1998 р.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27.06.2007 року у справі 2-71/2007 вищезгадані рішення органів місцевого самоврядування та Державний акт на право власності на земельну ділянку скасовані.

Цим же судовим рішенням встановлено, що на підставі рішення виконкому Львівської міської Ради від 24.10.1991 року №446, головним управлінням архітектури і містобудування Львівського міськвиконкому у листопаді 1991 року було виготовлено план відводу земельної ділянки, з якого вбачається, що фактично ОСОБА_8 було відведено земельну ділянку, яка прилегла до будинку АДРЕСА_1 і розташована з північної сторони від цього будинку, а також що в період 1991-1996 років відповідач ОСОБА_8 на виділеній йому земельній ділянці спорудив житловий будинок, який на час розгляду справи в суді будівництвом не закінчений та в установленому порядку в експлуатацію не зданий.

Про встановлення цих обставин зазначено і в мотивувальній частині рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 25 березня 2016 року у справі №466/2254/15-ц. Вказане рішення набрало законної сили.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09.04.2014 року.

В подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25.03.2016 року у справі №466/2254/15-ц задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" про зобов'язання до вчинення дій, та зобов'язано ОКП ЛРО "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" поновити інвентаризаційну справу будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 в частині незавершеного будівництвом житлового будинку з північної сторони будинковолодіння за цією адресою шляхом проведення технічної інвентаризації незавершеного будівництвом житлового будинку на АДРЕСА_1 та складення технічного паспорту на цей об'єкт нерухомого майна, зобов'язано ОСОБА_8 не чинити перешкод працівникам ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" у проведенні технічної інвентаризації незавершеного будівництвом житлового будинку на АДРЕСА_1 з північної сторони будинковолодіння за цією адресою, надавши працівникам ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", якими буде проводиться обстеження об'єкту інвентаризації, доступ до об'єкту інвентаризації.

Вказаним рішенням суду було також встановлено, що ОСОБА_8 була незаконно вилучена інвентаризаційна справа та останній не допускає відповідних фахівців до обстеження спірного будинку. Про даний факт викладено у листах ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" №3/3023 від 03.03.2014 року та №1540 від 25.04.2014 року.

На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25.03.2016 року №466/2254/15-ц, 05.10.2016 року ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" був виготовлений технічний паспорт на об'єкт незавершеного будівництва житловий будинок під літерою 2А-1 на АДРЕСА_1, згідно з яким цей об'єкт незавершеного будівництва розташований на фундаменті, який становлять бетонні блоки (100% відсотків готовності), має цегляні стіни та перегородки (100% відсотків готовності), перекриття із залізобетонних плит та дерев'яного перекриття з підшивкою гіпсокартоном (100% відсотків готовності), підлоги із бетонної підготовки (35% відсотків готовності), покрівлі із оцинкованого заліза (100% відсотків готовності), подвійних дерев'яних вікон (100% відсотків готовності), вхідних щитових дерев'яних дверей (100% відсотків готовності), інженерного обладнання - електрики (17% відсотків готовності), оздоблення зовнішнього (0% відсотків готовності), оздоблення внутрішнього - штукатурки (41% відсотків готовності).

Постановляючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих обставин, що спірний будинок під літерою 2А-1 по АДРЕСА_1 побудований в період перебування сторін у шлюбі, на підставі рішення виконкому Львівської міської Ради від 24.10.1991 року №446 та виготовленого головним управлінням архітектури і містобудування Львівського міськвиконкому на підставі цього рішення у листопаді 1991 року плану відводу земельної ділянки не є самочинним будівництвом і такий збудований сторонами в період перебування сторін у шлюбі, що є підставою вважати такий пудинок спільним майном подружжя яке підлягає поділу в рівних частках, по 1/2 частці спірного об"єкту незавершеного будівництва.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" від 20 травня 1999 року (№ 687-ХIV) будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року.

Станом на момент ухвалення рішення Шевченківським районним суду м. Львова від 27.06.2007 року у справі 2-71/2007, яким Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 24.10.1991 рлоку №446 та Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №387 від 20.06.1996 року, яким затверджено наказ Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради №79 від 26.09.1996 року та Державний акт на право власності на земельну ділянку - скасовані, ОСОБА_8 на даній земельної ділянці площею 600 кв.м. по АДРЕСА_1, спірний житловий будинок, який знаходиться на даній ділянці не був закінчений та в установленому порядку в експлуатацію не зданий, в зв"язку з чим, після цього часу, згадане будівництво набуло статусу самочинне будівництво.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять "нерухомість", "нерухоме майно", "об'єкт нерухомого майна" (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: "об'єкт незавершеного будівництва" (стаття 331), "об'єкт будівництва" (статті 876, 877, 879 - 881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Оскільки особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, спірний будинок не може бути визнаний об"єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_5 та не підлягає поділу шляхом визнання права власності на частку в такому будинку, в зв"зку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_7.

Згідно ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові, судові витрати покладається на позивача.

Оскільки суд приходить до висновку безпідставність позовних вимог ОСОБА_7, судові витрати понесені ОСОБА_11 за подання апеляційної скарги в розмірі 268,40 грн. підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5. - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 14 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 268,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2018 року.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк