Постанова

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 756/4896/16-ц

провадження № 61-31193св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач-відповідач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач-позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

представник відповідача-позивача - ОСОБА_6,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Ірина Сергіївна,

третя особа - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року у складі судді Шумейко О. І. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року у складі суддів Поліщук Н. В., Білич І. М., Болотова Є. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., ОСОБА_8, в якому просив визнати припиненими: договір про іпотечний кредит від 12 вересня 2008 року, укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк» (далі - ТОВ «УніКредит Банк»); іпотечний договір від 12 вересня 2008 року, укладений між ним та ТОВ «УніКредит Банк»; договір поруки від 12 вересня 2008 року, укладений між ним, ОСОБА_8 та ТОВ «УніКредит Банк».

Позов мотивовано тим, що 12 вересня 2008 року між ТОВ «УніКредит Банк» та позивачем укладено договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого останній отримав кошти в сумі 105 874 доларі США на строк

до 12 вересня 2038 року зі сплатою процентів у розмірі 12% річних.

Кредитні зобов'язання забезпечені іпотекою згідно з іпотечним договором від 12 вересня 2008 року та порукою ОСОБА_8 згідно з договором поруки від 12 вересня 2008 року.

25 червня 2009 року діяльність ТОВ «УніКредит Банк» припинено, його правонаступником стало ПАТ «УніКредит Банк», діяльність якого припинено 17 листопада 2014 року, та його правонаступником є ПАТ «Укрсоцбанк».

Станом на 01 квітня 2013 року позивач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконав достроково, сплативши 128 253 доларів США, що перевищує суму виданого кредиту, у зв'язку із чим, вважає правовідносини припиненими. Вказував на те, що станом на 12 грудня

2013 року ним сплачено 130 778 доларів США.

Крім наведеного, позивач посилався на те, що після припинення ПАТ «УніКредит Банк» будь-яких повідомлень про правонаступника не отримував, тому вважає припиненими правовідносини за кредитним зобов'язанням також на підставі частини першої статті 609 ЦК України, у зв'язку із ліквідацією юридичної особи.

За доводами позивача, оскільки основне зобов'язання припинене, то забезпечувальні договори також підлягають припиненню.

ПАТ «Укрсоцбанк» подало зустрічний позов, у якому просив стягнути з ОСОБА_4 1 101 953,22 грн заборгованості за кредитним договором.

Зустрічній позов мотивовано тим, що станом на 22 липня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 35 150,09 доларів США, заборгованість за відсотками становить 9254,65 доларів США, всього 44404,74 доларів США, що еквівалентно 1 101 953,22 грн. Вказану заборгованість банку просив стягнути з боржника в судовому порядку.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року, у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_4 1 101 953,22 грн заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що право вимоги первісного кредитора передані на користь ПАТ «Укрсоцбанк», а виконання кредитного зобов'язання боржником достроково та у повному обсязі не знайшло свого документального підтвердження, тому сума заборгованості підлягає стягненню в примусовому порядку.

Кредитні правовідносини між сторонами виникли 12 вересня 2008 року, у зв'язку з чим сплата 87 682 доларів США згідно з квитанцією від 05 вересня 2008 року, на яку посилається ОСОБА_4, не прийнята судами попередніх судів до уваги як доказ повернення кредитних коштів. Наданий банком розрахунок заборгованості ОСОБА_4 не спростовано.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неповноту встановлення судами попередніх інстанцій обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів, просить скасувати ухвалені у справі рішення з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що зарахування кредитних коштів, видача кредиту та погашення кредитної заборгованості відбувалося за пов'язаним рахунком шляхом договірного списання, у зв'язку із чим, висновки судів щодо неможливості врахування як доказу погашення заборгованості внесення 05 вересня 2008 року 87 682 доларів США до укладання кредитного договору, не відповідають фактичним обставинам, є припущенням судів оскільки не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які б спростували твердження скаржника про внесення коштів у зарахування погашення кредиту.

Оскільки кредитний договір містить посилання на відкриття пов'язаного рахунку, з якого здійснюється договірне списання, судам необхідно було дослідити обставини укладання договору про відкриття та обслуговування зазначеного рахунку, зарахування та списання грошових коштів з нього.

Судами не перевірено, чи містить наданий банком розрахунок суми заборгованості - розрахунок суми боргу (за кредитом, відсотками) та чи може він вважатися документом первинної бухгалтерської документації, а відповідно, чи є він належним та допустимим доказом.

Судами не враховано, що розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належним доказом невиконання зобов'язань в частині повернення кредиту, оскільки він не підтверджений випискою за рахунками, які зазначені в кредитному договорі. Розрахунок заборгованості не містить дійсних дат та сум внесення позивачем коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, підтвердженням яких є первинні касові документи про внесення позивачем готівки на рахунок.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення судів першої та апеляційної інстанції. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що 12 вересня 2008 року між та ТОВ «УніКредит Банк» та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого останньому надані кредитні кошти у сумі 105 874 доларів США на строк до 12 вересня 2038 року, зі сплатою процентів у розмірі 12% річних, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечені іпотекою згідно з іпотечним договором від 12 вересня 2008 року та порукою ОСОБА_8 згідно з договором поруки від 12 вересня 2008 року.

ПАТ «УніКредит Банк» є правонаступником ТОВ «УніКредит Банк»

Діяльність ПАТ «УніКредит Банк» як юридичної особи припинена 17 листопада 2014 року, правонаступником останньої є ПАТ «Укрсоцбанк».

02 грудня 2013 року між ПАТ «УніКредит Банк» та ПАТ «Укрсоцбанк» підписано передавальний акт станом на 29 листопада 2013 року, згідно з яким у статті «Активи» вказано про передачу кредитів та заборгованості клієнтів, у тому числі фізичних осіб в іноземній валюті.

Після переходу права вимоги за кредитним договором до ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 продовжив погашати кредит та сплачувати проценти за користування кредитними коштами, що підтверджено даними квитанції від 12 грудня 2013 року, відповідно до якої погашення кредиту здійснено на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

Останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснено 27 червня 2014 року.

Частиною першою статті 1054 ЦК Українивизначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов'язань.

Згідно з наданого банком розрахунку заборгованості станом на 22 липня 2016 року, заборгованість ОСОБА_4 за кредитним зобов'язанням становить 44 404,74 доларі США, з яких: заборгованість за кредитом - 35 150,09 доларів США та заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 9254,65 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 1 101 953,22 грн.

При підписанні кредитного договору сторонами визначено графік погашення заборгованості, відповідно до якого у сукупності за весь час користування кредитними коштами (105 874 доларів США), тобто по кінцеву дату надання кредиту, ОСОБА_4 необхідно було сплатити 87 601,86 доларів США процентів та 105 874 доларів США тіла кредиту, всього 193 475,86 доларів США.

Графіком визначені дати сплати платежів в 12 числах кожного місяця протягом строку користування кредитними коштами, окрім 28 січня 2009 року та 27 травня 2010 року.

На підставі наданих ОСОБА_4 квитанцій судами встановлено внесення останнім платежів на погашення кредиту на загальну суму 43 111 доларів США і 7150 грн, та встановлено, що за графіком погашення станом на 12 грудня 2013 року залишок поточної заборгованості за кредитом мав би скласти суму 35 937,50 доларів США, а сплачена сума за тілом кредиту мала б становити 69 936,50 доларів США.

З урахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про нерегулярність сплати коштів в порівнянні із встановленим графіком, визначеними ним сумами та у розмірах, що спростовує доводи ОСОБА_4 про дострокове припинення зобов'язань.

Надаючи оцінку доводам позивача за первісним позовом щодо припинення кредитного зобов'язання у зв'язку з його виконанням станом на 12 грудня 2013 року, зокрема сплатою суми кредиту у розмірі 130 778,00 доларів США, суди правильно виходили з того, що ці доводи не підтверджені доказами, оскільки платіж на суму 87 682 доларів США, на який посилається ОСОБА_4 та здійснений ним 05 вересня 2008 року, тобто до видачі йому кредитних коштів та укладення договору про іпотечний кредит, не може враховуватися в рахунок погашення кредиту. Квитанція від 05 вересня 2008 року про сплату 87 682 доларів США, на яку посилається ОСОБА_4, не є належним доказом повернення кредитних коштів.

При цьому, суд першої інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів встановив, що за заявою про видачу готівки від 12 вересня 2012 року позичальнику ОСОБА_4 видані готівкові кошти у загальній сумі 193 556 доларів США, у тому числі кредитні кошти у сумі 105 874 долари США та внесені 05 вересня 2008 року ОСОБА_4 готівкові кошти у сумі 87 682 долари США, які були помилково зараховані представником відповідача за зустрічним позовом у якості погашення кредитної заборгованості.

Наданий банком розрахунок заборгованості ОСОБА_4 не спростовано, а його доводи про припинення кредитного зобов'язання у зв'язку з його виконанням під час розгляду не підтвердились і спростовуються встановленими судами обставинами і дослідженими доказами.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, повно встановив наведені вище обставини та дав належну оцінку умовам укладеного між сторонами договору, проаналізував надані кожним із сторін доказів, як на підтвердження первісного позову, так і зустрічних позовних вимог, правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 допустив неналежне виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим, заборгованість, яка утворилась, підлягає стягненню на користь банку. При цьому, з урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів, судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 про припинення зобов'язання, оскільки обставини, на які він посилався не підтвердились та підстав, визначених статтею 599 ЦК України не встановлено.

Суд касаційної інстанції, за приписами статті 400 ЦПК Українине має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року зупинено виконання оскаржуваних судових рішень до розгляду справи в касаційній інстанції, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України їх виконання слід поновити.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання Рішення Оболонського районного суду м. Києва

від 26 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року, зупиненого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська