Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 660/1050/15-ц

провадження № 61-24325св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С.Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 16 травня 2016 року у складі судді Дригваль В. М. та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 05 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Вейтас І. В., Склярської І. В., Цуканової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6, про визнання договору оренди нежитлового приміщення недійсним, усунення перешкод у користуванні майном, відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 лютого 2014 року за нею визнано право власності на 1/2 частини житлового будинку з магазином, станцією технічного обслуговування, складом і туалетом, який розташований по АДРЕСА_1.

Для державної реєстрації свого права власності на вказане нерухоме майно, їй необхідно подати технічний паспорт, однак виготовити його і реалізувати своє право власності вона не має можливості, оскільки відповідачі не допускають її до приміщень будівлі.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2014 року їй усунуто перешкоди у користуванні житловим будинком по АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2 з цього приміщення.

На виконання цього рішення суду, 14 січня 2015 року Нововоронцовським районним судом Херсонської області було видано виконавчий лист № 660/550/14-ц.

Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Нововоронцовського районного управління юстиції від 16 січня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 660/550/14-ц.

Під час вчинення виконавчих дій, ОСОБА_2 надав державному виконавцю пояснення, що приміщення він звільнив, але немає змоги допустити стягувача до приміщення і передати його у користування, оскільки 03 лютого 2012 року він уклав із ОСОБА_5 договір оренди нежитлового приміщення по АДРЕСА_1

Вказувала, що договір оренди, укладений 03 лютого 2012 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5, є фіктивним, тому ОСОБА_1 просила суд визнати його недійсним; усунути їй перешкоди у користуванні належним їй майном, шляхом звільнення житлового будинку з магазином, станцією технічного обслуговування, складом і туалетом, який розташований по АДРЕСА_1 та зобов'язати звільнити приміщення самовільно займане ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та будь-якими іншими особами, що перебувають у приміщені будівлі без згоди власника; стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на її користь 78 000,00 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди та 100 000,00 грн на відшкодування завданої неправомірними діями відповідачів моральної шкоди.

Заочним рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 16 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди нежитлового приміщення, укладений 03 лютого 2012 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5, щодо користування нежитловим приміщенням площею 245 кв. м, двоповерхової будівлі кафе-магазину «Дніпро», розташованим по АДРЕСА_2 з часу його укладення, тобто з 03 лютого 2012 року.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним їй майном, шляхом звільнення житлового будинку з магазином, станцією технічного обслуговування, складом і туалетом, який розташований по АДРЕСА_2 зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 і будь-яких інших осіб, що перебувають у приміщенні будівлі без згоди власника, звільнити самовільно займане приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 531,25 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди, 20 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати у розмірі 1 274,40 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорюваний договір оренди нежитлового приміщення є нікчемним у силу частини другої статті 215 ЦК України, оскільки його сторонами не додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, власник має право вимагати усунення порушень свого права власності у будь-який час. Також суд вважав, що діями відповідачів позивачу як власнику майна завдано матеріальну і моральну шкоду.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 05 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 16 травня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної і моральної шкоди скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні вказаних вимог. Скасовано рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 2 061,60 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що статтею 794 ЦК України встановлено, що договір найму будівлі строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, а згідно з частиною першою статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Встановивши, що оспорюваний договір оренди житлового будинку строком на 5 років, сторонами укладено у простій письмовій формі, апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про визнання цього правочину недійсним і усунення позивачу на підставі статті 391 ЦК України перешкод у користування її власністю. Суд відмовив у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди у зв'язку з недоведеністю цих вимог.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди не врахували, що позивач не має права вимагати усунення перешкод у користуванні усім об'єктом нерухомого майна, оскільки вона є власником лише 1/2 частини цього майна і, крім того, її право власності у встановленому законом порядку не зареєстровано. Також позивач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надав суду належних і допустимих доказів того, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні її власністю.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому відповідно до статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають, оскільки відповідно до рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 лютого 2014 року вона є власником 1/2 частини житлового будинку з магазином, станцією технічного обслуговування, складом і туалетом, розташованого по АДРЕСА_1, тому вона, як власник, відповідно до положень статей 386, 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Судом установлено, що під час примусового виконання виконавчого листа № 2-458, виданого 09 серпня 2010 року Високопільським районним судом Херсонської області, про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», державним виконавцем було накладено арешт на майно ОСОБА_2, у тому числі на житловий будинок з магазином, станцією технічного обслуговування, складом і туалетом, розташований по АДРЕСА_1.

17 лютого 2012 року ОСОБА_6 придбав вказаний житловий будинок на аукціоні з реалізації арештованого нерухомого майна, що підтверджується свідоцтвом, виданим 24 лютого 2012 року приватним нотаріусом Нововоронцовської державної нотаріальної контори Херсонської області Виноградовою Н. М.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 09 жовтня 2013 року, у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 зобов'язано останнього усунути ОСОБА_6 перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном: житловим будинком з магазином, станцією технічного обслуговування, складом і туалетом, розташованим по АДРЕСА_1.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 лютого 2014 року визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частини житлового будинку з магазином, станцією технічного обслуговування, складом і туалетом, розташованого по АДРЕСА_1.

Виконавчі листи, видані Нововоронцовським районним судом Херсонської області на виконання вказаних рішень суду від 06 серпня 2013 року і від 19 серпня 2014 року, були звернуті до виконання, однак у примусому порядку не виконані. Тому, вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 23 червня 2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України (умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, перешкоджання його виконанню) і призначено покарання у виді штрафу у розмірі 8 500,00 грн.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним їй майном шляхом примусового виселення ОСОБА_2 із житлового будинку з магазином, станцією технічного обслуговування, складом і туалетом, розташованого по вул. Бериславській, 2а у смт Нововоронцовка Херсонської області та зобов'язано звільнити самовільно зайняте житлове приміщення.

На виконання цього рішення суду, 14 січня 2015 року Нововоронцовським районним судом Херсонської області було видано виконавчий лист № 660/550/14-ц.

Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Нововоронцовського районного управління юстиції від 16 січня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 660/550/14-ц.

Під час вчинення виконавчих дій ОСОБА_2 надав державному виконавцю пояснення, що приміщення він звільнив, але немає змоги допустити стягувача до приміщення і передати його у користування, оскільки 03 лютого 2012 року він уклав із ОСОБА_5 договір оренди нежитлового приміщення по АДРЕСА_1

09 жовтня 2015 року державним виконавцем закінчено виконавче провадження у зв'язку з виконанням рішення суду у повному обсязі.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 не має доступу до належного їй майна, що не заперечується відповідачами.

У частині першій статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 793 ЦК України встановлено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 794 ЦК України право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

У пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Судом установлено, що оспорюваний договір оренди нежитлового приміщення був укладений сторонами у простій письмовій формі строком на п'ять років. Отже, відповідно до вимог статті 793 ЦК України цей договір підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Недодержання сторонами правочину вимоги щодо його нотаріального посвідчення дає підстави вважати цей договір згідно з положеннями статті 220 ЦК України нікчемним.

При цьому, встановивши, що відповідачі на підставі нікчемного правочину користуються майном, належним позивачу на праві власності, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном.

Так, судом установлено, що рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 лютого 2014 року визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частини житлового будинку з магазином, станцією технічного обслуговування, складом і туалетом, розташованого по АДРЕСА_1.

Згідно з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до частини першої статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

У статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З урахуванням вказаного, встановивши, що ОСОБА_1 не має доступу до спірних нежитлових приміщень, власником яких вона є, а відповідачі у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надали суду належних і допустимих доказів того, що ці приміщення ними звільнені, суди дійшли правильного висновку, що ОСОБА_1 як співвласник спірного майна має право вимагати від відповідачів усунення перешкод у здійсненні права користування і розпоряджання своїм майном. Отже, доводи касаційної скарги у цій частині на правильність висновків судів не впливають.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору оренди нежитлового приміщення недійсним і усунення перешкод у користуванні майном ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому ці судові рішення в указаній частині, що була предметом перегляду в касаційному порядку, відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 403 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 16 травня 2016 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 05 грудня 2016 рокув частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору оренди нежитлового приміщення недійсним і усунення перешкод у користуванні майном залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник О. В. Білоконь Б. І. Гулько С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк