Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 552/1600/15-ц

провадження № 61-7071св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С.О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 05 липня 2016 року у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Дряниці Ю. В., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ АБ «Укргазбанк» посилалося на те, що 08 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 502 К-Ф про надання споживчого кредиту (далі - Кредитний договір) в сумі 15 тис. доларів США на строк до 07 травня 2015 року. Заочним рішенням Київського районного суду міста Полтави від 09 червня 2010 року та додатковим рішенням цього суду від 30 вересня 2010 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за Кредитним договором в сумі 15 068,47 доларів США шляхом звернення стягнення на заставлене майно, а саме автомобіль марки «Hyundai» модель «Accent 1,4», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 Вказані рішення суду були виконані частково за рахунок проданого державною виконавчою службою 20 січня 2014 року заставного майна на суму 4 181,52 доларів США, з яких було частково погашено заборгованість за процентами у розмірі 1 391,17 доларів США та заборгованість за кредитом у розмірі 2 790,35 доларів США. Станом на 16 березня 2015 року ОСОБА_1 не виконані зобов'язання з повернення кредиту в розмірі 4 827,74 доларів США, сплаті процентів за користування кредитом - у розмірі 8 465,86 доларів США та пені - у розмірі 20 507,15 доларів США. Виходячи з викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 33 740,75 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 4 827,74 доларів США, заборгованості за процентами - 8 465,86 доларів США, пені за порушення строків повернення кредиту - 12 668,15 доларів США та пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом - 7 839 доларів США.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 16 травня 2016 року у складі судді Турченко Т. В. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 13 293,60 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4 827,74 доларів США, заборгованості за процентами - 8 465,86 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах позовної давності - 275 790 грн 45 коп., заборгованості за пенею за несвоєчасну сплату процентів - 170 658 грн 02 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що часткове погашення відповідачем під час розгляду справи суми наявної заборгованості не припиняє правовідносин сторін Кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє банк права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами Кредитного договору та нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Київського районного суду міста Полтави від 16 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» за Кредитним договором заборгованість за несплаченими процентами у сумі 6 804,77 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту - 11 771 грн 46 коп., заборгованість з пені за несвоєчасну сплату процентів - 48 879 грн 08 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що заборгованість за Кредитним договором не погашено, тому зобов'язання сторін не припинилися, а нарахування процентів за користування кредитними коштами є правомірним. При цьому апеляційний суд виходив з того, що заочним рішенням Київського районного суду міста Полтави від 09 червня 2010 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 вже стягнуто заборгованість за Кредитним договором, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом, залишку кредиту, несплачених процентів за користування кредитом станом на 13 січня 2010 року, тому стягненню підлягає заборгованість за простроченими процентами з лютого 2010 року в сумі 6 804,77 доларів США (за відрахуванням сплачених 20 січня 2014 року процентів у розмірі 1 391,17 доларів США). Оскільки банк звернувся до суду з цим позовом у березні 2015 року, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума пені за несвоєчасну сплату процентів у межах річного строку, а саме з березня 2014 року в розмірі 48 879 грн 08 коп., яка розрахована виходячи з сум нарахування відсотків з лютого 2010 року, та сума пені за несвоєчасне погашення кредиту (з урахуванням річної позовної давності) в розмірі 11 771 грн 46 коп.

У серпні 2016 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 05 липня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати це рішення і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував ту обставину, що на початок періоду, за який позивачем були нараховані проценти за користування кредитом з лютого 2010 року по березень 2015 року, у відповідача існувала заборгованість за процентами у розмірі 1 391,17 доларів США, що підтверджується рішенням Київського районного суду міста Полтави від 09 червня 2010 року у справі № 2-2246/10. Відповідно за рахунок надходження коштів 20 січня 2014 року була погашена заборгованість за процентами, яка існувала до лютого 2010 року. Обґрунтовуючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову в частині вимог про стягнення пені в розмірі 385 797 грн 93 коп., апеляційний суд застосував спеціальну позовну давність в один рік, встановлену статтею 256 ЦК України, однак не врахував, що сторони у Кредитному договорі збільшили позовну давність, в тому числі за вимогами про сплату неустойки, до трьох років. Таким чином, апеляційним судом застосовано до спірних правовідносин положення статті 256 ЦК України, які не підлягали застосуванню, та не застосовано норми статті 259 ЦК України, які слід було застосувати.

При цьому ПАТ АБ «Укргазбанк» зазначило у касаційній скарзі межі оскарження ним рішення апеляційного суду, а саме - в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 1 391,17 доларів США та заборгованості за пенею в сумі 385 797 грн 93 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 23 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

06 лютого 2018 року справу № 552/1600/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надійшло відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 08 травня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 15 тис. доларів США зі сплатою 12,5 % річних строком до 07 травня 2015 року.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_1 зобов'язань за Кредитним договором банком було прийнято в заставу автомобіль марки «Hyundai», модель «Accent1,4» 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, видане Полтавським ВРЕВ 06 травня 2008 року (пункт 2.1. Кредитного договору).

ОСОБА_1 не виконував належним чином взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором, у зв'язку з чим в нього утворилася заборгованість, яка станом на 13 січня 2010 року склала 15 068,47 доларів США, що за курсом Національного банку України на той час становило 120 404 грн 59 коп., що підтверджується наданим банком розрахунком кредитної заборгованості.

У зв'язку з невиконанням умов Кредитного договору в січні 2010 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до Київського районного суду міста Полтави з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Київського районного суду міста Полтави від 09 червня 2010 року позов задоволено і стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за Кредитним договором у сумі 15 068,47 доларів США та судові витрати в сумі 1 820 грн. Додатковим рішенням Київського районного суду міста Полтави від 30 вересня 2010 року заяву ПАТ АБ «Укргазбанк» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Доповнено рішення Київського районного суду міста Полтави від 09 червня 2010 року у справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 15 068,47 доларів США, а саме: звернено стягнення на заставлене за договором застави від 08 травня 2008 року № 502 К-Ф майно - автомобіль марки «Hyundai», модель «Accent1,4» 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, видане Полтавським ВРЕР 06 травня 2008 року, що належить на праві власності ОСОБА_1, за рахунок вартості якого погасити заборгованість за Кредитним договором в сумі 15 068,47 доларів США.

03 вересня 2010 року видано виконавчий лист № 2-2246 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за Кредитним договором у розмірі 15 068,47 доларів США та виконавчий лист № 2-2246 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судових витрат у розмірі 1 820 грн.

Постановами головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області (далі - Київський ВДВС Полтавського МУЮ) від 03 травня 2012 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання вказаних виконавчих листів. Суми, які підлягали стягненню за цими виконавчими листами, становили 15 068,47 доларів США та 1 820 грн.

Постановами головного державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 18 липня 2012 року виконавчі провадження № 32413963 та № 32414253 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 33465644.

Постановою державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 28 жовтня 2013 року знято з розшуку належний ОСОБА_1 на праві власності автомобіль марки «Hyundai», модель «Accent1,4» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, оголошеного постановою Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 22 лютого 2011 року та постановою Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 27 червня 2012 року.

Постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 21 листопада 2014 року закінчено виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-2246, виданого 03 вересня 2010 року про стягнення заборгованості у розмірі 15 068,47 доларів США (119 244 грн 33 коп.) у зв'язку з повним погашенням заборгованості, що підтверджується платіжними дорученнями від 01 листопада 2013 року № 12367 на суму 34 713 грн 10 коп. та від 14 жовтня 2014 року № 8668 на суму 84 531 грн 23 коп.

Постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 21 листопада 2014 року закінчено виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 2-2246, виданого 03 вересня 2010 року про стягнення заборгованості у розмірі 1 820 грн, у зв'язку з повним погашенням заборгованості на підставі платіжних доручень № 12368 від 01 листопада 2013 року на суму 529 грн 82 коп. та № 8669 від 14 жовтня 2014 року на суму 1 290 грн 18 коп.

З виписки з особового рахунку від 20 січня 2014 року встановлено, що на рахунок ПАТ АБ «Укргазбанк» від Київського ВДВС Полтавського МУЮ надійшли кошти в сумі 33 422 грн 89 коп. на погашення прострочених відсотків та простроченого кредиту за Кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1, які були зараховані за курсом гривні до долара США, що становив 7,9930 грн за 1 долар США, та розподілені стягувачем на погашення зобов'язань ОСОБА_1

Згідно з випискою з особового рахунку від 25 листопада 2014 року на рахунок стягувача від Київського ВДВС Полтавського МУЮ надійшли кошти в сумі 83 987 грн 54 коп. на погашення простроченого кредиту за Кредитним договором від 08 травня 2008 року, які були зараховані за курсом гривні до долара США, що становив 15,3356 грн. за 1 долар США, і були розподілені стягувачем на погашення зобов'язань ОСОБА_1, за рахунок яких було частково погашено кредитну заборгованість.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад.» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Пунктом 3.3.11 Кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язується безперечно виконувати умови змін та доповнень до цього договору (включаючи зміни до цього договору стосовно припинення зобов'язання банку внаслідок його односторонньої відмови від зобов'язання, зміни банком умов зобов'язання позичальника та розірвання цього договору, у зв'язку з чим позичальник зобов'язаний буде повернути/сплатити банку всю заборгованість за кредитом, процентами та всю іншу заборгованість за умовами Кредитного договору, в тому числі, штрафні санкції та витрати банку в день одностороннього розірвання банком цього договору), внесених банком в односторонньому порядку у відповідності з розділом «Порядок внесення змін (доповнень) та розірвання договору в односторонньому порядку».

У касаційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» зазначило межі оскарження і вказало, що рішення суду апеляційної інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 1 391,17 доларів США та заборгованості за пенею в сумі 385 797 грн 93 коп. Тому, виходячи з вимог вищенаведеної частини першої статті 400 ЦПК України, судове рішення апеляційного суду переглядається Верховним Судом тільки в означеній частині.

За змістом позовної заяви та касаційної скарги вказані суми заборгованості нараховані банком за період, що розпочався після нарахування заборгованості за кредитним договором станом на 13 січня 2010 року, яка стягнута заочним рішення Київського районного суду міста Полтави від 09 червня 2010 року.

Відмовляючи в задоволенні вказаних позовних вимог банку, апеляційний суд обґрунтував це такими обставинами.

Стосовно відмови у стягненні 1 391,17 доларів США заборгованості за процентами суд виходив з того, що ці грошові кошти було сплачено позичальником 20 січня 2014 року, а тому їх слід відрахувати від суми заборгованості.

Відмовляючи у стягненні пені в сумі 385 797 грн 93 коп., суд мотивував це тим, що вказана заборгованість знаходиться за межами спеціальної річної позовної давності для таких вимог.

Однак наведене обґрунтування відмови в позові в означеній частині не відповідає вимогам матеріального права.

Як зазначалося вище, у січні 2010 року ПАТ «Укргазбанк» вже зверталося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у повному обсязі, який було задоволено заочним рішенням Київського районного суду міста Полтави від 09 червня 2010 року та додатковим рішенням цього суду від 30 вересня 2010 року.

Отже, згідно з умовами Кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк ПАТ АБ «Укргазбанк» у січні 2010 року використало право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, з чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк».

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконує належним чином, не є підставою для нарахування процентів та пені за Кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, тому строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі незадоволення вимог кредитора за рішенням суду основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором.

Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Оскільки ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором після пред'явлення до відповідача вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, які задоволені заочним рішенням Київського районного суду міста Полтави від 09 червня 2010 року та додатковим рішенням цього суду від 30 вересня 2010 року, то кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором.

Таким чином, суми коштів, рішення про відмову у стягненні яких оскаржено банком в касаційному порядку, не підлягають стягненню у зв'язку з тим, що банк не мав права нараховувати їх після зміни ним строку виконання основного зобов'язання, а не з мотивів, наведених апеляційним судом в оскаржуваному рішенні. Тобто зазначені в рішенні апеляційного суду правові підстави відмови в позові в означеній частині є помилковими. Тому це рішення підлягає відповідній зміні.

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, рішення суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за процентами за користування кредитом та заборгованості за пенею в частині, оскарженій в касаційному порядку позивачем, слід змінити щодо правового обґрунтування підстав такої відмови.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за несплаченими процентами, пені за несвоєчасне погашення кредиту та заборгованості за пенею за несвоєчасну сплату процентів Верховним Судом не переглядається, оскільки воно в цій частині не оскаржене.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 05 липня 2016 року про відмову в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 1 391,17 доларів США та заборгованості за пенею в розмірі 385 797,93 грн змінити в частині правового обґрунтування підстав такої відмови, наведеного у мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний О. В. Ступак Г. І. Усик