П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 754/9577/18

Номер провадження № 22-ц/796/7796/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Головачова Я. В., Шахової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 липня 2018 року, постановлену під головуванням судді Скрипки О. І., у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту п.8 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, покладення судових витрат на боржника.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25 липня 2018 року (а.с.14 -15) цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини за підсудністю передано Сосницькому районному суду Чернігівської області, для розгляду по суті.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 10 серпня 2018 року подала апеляційну скаргу, у якій, просила скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 липня 2018 року.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що вона разом з дитиною фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 Крім того, є вагітною у другому шлюбі та перебуває на обліку в Центрі здоров'я жінки Київського міського пологового будинку № 6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3

Син, ОСОБА_4, проживаючи з матір'ю, навчається в Спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 23 Деснянського району міста Києва.

Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 28 ЦПК України, пред'явлення заяви до суду можливе за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування як стягувача, так і боржника.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, копія якої направлялась учасникам справи разом з копією апеляційної скарги, роз'яснено право подати відзив. Відзив подано не було.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Передаючи справу на розгляд до іншого суду - Сосницького районного суду Чернігівської області, суд першої інстанції виходив з того, що ані заявник, ані боржник не мають зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання у Деснянському районі міста Києва, оскільки заявник ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, а боржник ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: Чернігівська область, Сосницький район, селоЛави, про що свідчать копії паспортів сторін.

Звертаючись з заявою до суду, ОСОБА_2 як своє місце проживання вказала АДРЕСА_1 та надала довідку, яка свідчить, що ОСОБА_4 відвідує навчальний заклад в Деснянському районі міста Києва (а. с. 5). Разом з тим, довідка з навчального закладу не є документом, що підтверджує реєстрацію місця проживання або перебування особи, а тому не дає підстави для визначення підсудності Деснянському районному суду міста Києва.

Інших доказів суду ОСОБА_2 не надала.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на наступне.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 28 ЦПК України передбачає можливість альтернативної підсудності справ за вибором позивача, зокрема справ про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення та інше (ч.1 ст.28 ЦПК України).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено в ході перегляду оскаржуваної ухвали, звертаючись до Деснянського районного суду міста Києва з даною заявою про видачу судового наказу, заявником ОСОБА_2 не було надано письмових доказів, які б вважались належними та підтверджували її фактичне місце проживання з дитиною у Деснянському районі міста Києва.

Що стосується таких доказів, наданих ОСОБА_2 до апеляційної скарги, то останньою не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від неї.

Враховуючи наведене, колегія суддів, переглядаючи оскаржувану ухвалу, виходить із доказів, наданих у суді першої інстанції.

Крім того, передача даної справи на розгляд іншого суду не позбавляє заявника повторно звернутися до суду за місцем свого фактичного проживання із заявою про видачу судового наказу, надавши суду першої інстанції відповідні письмові докази.

Доводи скаржника, наведені у апеляційній скарзі, є необґрунтованими та не дають підстав для скасування постановленої ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм процесуального права, висновки суду відповідають дійсним обставинам справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367-368, 369, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 21 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я. В. Головачов

О.В. Шахова