Постанова

Іменем України

01 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 169/253/17

провадження № 61-29870 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представник позивачів - ОСОБА_7,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «АПК Волинь»,

третя особа - Соминська сільська рада Турійського району Волинської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Турійського районного суду Волинської області від 18 травня 2017 року у складі судді Турак О. В. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2017 рокуу складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Осіпука В. В., Русинчука М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АПК Волинь» (далі - ТОВ «АПК Волинь»), третя особа - Соминська сільська рада Турійського району Волинської області, про виділення майнових паїв в натурі або стягнення їх грошової компенсації.

Позовна заява мотивована тим, що 28 лютого 2003 року Соминською сільською радою Турійського району Волинської області ОСОБА_4, ОСОБА_5 видано два свідоцтва про право власності на майновий пай від 28 лютого 2003 року, згідно з якими останні мають право на пайовий фонд майна сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Лесі Українки (далі - СВК імені Лесі Українки). Частка ОСОБА_4 у пайовому фонді складає 0,11 %, а ОСОБА_5 - 0,54 %, що еквівалентно 1 603 грн та 7 970 грн відповідно.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 травня 2014 року ОСОБА_6 належить майновий пай у пайовому фонді СВК імені ЛесіУкраїнки, вартістю 7 654 грн, що становить 0,52 % майна пайового фонду кооперативу. 07 травня 2015 року Соминською сільською радою ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на вказаний майновий пай.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій правонаступником СВК імені Лесі Українки є ТОВ «АПК Волинь». Вони неодноразово зверталися до відповідача з заявами про виділення їм в натурі паю, проте їх вимоги не задоволені.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 просили суд зобов'язати ТОВ «АПК Волинь» виділити належні їм майнові паї в натурі або стягнути з відповідача на їх користь вартість майнових паїв на загальну суму 17 227 грн.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 18 травня 2017 рокуу задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачами процедура виділення майнових паїв, передбачена чинним законодавством, дотримана не була, оскільки з відповідними заявами до спілки співвласників спірного майна вони не звертались, рішення зборів співвласників про виділення паю позивачам не приймалось, позовні вимоги пред'явлено лише до ТОВ «АПК Волинь», а не до інших співвласників, тому відсутні підстави для виділення позивачам майнових паїв.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки рішення зборів співвласників спірного майна про виділення майнового паю позивачам не приймалось, тому вони передчасно звернулися з позовними вимогами до ТОВ «АПК Волинь», не дотримавшись встановленого законодавством порядку, не визначили перелік майна, на яке вони претендують, що порушує право інших співвласників спірного майна.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що з неправомірним розпуском спілки громадян співвласників майна реорганізованого СВК імені Лесі Українки у позивачів відсутня юридична підстава й можливість звернення до цього об'єднання громадян за вирішенням своїх невитребуваних майнових паїв, спілка своїм рішенням, зафіксованим у протоколі зборів від 16 квітня 2008 року, змінила правову природу правовідносин та правовий режим невитребуваного майна колишніми членами СВК імені Лесі Українки, переданого на збереження ТОВ «АПК Волинь». Отже, відповідач, як зберігач невитребуваного майна з пайового фонду спілки громадян співвласників майна реорганізованого СВК імені Лесі Українки, що залишилось після припинення її діяльності, є лише користувачем і володільцем цього майна. Право розпорядження спірним майном, як власникам, належить позивачам, тому саме ТОВ «АПК Волинь» зобов'язано виділити в натурі належні їм майнові паї.

У жовтні 2017 року ТОВ «АПК Волинь» подало заперечення на касаційну скаргу посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, позивачами не дотримана визначена законодавством процедура звернення щодо виділення майнових паїв. Власники спільної часткової власності здійснюють свої права за спільною згодою і жоден з співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено, що майно колективного підприємства належить на праві спільної часткової власності його членам, а частиною другою статті 356 ЦК України передбачено, що суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Отже, власники спільної часткової власності здійснюють свої права за спільною згодою і жоден з співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2, 4.3 Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315, співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності зборам співвласників відповідну заяву.

Частка з майна, що перебуває у спільній частковій власності, виділяється її співвласнику в натурі. Для виділення спільної частки в натурі співвласник може об'єднати свою частку з частками інших співвласників, які виявили бажання отримати їх в натурі.

Якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, є неможливе (неподільна річ), співвласник, який виявив бажання отримати її в натурі, має право на одержання від інших співвласників матеріальної, у тому числі грошової компенсації вартості його частки.

Отже, співвласники розпайованого майна колективного сільськогосподарського підприємства мають право отримати свій майновий пай лише у вигляді та розмірі визначеному рішенням зборів співвласників паїв або у порядку виділу своєї частки із спільного майна шляхом пред'явлення позову до всіх інших співвласників.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що позивачами не дотримана процедура звернення з вимогою щодо виділення майнових паїв, а саме з відповідними заявами до спілки співвласників майна вони не звертались, рішення зборів співвласників про виділення майнових паїв не приймалось. З позовними вимогами позивачі звернулися лише до ТОВ «АПК Волинь», а не до усіх співвласників такого майна.

Посилання касаційної скарги на те, що саме ТОВ «АПК Волинь» зобов'язано виділити в натурі належні їм майнові паї, безпідставні, оскільки рішення зборів співвласників про виділення майнового паю позивачам не приймалось, унаслідок чого вони передчасно звернулися з позовними вимогами до ТОВ «АПК Волинь», не визначившись з переліком майна, на яке вони претендують, що порушує право інших співвласників спірного майна.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 18 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк