Справа № 200/9908/18
Провадження № 2о/200/150/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" вересня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.,

за участю секретаря: Сокол І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк Олена Володимирівна, про встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту родинних відносин.

В обґрунтування заяви посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла її мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2. Вказана квартира належала на праві спільної сумісної власності матері заявника та батькові заявника ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7. Після його смерті мати фактично прийняла спадщину, але до нотаріальної контори з питань оформлення свого права на спадщину не зверталась. Заявник є єдиним спадкоємцем своїх батьків. Вона звернулась до приватного нотаріуса ДМНО Отроцюк О.В. для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено, з підстав, що заявник не надала доказів, що її мати дійсно була дружиною ОСОБА_4 і правомірно прийняла спадщину після його смерті, оскільки в свідоцтві про одруження батьків зазначено ПІБ матері позивача як ОСОБА_3, а не ОСОБА_3 (ОСОБА_3 після одруження). Заявник вважає, що ОСОБА_3 і ОСОБА_3 це одна і та ж особа, що підтверджується співпадінням дати народження цієї особи у свідоцтві про народження та у свідоцтві про одруження. Всі документи, видані після одруження матері, були видані на ім'я ОСОБА_3, в тому числі ордер на вселення в квартиру, паспорт, пенсійне посвідчення тощо.

З урахуванням викладеного, заявник просить суд встановити факт того, що ОСОБА_3 і ОСОБА_3 є одна і та ж особа. Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, була дружиною ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7, на підставі свідоцтва про одруження НОМЕР_1 від 25.04.1954 року.

Заявник в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність.

Заінтересована особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Суд, дослідивши й оцінивши докази в справі в їхній сукупності, доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З свідоцтва про народження заявника ОСОБА_1 вбачається, що її матір'ю є ОСОБА_3, батьком - ОСОБА_4.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18 червня 1993 року, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_2, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Згідно заповіту від 25.03.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кретовою Н.Б., ОСОБА_3 заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_2, ОСОБА_1.

27 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до нотарільного органу з заявою про прийняття спадщини за законом та заповітом після смерті матері ОСОБА_3.

Заявник стверджує, що їй було відмовлено, з підстав, що заявник не надала доказів, що її мати дійсно була дружиною ОСОБА_4 і правомірно прийняла спадщину після його смерті, оскільки в свідоцтві про одруження батьків зазначено ПІБ матері позивача як ОСОБА_3, а не ОСОБА_3 (ОСОБА_3 після одруження).

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що у свідоцтві про одруження серія НОМЕР_2 що ОСОБА_4, 1930 року народження, уродженець м. Дніпропетровська, та ОСОБА_3, 1928 року народження, уродженка с. ПрядивкаЦаричанського району Дніпропетровської області, одружились 25 квітня 1954 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_3, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження с. ПрядивкаЦаричанського району Дніпропетровської області.

Згідно листа Соборного районного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України від 17.07.2018 року, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно була документована паспортом НОМЕР_4 від 17.05.1968 року.

Всі інші наявні в матеріалах справи документи - копія обмінного ордера № 1821 від 24.10.1975 року на вселення у квартиру, копія пенсійного посвідчення, свідоцтво про поховання - видані на ім'я ОСОБА_3.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами заявника, що ОСОБА_3 і ОСОБА_3 є одна і та ж особа, оскільки викладене підтверджується співпадінням по-батькові, року та місця народження вказаної особи у свідоцтві про народження та свідоцтві про одруження.

Статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно п. 7 вказаної Постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Встановлення факту ОСОБА_3 і ОСОБА_3 є одна і та ж особа, а також факту родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 необхідно заявнику для оформлення спадщини після померлої матері.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви ОСОБА_1, оскільки обставини, на які вона посилається в своїй заяві, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, заявником доведено факт, щоОСОБА_3 і ОСОБА_3 є одна і та ж особа.

Враховуючи наведене, керуючисьст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк Олена Володимирівна, про встановлення факту родинних відносин- задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_3 і ОСОБА_3 є одна і та ж особа.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6, була дружиною ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7, на підставі свідоцтва про одруження НОМЕР_1 від 25.04.1954 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску