РІШЕННЯ

іменем України

24 жовтня 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретарі судового засідання - Єрмоленко О. О., Іванова О. В., Лацько А. С.

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

позивач -ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

третя особа - Зміївська міська рада Зміївського району Харківської області,

представник третьої особи - ОСОБА_6

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Зміївська міська рада Зміївського району Харківської області,

в с т а н о в и в:

23.06.2017 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 з вимогою визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: 63401, Харківська область, м. Зміїв, вул. Хвойна, буд. 7, зі зняттям її з реєстрації за вказаним місцем проживання.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 07.07.2017 року позовна заява була залишена без руху.

14.07.2017 ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву з такими самими вимогами.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 14 липня 2017 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено судове засідання на 20.09.2017.

20.09.2017 від представника третьої особи ОСОБА_6 надійшла заява про судовий розгляд справи за відсутністю представника Зміївської міської ради (а. с. 29,30).

20.09.2017 судовий розгляд відкладено до 07.11.2017 через перше нез'явлення на судове засіданні відповідача.

07.11.2017 судовий розгляд відкладено до 14.12.2017 за клопотанням позивача про надання їй часу для підготовки уточненого позову.

11.12.2017 до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з вимогою визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: 63401, Харківська область, м. Зміїв, вул. Хвойна, буд. 7, зі зняттям її з реєстрації за вказаним місцем проживання.

В обґрунтування уточненої позовної заяви позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 вересня 2009 року та відповідно рішення Зміївського районного суду Харківської області (справа № 2014/3689/2012) від 12 червня 2013 року позивачі є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Зміївський район, м. Зміїв, вул. Хвойна, буд. №7.

ОСОБА_1 проживає в ньому з 1 жовтня 2009 року, тобто з моменту придбання. В 2015 році ОСОБА_1 стало відомо, що в їхньому будинку зареєстрована колишня дружина самого першого власника цього будинку - ОСОБА_4 Проте, з моменту коли вони придбали житловий будинок (з 26.09.2009), вона не проживає у їхньому будинку, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в його утриманні. Зі слів сусідів ОСОБА_7 стало відомо, що відповідач не проживає в помешканні з 2004 року, ще до їхнього придбання. З того часу вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 досить важко підтримувати будинок у належному стані, поратися по господарству. Однак для вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб та надання довідки про їх доходи (взяття субсидії). Відповідач не є членом їхньої сім'ї чи родичем. Не проживає в будинку відповідач без поважних причин. Угоди про порядок проживання в їхньому будинку у них ніколи не існувало, вони навіть її не знають. В даний час ОСОБА_1 не може отримати житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послух.

Актом депутата Зміївської міської ради від 11 травня 2017 року встановлено, що

відповідач вже тривалий термін, з 2004 року, не проживає в будинку.

Їх звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування жилим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить,

зокрема, від вирішення питання про їх право користування житловим приміщенням відповідно до

норм житлового та цивільного законодавства.

Вважали, що ОСОБА_4, є такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та повинна бути позбавлена такого права та знята з реєстрації місця проживання у зв'язку з тим, що не проживає протягом 13 років в житловому будинку, не приймає участі в його утриманні.

14.12.2017 судом прийнято до провадження уточнену позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям її з реєстраційного обліку, третя особа - Зміївська міська рада Зміївського району Харківської області, та відкладено судовий розгляд до 30.01.2018.

22.12.2017 позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 подали заяву про судовий розгляд справи за їх відсутності (а. с. 63).

30.01.2018 відповідач ОСОБА_4 подала заяву про відкладення судового розгляду та надання часу для пошуку адвоката (а. с. 70).

30.01.2018 за клопотанням відповідача відкладено розгляд справи до 06.03.2018.

06.03.2018 представник відповідача адвокат ОСОБА_5 подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового розгляду (а. с. 77-81).

Крім того, 06.03.2018 представник відповідача адвокат ОСОБА_5 подав клопотання про застосування строку позовної давності (а. с. 82).

06.03.2018 вирішено клопотання позивачів про виклик свідків, за клопотанням представника відповідача відкладено розгляд справи до 03.05.2018.

03.05.2018 представник відповідача ОСОБА_5 подав відзив на позовну заяву.

На обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначено, що відповідач ОСОБА_4 з 12 вересня 1998 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_8 та проживала і була прописана в житловому будинку ОСОБА_8 за адресою: Харківська область, Зміївський район, м. Зміїв, вул. Хвойна, буд. 7.

Відповідно до рішення Зміївського районного суду Харківської області від 27.04.2004 (справа № 2-810/2004) позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про вселення ОСОБА_4 були задоволені в повному обсязі.

Згідно виконавчого листа №2-810 від 27.04.2004 виданого Зміївським районним судом Харківської області та ОСОБА_6 державного виконавця від 23.06.2004 ОСОБА_4 було вселено у вищезазначений житловий будинок.

Отже, вищенаведені обставини підтверджують правомірність проживання ОСОБА_4 у житловому будинку.

ОСОБА_4 у відповідності до положень ЖК УРСР набула права на користування житловим приміщенням.

Враховуючи той факт, що при вчиненні правочину ОСОБА_8 щодо продажу житлового будинку надано нотаріусу підтвердження, що в будинку крім нього ніхто не зареєстрований та не проживає, нотаріус не перевіривши ці дані, посвідчила договір купівлі-продажу. У зв'язку з цим, відповідач фактично була позбавлена можливості проживати у житловому будинку.

Таким чином, вважав, що відсутність протягом тривалого часу відповідача у житловому будинку за адресою: Харківська область, Зміївський район, м. Зміїв, вул. Хвойна, буд. 7, обумовлюється поважною причиною, що пояснюється незаконним позбавленням права на користування відповідачем житлового будинку (а. с. 92-95).

Крім того, 03.05.2018 представник відповідача подав клопотання про залучення до матеріалів справи письмових доказів (а. с. 102-136).

03.05.2018 прийнято до розгляду письмові докази, надано позивачам десятиденний строк для подання відповіді на відзив, відкладено розгляд справи до 02.07.2018.

19.06.2018 від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 надійшло клопотання про надання матеріалів справи для ознайомлення (а. с. 145-150).

02.07.2018 проводилося судове засідання: прийнято відмову представника позивача від виклику свідків, зазначених у позовній заяві; вирішено клопотання відповідача про виклик свідків, учасникам процесу надано вступне слово, досліджено письмові докази, за клопотанням відповідача оголошено перерву в судовому засіданні для виклику свідків до 04.09.2018.

04.09.2018 в судовому засіданні були допитані свідки, прийнято відмову відповідача від виклику свідків, які не з'явилися, вирішено клопотання у порядку ст. 241 ЦПК України, за клопотанням представника відповідача про надання часу для підготовки до судових дебатів оголошено перерву в судовому засіданні до 24.10.2018.

24.10.2018 закінчено судовий розгляд справи по суті.

Під час судового розгляду представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просив врахувати, що спірний житловий будинок був повністю побудований до шлюбу, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, а саме у 1986 році. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_4 отримала право власності на вказаний будинок. 09.06.2005 право власності на будинок перейшло від ОСОБА_8 до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 26 вересня 2009 року право власності на будинок в цілому перейшло від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ОСОБА_3, а з 25.04.2014 право власності зареєстровано наступним чином: 1/2 частка за ОСОБА_3, 1/2 частка за ОСОБА_1 За таких обставин можна зробити висновок про те, що відповідач вселилася до спірного житлового приміщення як член сім'ї власника цього приміщення (ОСОБА_8 І.), з його дозволу. В момент, коли власник позбувся свого права власності, він втратив будь-які права відносно цього майна: право володіння, користування, надання дозволу на вселення та реєстрацію місця проживання в ньому інших осіб. Право проживання, а також право бути зареєстрованим у житловому приміщенні є похідними правами по відношенню до права власності. Тому в момент переходу права власності від ОСОБА_8 до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (09.06.2005) власник втратив будь-який правовий зв'язок зі спірним будинком, а тому колишній член його сім'ї - відповідач ОСОБА_4 також втратила будь-які права відносно спірного приміщення, зокрема право проживання та право реєстрації місця проживання у ньому.

Реєстрація місця проживання відповідача за адресою житлового приміщення, яке належить на праві власності позивачам, порушує їх законні права, перешкоджає співвласникам, обмежує їх в здійсненні законних прав. Тому в діях ОСОБА_4 міститься склад цивільного правопорушення. Це правопорушення є триваючим (триває з 2005 року по теперішній час), а до триваючих правопорушень позовна давність не може бути застосована. Кожен день відповідач порушує права позивачів, які кожного дня отримують право на подання позову.

За показанням свідка ОСОБА_11, у 2009 році вона разом з ОСОБА_4 приходила до ОСОБА_1 за адресою спірного будинку. В цей час відповідач повідомила ОСОБА_1 про те, що вона купила будинок "з відселенням", що ОСОБА_4 - також є господаркою будинку. Але ніяких документів на підтвердження викладеного не надала, не повідомила про прописку (реєстрацію) в будинку. Маючи на руках будинкову книгу, в якій була відсутня прописка ОСОБА_4, ОСОБА_1 сприйняла цю інформацію як оману з метою незаконного отримання матеріальних благ.

Просив врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 25 липня 2018 року в справі №638/13030/13-ц, за якою право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_5 просили відмовити у задоволені позову, заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити у позові з підстав, викладених у відзиві.

З урахуванням зазначених вище заяв позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_6, судовий розгляд справи проведено за їх відсутністю.

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача - адвоката ОСОБА_5, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Враховуючи, що призначення справи до судового розгляду здійснено за правилами ЦПК України в редакції, яка була чинною до 14.12.2017 року, виходячи з повідомлених сторонами відомостей про значення для них справи, судовий розгляд по суті проведено у порядку загального позовного провадження.

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, а також докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі відомостей позовної заяви та письмових доказів, досліджених під час судового розгляду, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Спірним є право користування відповідача ОСОБА_4 житловим приміщенням у виді будинку №7 по вул. Хвойній в м. Зміїв Харківської області, співвласниками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_3: в 1/2 частці ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12 26.09.2009, Р-р №1950, зареєстрованого в КП "Зміївське БТІ" 30.09.2009 за р-р в кн. 40-4349; в 1/2 частці ОСОБА_1 на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 12.06.2013, серія та номер: 2014/3689/2012, зареєстрованого в Реєстраційній службі Зміївського районного управління юстиції Харківської області 25.04.2014 (а. с. 5-9, 49-52, 131, 136).

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_4 у вказаному житловому будинку підтверджується відомостями довідок Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області№5638 від 20.06.2017 та №02-19/731 від 03.07.2017, рішення Зміївського районного суду Харківської області від 27.04.2004, актами державного виконавця від 21.07.2004 та 23.06.2009 (а. с. 10, 17, 113, 114, 117).

Відомостями довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області №7.04.73 від 11.01.2005 підтверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_13 перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.09.1998 по 20.08.2004 (а. с. 133).

З довідок КП "Зміївського бюро технічної інвентаризації" від 07.04.2004 та 07.12.2005 вбачається, що рішенням виконкому Готвальдівської міської ради народних депутатів від 26.01.1983 №21 ОСОБА_8 була виділена земельна ділянка в розмірі 600 кв. м в м. 3мієві по вул. Хвойній, №7 під будівництво будинку. З ОСОБА_8 укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідчений Готвальдівською держнотконторою 15.04.1983 р-р №880. Будинок збудований в 1986 році. Відомостей про прийняття будинку в експлуатацію на підприємстві не має і право власності на нього до цього часу не оформлено. Дійсна інвентаризаційна вартість будинку з надвірними будівлями в цінах 2003 року становить 40291 грн 00 к. Згідно матеріалів БТІ, житловий будинок №7 по вул. Хвойній в м. Змієві був зареєстрований в цілому за ОСОБА_8, на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Зміївської міської Ради 02.06.2005. ОСОБА_8 продав належний йому будинок ОСОБА_9 та ОСОБА_10 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_14 09.06.2005 р-р №1765. Дійсна інвентаризаційна вартість будинку з надвірними будівлями складає 5005 грн 00 к. (а. с. 134, 135).

З акта обстеження, складеного 11.05.2017 депутатом Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області ОСОБА_15, в присутності свідків ОСОБА_7, ОСОБА_16, вбачається, що ОСОБА_4, зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, але з 2004 року фактично не проживає в зазначеному житловому приміщенні, спільного господарства з ОСОБА_1 не веде, не виконує обов'язки з утримання та оплати комунальних послуг, не з'являється до будинку (а. с. 11).

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У відповідністю зі статтею 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право користуватися житлом для членів сім'ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім'ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.

Позивачами надані докази того, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрована у належному їм на праві власності житловому приміщенні, не є членом сім'ї, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власниками житла та відповідачем щодо збереження за нею права користування цим житловим приміщенням.

З показань допитаних за клопотанням відповідача свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18. ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 вбачається, що відповідач ОСОБА_4 перебувала в шлюбі з колишнім власником будинку ОСОБА_8, з яким у неї був спір щодо її права користування спірним житловим приміщенням. Водночас, будь-яких відомостей, які б вказували на наявність підстав для збереження за відповідачем права користування житловим приміщенням після набуття на нього права власності позивачами, свідки не повідомили.

Рішення Зміївського районного суду від 27.04.2004 у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8, з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, про вселення та матеріалів виконавчого провадження щодо його виконання, копії яких надано представником відповідача (а. с. 113-117), не мають правових наслідків для позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3, оскільки на той час вони не були власниками спірного житлового приміщення та не були учасниками справи.

Відповідачем та представником відповідача не надано доказів на спростування доводів позовної заяви, а також і не наведено підстав для застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.

За таких обставин, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Оскільки під час судового розгляду сторонами не вимагалося вирішення питання щодо розподілу судових витрат, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства це питання не вирішувалося.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 223, 259, 263-265, 268, 280-289, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: 63401, Харківська область, м. Зміїв, вул. Хвойна, буд. 7, зі зняттям її з реєстрації за вказаним місцем проживання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: 63401, Харківська область, м. Зміїв, вул. Хвойна, буд. 7, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1.

Позивач - ОСОБА_3, зареєстроване місце проживання: 61106, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2.

Відповідач - ОСОБА_4, зареєстроване місце проживання на час судового розгляду: 63401, Харківська область, м. Зміїв, вул. Хвойна, буд. 7, фактичне місце проживання: 63401, Харківська область, Зміївський район, с. Левківка, вул. Шкільна, буд. 5, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3.

Третя особа - Зміївська міська рада Зміївського району Харківської області, місцезнаходження: 63404, Харківська область, м. Зміїв, вул. Адміністративна, буд. 16, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04058674.

Повне рішення складено 30.10.2018.

Головуючий: В. В. Овдієнко