Справа № 585/1503/18
Номер провадження 2/585/693/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24 жовтня 2018 року м.Ромни
Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючої - судді Машини І.М.,,
при секретарі - Дмитренко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування будинком,-
19 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1
Вимоги позову мотивовані тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить 13/30 будинку АДРЕСА_1. В вищезазначеному будинку зареєстровані: позивач ОСОБА_1, та відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які є членами сім'ї позивача. У вересні 2016 року відповідачі залишили будинок та до теперішнього часу там не проживають, грошові кошти на оплату комунальних послуг не надають, місце їх фактичного мешкання не відомо. Реєстрація відповідачів у будинку створює перешкоду позивачу як власнику у праві вільно користуватися та розпоряджатись своїм майном, яке належить йому на праві власності.
В судове засідання позивач не з'явився, в заяві до суду позов підтримав та просив його задовільнити.
Відповідачі, кожен зокрема, в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляли, будь яких клопотань чи заяв суду не направляли.
Третя особа Управління адміністративних послуг Роменської міської ради Сумської області в судове засідання не з'явилася, в заяві до суду просить справу слухати у її відсутності, при винесенні рішення суду покладаються на розсуд суду.
Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого в.о. державного нотаріуса Роменської міської державної нотаріальної контори Білашенко Л.В., належить 13/30 будинку АДРЕСА_1 (а.с.11).
В вищезазначеному будинку зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які є членами сім'ї позивача, у вересні 2016 року покинули будинок і до теперішнього часу там не проживають, грошові кошти на оплату комунальних послуг не надають, місце їх фактичного мешкання не відомо.
Реєстрація відповідачів у будинку створює перешкоду позивачу як власнику у праві вільно користуватися та розпоряджатись своїм майном.
Відповідно до акту проведення обстеження на предмет фактичного проживання від 26.03.2018 року, вбачається, що відповідачі в будинку АДРЕСА_1 не проживають, відповідач ОСОБА_2 в 2016 році помер, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають на квартирі (а.с.6).
Згідно копії актового запису за №467 від 22.08.2016 року наданого Роменським міським відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Сумській області встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року у віці 47 років ОСОБА_2 (відповідач по справі) помер (а.с.62).
Згідно листа Сумського обласного державного нотаріального архіву від 18.09.2018 року №2025/01-23 встановлено, що спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_2 не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.77).
Позивач має намір вільно користуватись та розпоряджатись частиною свого будинку, здійснювати оплату за комунальні послуги за фактично проживаючих в будинку осіб, крім того, в подальшому має на меті продати будинок, проте реєстрація осіб, які фактично не проживають у будинку та не є його власниками чинить перешкоду позивачу як власнику вільно розпорядись майном, яке належить йому на праві власності.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власнийрозсудвчинятищодосвого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності.
Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до пункту 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним судом України у постановах від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16, 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Факт реєстрації відповідачів у будинку АДРЕСА_3 13/30 частини якого належить позивачу на праві власності, перешкоджає йому вільно розпоряджатися належним йому майном, порушує законне право власності позивача на житло, з вересня 2016 року відповідачі за вказаною адресою не проживають, вибули у інше місце проживання, крім того, у 2016 році відповідач ОСОБА_2 помер, в зв'язку з чим втратили право на користування житлом за вказаною адресою.
З огляду на встановлені обставини, аналізуючи докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 142, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 279, 280, 354 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не поданізаява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повний текст рішення суду виготовлено 29.10.2018 року.
Суддя: підпис…
СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО
МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ І.М.Машина