Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 295/5179/17

провадження № 61-29396 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Житомирська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 17,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Житомирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 17 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Микитюк О. Ю. та касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду

м. Житомира від 20 червня 2017 року у складі судді Гумен Н. В. та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Житомирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 17 про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що працює учителем фізичної культури у Житомирській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 17, протягом усього періоду роботи їй встановлювалася доплата у розмірі 10 відсотків ставки заробітної плати за завідування шкільним спортивним залом.

У 2016/2017 навчальному році, як і в попередньому 2015/2016, вона продовжувала виконувати роботу завідуючої спортивним залом школи, однак відповідна доплати за це їй не була виплачена. З наказом про звільнення її від виконання роботи по завідуванню спортивною залою відповідач її не ознайомив, передача матеріальних цінностей спортивного залу не відбувалася, а тому вважала, що роботодавець одноосібно, без достатньої правової підстави та попередження за два місяці, допустив погіршення умови її праці.

Посилаючись на наведене, просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо часткової невиплати

ОСОБА_1 заробітної плати у вигляді доплати за завідування спортивною залою у 2016/2017 навчальному році - за період з 01 вересня 2016 року по 01 червня 2017 року;

- стягнути з відповідача на її користь доплату за завідування спортивною залою у сумі 3 833, 28 грн;

- зобов'язати відповідача поновити їй попередні умови оплати праці, які передбачають доплату у розмірі 10 відсотків ставки заробітної плати за завідування спортивною залою.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підставою для встановлення доплат за завідування кабінетами є відповідний наказ керівника навчального закладу про призначення завідувачів кабінетами та фактичне виконання працівниками відповідних обов'язків, проте у 2016/2017 навчальному році завідувач спортивним залом не призначався. Позивач не надала доказів того, що вона фактично виконувала обов'язки завідувача кабінетом спортивної зали у 2016/2017 навчальному році. Крім того, її заробітна плата у 2016/2017 навчальному році порівняно з 2015/2016 навчальним роком збільшилася, що не може свідчити про погіршення умов її праці.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 червня 2017 року скасовано, ухвалено нове про часткове задоволення позову.

Визнано неправомірними дії Житомирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 17 щодо невиплати ОСОБА_1 доплати за завідування спортивною залою у 2016/2017 навчальному році за період з 01 вересня 2016 року по 01 червня

2017 року.

Зобов'язано Житомирську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 17 поновити ОСОБА_1 попередні умови оплати праці, які передбачали виплату доплати за завідування спортивною залою у розмірі 10 відсотків ставки заробітної плати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що на порушення вимог статті 29 Закону України «Про оплату праці» та статті 103 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), відповідач не повідомив ОСОБА_1 про зміну існуючих умов оплати праці у бік погіршення, зокрема про позбавлення її доплати у розмірі 10 відсотків заробітної плати за завідування спортивним залом. Збільшення оплати праці позивача у 2016/2017 навчальному році відбулося внаслідок підвищення розміру її посадового окладу, а тому не може бути підставою для відмови у відновленні її порушеного права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої доплати, апеляційний суд виходив з того, що заробітна плата педагогічних працівників фінансується за рахунок освітньої субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, а тому не можна покладати обов'язок з виплати коштів за завідування кабінетом на особу, яка не є розпорядником таких коштів.

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга Житомирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 17, у якій заявник просив скасувати рішення Апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня

2017 року та залишити у силі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 червня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що на виконання пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» відповідач у тарифікаційних списках педагогічного персоналу на 2016/2017 навчальний рік встановив умови праці, що були розміщені у вільному доступі, з якими ОСОБА_1 мала можливість вільно ознайомитися.

Розміри доплат за завідування навчальними кабінетами та перелік завідувачів ними, відповідно до положень пункту 4 розділу першого Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року, переглядаються і затверджуються щорічно, що свідчить про строковість наказу № 142-а від

01 вересня 2015 року, який було прийнято у зв'язку з початком нового 2015/2016 навчального року, і який діяв лише протягом цього навчального року.

Крім того матеріали справи не містять жодного підтверджуючого доказу виконання ОСОБА_1 роботи як завідувача спортивної зали за період з

01 вересня 2016 року по 01 червня 2017 року, а тому відсутні підстави для визнання неправомірними дій відповідача щодо невиплати їй доплат за завідування спортивною залою у 2016-2017 навчальному році, та стягнення на її користь зазначених доплат.

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, у якій вона просила скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від

20 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Житомирської області від

06 вересня 2017 року у частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення доплати за завідування спортивною залою у сумі 3 833, 28 грн, та ухвалити нове рішення про задоволення зазначених вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що з 01 вересня 2016 року відповідач є розпорядником бюджетних коштів, з 01 січня 2017 року у загальноосвітніх навчальних закладах м. Житомира організоване самостійне ведення бухгалтерського обліку, а тому Житомирська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 17 є належним відповідачем у справі.

У січні 2018 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення Житомирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 17 на касаційну скаргу ОСОБА_1 обгрунтовані тим, що відповідач став розпорядником бюджетних коштів з 01 січня 2017 року, до вказаної дати їх розпорядником було відповідне управління освіти.

Згідно статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

29 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга Житомирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 17 підлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_1 відхиленню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач з 25 серпня 2005 року працює вчителем фізичного виховання Житомирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 17.

Відповідно до пункту 41 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від

15 квітня 1993 року № 122, у зв'язку з початком нового навчального

2015/2016 року, наказом від 02 вересня 2015 року № 142-а «Про призначення відповідальної особи за завідування навчальними кабінетами» учителю фізичної культури ОСОБА_1, з 01 вересня 2015 року було установлено додаткову оплату за завідування навчальним кабінетом - спортивним залом у розмірі 10 відсотків.

Наказом від 01вересня 2016 року № 146-а «Про призначення завідуючих кабінетами» наказ від 02 вересня 2015року № 142-а скасовано, призначено завідуючих кабінетами у2016-2017 навчальному році та встановлено їм відповідну доплату. ОСОБА_1 завідувачем кабінетом не призначалась, доплата за виконання нею таких обов'язків не встановлювалася.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою та другою статті 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про оплату праці» при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (частина третя статті 32 КЗпП України), введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бік погіршення (стаття 103 КЗпП України) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження.

Частиною першою статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту» встановлено, що педагогічне навантаження вчителя включає 18 навчальних годин протягом навчального тижня, що становлять тарифну ставку, а також інші види педагогічної діяльності в такому співвідношенні до тарифної ставки: класне керівництво - 20-25 відсотків; перевірка зошитів - 10-20 відсотків; завідування: майстернями - 15-20 відсотків; навчальними кабінетами - 10-15 відсотків; навчально-дослідними ділянками - 10-15 відсотків.

Розміри та порядок встановлення доплат за інші види педагогічної діяльності визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» визначено, що працівникам можуть установлюватися доплати, зокрема у розмірі до 50 відсотків посадового окладу (тарифної ставки): за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників; за суміщення професій (посад); за розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваних робіт.

Зазначені види доплат не встановлюються керівникам бюджетних установ, закладів та організацій, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів цих установ, закладів та організацій, їх заступникам.

Відповідно до пункту 41 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року учителям, іншим працівникам загальноосвітніх навчальних закладів, училищ фізичної культури, а також викладачам загальноосвітніх дисциплін професійно-технічних навчальних закладів за завідування навчальними кабінетами провадиться додаткова оплата в розмірі 10-13 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати).

Конкретний розмір доплат установлюється керівником навчального закладу за погодженням з профспілковим комітетом.

Системний аналіз зазначених нормативно-правових актів, а також встановлених судами попередніх інстанцій обставин та наявних у матеріалах справи доказів дозволяє дійти висновку, що завідування навчальним кабінетом є іншим видом педагогічної діяльності, який характеризується збільшенням обсягу виконуваних працівником робіт понад педагогічне навантаження, внаслідок покладення на нього додаткових обов'язків, що не були прямо обумовлені роботодавцем при укладенні трудового договору.

Доплата за завідуванням спортивним залом не має систематичного характеру та встановлюється лише на час виконанням працівником додаткових обов'язків на підставі керівника навчального закладу. До обов'язків завідувача навчальним кабінетом відноситься: складання перспективного плану оснащення кабінету; забезпечення умов для проведення уроків; сприяння оновленню та удосконаленню матеріальної бази кабінету; систематизація та каталогізація матеріальних об'єктів; забезпечення дотримання в кабінеті правил електричної та пожежної безпеки, чистоти, порядку тощо; систематичне ведення інвентарної книги із занесенням до неї відповідних змін про нові надходження, витрати та списання матеріальних цінностей; керування і контроль за роботою лаборанта, надання йому практичної допомоги та сприяння підвищенню рівня його кваліфікації (пункт 7.3 Положення про навчальні кабінети загальноосвітніх навчальних закладів, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 20 липня 2004 року № 601)

Пунктом 7.5 зазначеного Положення передбачено погодження перспективного плану оснащення кабінету засобами навчання та шкільним обладнанням складеного завідувачем кабінету з директором закладу, у разі необхідності (закупівля і встановлення нового складного обладнання) - з місцевим органом управління освітою, органами державної санітарно-епідеміологічної служби та пожежної охорони.

Зважаючи на те, що доплата за завідування навчальним кабінетом відноситься до інших видів педагогічної діяльності, оплата за яку здійснюється виключно за виконання працівником додаткових обов'язків, покладених на нього наказом керівника навчального закладу, висновок суду апеляційної інстанції про те, що доплата за завідування навчальним кабінетом є істотною умовою праці

ОСОБА_1, є помилковим.

Натомість, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і застосував норми матеріального права, та дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеності фактичного виконання нею обов'язків завідувача спортивною залою.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково, і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи, що апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, рішення Апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2017 року підлягає скасуванню, з залишенням без змін рішення Богунського районного суду м. Житомира від

20 червня 2017 року.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК Українипередбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга Житомирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 17 підлягає задоволенню, сплачений при її поданні судовий збір за вимоги немайнового характеру у розмірі 1536,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати, судовий збір сплачений Житомирською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 17 за подання касаційної скарги за вимоги майнового характеру у розмірі 768,00 грн підлягає відшкодуванню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Житомирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 17 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 06 вересня 2017 року скасувати, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 червня

2017 рокузалишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Житомирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 17 - 1536,00 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги за вимоги немайнового характеру.

Судові витрати, понесені Житомирською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 17 за подання касаційної скарги за вимоги майнового характеру у розмірі 768,00 грн підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик