Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 524/7048/15-ц

провадження № 61-18497св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О., Пилипчук Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначено, що 20 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладений договір про надання споживчого кредиту в іноземній валюті у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 113 670,00 доларів США, строком до 19 листопада 2017 року. В подальшому до кредитного договору вносилися зміни щодо строків щомісячного погашення кредиту, схеми погашення та кінцевого терміну повернення кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 20 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано нерухоме майно - приміщення нотаріальної контори, загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Боржник належним чином не виконувала взяті на себе договірні зобов'язання зі сплати заборгованості за кредитом, у зв'язку з чим у червні 2015 року банк звертався до боржника із вимогою про погашення заборгованості.

Враховуючи те, що зазначена вимога залишена божником без виконання, остання належним чином не виконала взятих на себе договірних зобов'язань зі сплати заборгованості за кредитом, внаслідок чого станом на 11 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 74 244,76 доларів США та пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 38 580,99 грн.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 74 244,76 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів - 38 580,99 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - приміщення нотаріальної контори, загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Заочним рішенням Автозаводського районного суду Полтавської області від 01 лютого 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_4 суму боргу з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 20 листопада 2006 року в розмірі 74 244,76 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 38 580,99 грн.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - приміщення нотаріальної контори, загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлено спосіб реалізації нерухомого майна, що належить ОСОБА_3 та знаходиться за вищезазначеною адресою, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», із початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що боржник не виконує взятих на себе зобов'язань з погашення заборгованості за кредитом та сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, а у банку виникло право стягнення зазначеної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01 грудня 2016 року заяву ПАТ «УкрСиббанк» про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником задоволено. Замінено боржника - ОСОБА_3 на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Алвіга» (далі - ТОВ «Алвіга») у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 01 лютого 2016 року.

Постановляючи ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив із того, що в процесі виконавчого провадження встановлено, що право власності на предмет іпотеки - приміщення нотаріальної контори, загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, перейшло від ОСОБА_3 до ТОВ «Алвіга» на підставі договору купівлі-продажу від 21 листопада 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову в зазначеній частині. В іншій частині заочне рішення залишено без змін. Ухвалу суду першої інстанції від 01 грудня 2016 року про заміну сторони виконавчого провадження скасовано та відмовлено у задоволенні зазначеної заяви. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що в порушення вимог процесуального законодавства до участі у справі не залучено всіх заінтересованих осіб, зокрема ТОВ «Алвіга» та ОСОБА_6, оскільки 21 листопада 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Алвіга» укладений договір купівлі-продажу приміщення нотаріальної контори по АДРЕСА_1, договір посвідчено нотаріально та відповідні відомості внесені в Єдиний державний реєстр прав на нерухоме майно. Крім того, 21 листопада 2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В. зареєстровано договір іпотеки зазначеного приміщення нотаріальної контори, який укладений між ТОВ «Алвіга» та ОСОБА_6 З урахуванням зазначених обставин також скасована ухвала суду першої інстанції про заміну сторони виконавчого провадження.

Залишаючи рішення суду першої інстанції в іншій частині без змін, апеляційний суд виходив із того, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 кредитної заборгованості не оскаржувалося до апеляційного суду, а тому не було предметом його перегляду.

У березні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2017 року, в якій просило скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, а справу в частині вирішення заяви ПАТ «УкрСиббанк» про заміну сторони виконавчого провадження передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором до суду касаційної інстанції не оскаржується, а тому Верховним Судом не переглядається.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що при розгляді питання, хто є фактичним власником спірного майна, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, оскільки іпотечний договір є дійсним з моменту його нотаріального посвідчення, в даному випадку - з 20 листопада 2006 року, при цьому правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним в силу закону (нікчемним), тобто суд апеляційної інстанції безпідставно дійшов висновку, що власником предмета іпотеки є ТОВ «Алвіга», оскільки останнє придбало зазначене нерухоме майно на підставі нікчемного правочину.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

У квітні 2017 року ТОВ «Алвіга» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільну справу передано Верховному Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 укладений договір про надання споживчого кредиту в іноземній валюті у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 113 670,00 доларів США, строком до 19 листопада 2017 року. Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно із умовами кредитного договору відбувається з 01 по 10 число кожного місяця. В подальшому до договору вносилися зміни щодо строків щомісячного погашення, схеми погашення кредиту та кінцевого терміну повернення кредиту.

10 листопада 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено строки погашення кредиту з 01 по 25 число кожного місяця. 04 лютого 2009 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж у розмірі 1 203,55 доларів США. День сплати ануїтетного платежу - 04-го числа кожного місяця. Змінено кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 20 листопада 2021 року.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором, 20 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: приміщення нотаріальної контори, загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу приміщення нотаріальної контори, посвідченого 07 листопада 2001 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. і зареєстрованого в БТІ в книзі ОН-1 за номер запису № 153, та за реєстраційним номером в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно № 16504003.

Внаслідок неналежного виконання боржником своїх зобов'язань та припинення здійснення щомісячних платежів з жовтня 2014 року, станом на 11 серпня 2015 року за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 74 244,76 доларів США. Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 11 серпня 2015 року нарахована в розмірі 38 580,99 грн.

З метою врегулювання погашення заборгованості банком 05 червня 2015 року відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_3 направлено вимоги про погашення заборгованості, які відповідачами не виконані.

Звертаючись до суду із позовом до іпотекодавця, банк посилався на неналежне виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, у зв'язку з чим у банку виникло право задовольнити вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У пункті 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року передбачено, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

21 листопада 2015 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В., продав ТОВ «Алвіга» приміщення нотаріальної контори загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке було предметом іпотеки за договором від 20 листопада 2006 року.

Цього ж дня, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В. зареєстрований договір іпотеки, укладений між ТОВ «Алвіга» та ОСОБА_6, предметом якого є нежитлове приміщення нотаріальної контори загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформації про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов'язки іпотекодавця.

Отже, у разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов'язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно.

Зазначені обставини виникли до ухвалення рішення судом першої інстанції та на даний час договори купівлі-продажу та іпотеки від 21 листопада 2015 року є чинними.

Крім того, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2016 року, яка набрала законної сили, визнано незаконним та скасовано запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію припинення обтяження іпотекою приміщення нотаріальної контори за адресою: АДРЕСА_1, встановленої на підставі договору іпотеки від 20 листопада 2006 року, укладеного між між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3

Проте під час ухвалення рішення ці обставини не були предметом його дослідження, апеляційний суд відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що не було залучено до участі у справі як заінтересованих осіб ТОВ «Алвіга» та ОСОБА_6

В апеляційній інстанції не вирішується питання про залучення до участі у справі осіб, яких не залучив суд першої інстанції (крім правонаступників), оскільки на стадії апеляційного провадження справа вже є розглянутою судом першої інстанції стосовно тих осіб, склад яких сформовано у першій інстанції. Лише в цих межах апеляційний суд може перевіряти законність рішення суду першої інстанції (стаття 303 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).

Таким чином, у апеляційного суду відсутні правові підстави для залучення до участі у справі заінтересованих осіб, права яких порушені ухваленим у справі рішенням.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України(в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій) суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які беруть участь у справі, не залучив до участі у справі ТОВ «Алвіга», яке ще до ухвалення судом першої інстанції рішення у справі придбало у ОСОБА_3 предмет іпотеки - нежитлове приміщення нотаріальної контори загальною площею 84,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також ОСОБА_6, якій, під час розгляду справи в суді першої інстанції передано в іпотеку зазначене нежитлове приміщення на підставі договору іпотеки від 21 листопада 2015 року, тобто суд ухвалив рішення, яке стосується прав та інтересів осіб, що не були залучені до участі у справі, що позбавило їх можливості здійснення захисту своїх прав та надання суду відповідних доказів.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції в межах наданих йому повноважень не може усунути зазначені порушення, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, судові рішення в частині позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання залучення до участі у справі осіб, права яких можуть бути порушені прийнятими у справі рішеннями, та з огляду на це встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні заяви ПАТ «УкрСиббанк» про заміну сторони (боржника) виконавчого провадження необхідно залишити без змін з огляду на те, що рішення у цій справі підлягають скасуванню, а питання заміни сторони виконавчого провадження вирішується на стадії виконавчого провадження під час виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Керуючись статтями 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 01 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І.Усик