Справа № 716/424/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.10.18 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Стрільця Я.С.

за участю: секретаря судових засідань - Климус Г.В.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Шубранецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в твердій грошовій сумі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Заставнівського районного суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Шубранецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 21.09.2012 року по 19.03.2015 рік перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19.03.2015 року. В шлюбі у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач вказує, що хоча шлюб між ними розірвано 19.03.2015 року шлюбні відносини вони припинили ще у червні 2013 року. З моменту припинення шлюбних відносин і по даний час відповідач жодним чином не піклується про сина, не цікавиться його життям, здоров'ям, не надає допомоги для його утримання. Відповідач без поважних причин повністю самоусунуся від виконання своїх батьківських обов'язків та свідомо нехтує ними. З вказаних підстав позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. Крім цього позивач вказує, що з моменту припинення шлюбних відносин, а саме з червня 2013 року відповідач жодного разу не надавав матеріальної допомоги для утримання сина. Дитина на даний час відвідує старшу групу Шубранецького Центру Розвитку дитини. З боку батька ніякої допомоги у вихованні та утриманні дитини немає. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Наскільки їй відомо інших дітей у позивача не має, стягнень по виконавчих документах не проводиться. Оскільки їй невідоме місце роботи відповідача та розмір його заробітку просить стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі розміром по 1500 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Суду пояснила, що з 2013 року відповідач сина не бачив, жодного разу з ним не спілкувався. Вона сама проживає з двома дітьми. Відповідач участі у вихованні та утриманні їх спільного сина не приймає. Діти проживали разом із бабусею чотири роки, оскільки вона їздила на роботу за кордон. На даний час стан здоров'я у неї негативний.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Суду пояснила, що відповідач не допомагає позивачу в утриманні та вихованні їх спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач не перешкоджає батьку бачитися та спілкуватися з сином, однак дитина батька не знає. У позивача є ще одна дитина. ОСОБА_4 усунувся від участі у вихованні та утриманні сина.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що з позивачем вони розлучилися. З часу розлучення дитина проживає з матір'ю у с.Шубранець, а він проживає у с.Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області. Ніхто йому не перешкоджав бачитися з дитиною, однак він був за кордоном і до сина не їздив. Щодо аліментів, то готовий їх сплачувати на сина, але тільки у розмірі по 900 грн. щомісячно.

Свідкок ОСОБА_6 підтвердила в судовому засіданні факт ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітнього сина. Вказала, що хрестила дитину в 2012 року. Відповідача бачила на хрестинах, а більше його не бачила. З неповнолітнім сином сторін спілкується кожного дня. Дитина про батька ніколи не говорить. Неповнолітній ОСОБА_5 доглянутий, нагодований, мати про нього піклується. Позивач проживає з батьками, дітьми.

Будучи допитата в якості свідка ОСОБА_2 суду пояснила, що відповідач являється її колишнім чоловіком. В шлюбі з ним перебувала з 21.09.2012 року по 19.03.2015 рік. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту припинення спільного проживання з 2013 року відповідач припинив надавати допомогу для утримання сина. Перешкод у спілкуванні батька з дитиною з її боку ніколи не було. Однак батько з сином не бачиться, не спілкується з 2013 року. Дитина на даний час має анемію, потребує лікування та харчування. У вересні 2018 син іде в школу, а тому потребує грошової допомоги.

Дослідивши матеріали справи в їх скупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей.

Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована в Україні постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Права та обов'язки матері і батька дитини, відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України, ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, підтримувати стосунки, виявляти турботу щодо них.

Судом встановлено, що сторони в період з 21.09.2012 р. по 19.03.2015 року проживали в зареєстрованому шлюбі, який 19.03.2015 року заочним рішенням Заставнівського районного суду було розірвано (а.с.7). Від спільного проживання в шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.10.2012 року (а.с. 8).

З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №223 від 26.02.2018 року та довідки виконкому Шубранецької сільської ради №221 від 26.02.2018 року (а.с.9,19) видно, що неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідач офіційно не працевлаштований. Працює по найму. Зареєстрований та проживає в будинку матері. Власної земельної ділянки та майнового паю не має. На даний час проживає з іншою жінкою в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у них народилася малолітня дитина, яка перебуває на його утриманні. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб та свідоцтвом про народження.

Як вбачається із характеристики виданої вихователем Шубранецької ЦРД ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 зарекомендував себе з позитивної сторони, має високі здібності в навчанні, вдома вихованець виховуються в належних умовах. Вихованням займається мати та бабуся. Батько ОСОБА_4 з сім'єю не проживає, в дошкільній установі жодного разу не був.

Як вбачається з висновку про стан здоров'я та розумовий розвиток дитини, неповнолітній ОСОБА_5 є здоровий.

З акту обстеження житлово-побутових умов позивача видно, що матір неповнолітньої дитини забезпечена житлом, в якому створені всі зручності для проживання та її розвитку.

У відповідності до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частина 1 статті 164 СК України регламентує підстави позбавлення батьківських прав, зокрема згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, небхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і саціального розвитку дитини. Батьки несуть персональну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть персональну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

З дослідженого в судовому засіданні висновку органу опіки та піклування Веренчанської сільської ради за №559 від 17.08.2018 року вбачається за недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо його сина ОСОБА_5, оскільки йому у спілкуванні з дитиною перешкоджає ОСОБА_7

З висновку органу опіки та піклування Шубранецької сільської ради від 12.10.2018 року вбачається визнати за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки він на протязі 4-5 років не навідував свого сина, участі у його вихованні не приймає, ніяких стосунків з сином не підтримує. На засідання виконкому на який він запрошувся не явився.

Відповідно до вимог частини 5 та 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже, виходячи з наведеного суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Веренчанської сільської ради з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, представники органу опіки та піклування в основу висновку поклали слова відповідача, який зазначив, що він із сином не спілкується, так як йому в цьому перешкоджає позивач. Проте як було встановлено в судовому засіданні, де сам ОСОБА_4 зазначив, що перешкод в спілкуванні з сином з боку позивача не було. Що стверджує факт ухилення відповідача від спілкування з сином.

Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідач не проявляє до сина батьківської турботи, не цікавляться його життям, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не підтримує матеріально. Така поведінка відповідача свідчить про те, що він без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та свідомо нехтують ними, що відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що відповідача ОСОБА_4 слід позбавити батьківських прав по відношенню до його сина ОСОБА_5 виходячи з інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, та роз'яснень викладених в абз. 7 п. 16 Постанови ПВСУ від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, та роз'яснень викладених в абз. 7 п. 16 Постанови ПВСУ від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 ч.3, ст. 182 ч.1, ст. 184 ч. 1, СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Беручи до уваги, що згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку щодо утримання дітей, суд вирішує питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_5, в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.03.2018 року ( дня пред'явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

У відповідності до ч.1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача ОСОБА_4 на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 470 гривень, пропорційно до задоволення позовних вимог майнового характеру, а також з відповідача належить також стягнути судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 704,80 грн. за вимогу немайнового характеру.

На підставі викладеного, ст.ст.8, 12, 14, 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року, ст.ст. 3, 5 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 150, 155, 157, 164, 165, 180-184 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції «Про права дитини», керуючись ст.ст. 7, 10, 12, 13, 128, 130, 223, 235,247, 259, 263 - 265, 273, 280-283, 288, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.03.2018 року (дня подання позову) і до досягнення ним повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави 470 (чотириста сімдесят ) гривень судового збору за вимогу майнового характеру.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору за вимогу немайнового характеру.

Рішення підлягає негайному виконанню у межах суми платежу аліментів за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Дата складання повного судового рішення 25.10.2018 року.

Суддя Я.С. Стрілець