ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/70/17 Номер провадження 22-ц/814/80/18Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Одринська Т.В.,

судді: Панченко О.О., Пікуль В.П.

за участю секретаря Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк»

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04 липня 2018 року ухваленого під головуванням судді Стрюк Л.І., із складанням повного тексту судового рішення - дата не вказана,

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2017 року ОСОБА_2 зернувся до суду з позовом, в якому просив визнати умови кредитного договору № П-7Р від 27.07.2010 року, щодо сплати комісії за супроводження кредитного договору недійсними.

В обґрунтування позову вказано, що відповідно до умов кредитного договору №П-7Р від 27 липня 2010 року Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» надав ОСОБА_2 кредит в сумі 80000,00 грн. строком з 27 липня 2010 року по 24 липня 2015 року, який позичальник зобовязується повернути його та сплатити: 15% за користування кредитними коштами, а також 0,7% від суми кредиту комісію за супроводження кредитного договору щомісячно. Позивач вважає п.4.3 вказаного договору, за яким він повинен сплатити відповідачу комісію в розмірі 0,7% від суми кредиту щомісячно, несправедливою умовою договору та такою, що не відповідає нормам цивільного законодавства, оскільки вона не містить відомостей про те, які саме послуги за вказану комісію надаються.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 04 липня 2018 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору задоволено.

Визнано умову кредитного договору № П-7Р від 27.07.2010 року щодо сплати комісії за супроводження кредитного договору - недійсною.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» на користь держави 704,80 грн. судового збору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні в кредитному договорі обов'язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом не було зазначено, за які саме послуги цю комісію встановлено, отже, позивач фактично був змушений сплачувати за послуги, що супроводжували кредит, а така умова договору не відповідає вимогам справедливості та суперечить частині першій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

З даним рішенням не погодився відповідач, в зв'язку з чим подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Вказують, що всі умови договору були узгоджені сторонами, позивач був проінформований про всі істотні умови договору, а саме: про сукупну вартість кредиту, про можливу зміну вартості кредиту, в залежності від своєчасного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором про що свідчать п.п. 8.1, 8.2 кредитного договору, відповідно до яких, позивач попередньо ознайомившись із його змістом та погодився з умовами підписав договір без зауважень чи застережень. Вважають, що відсутні підстави для визнання умов кредитного договору недійсними.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 вказав, що встановивши в договорі комісію за супроводження кредитного договору, банк взяв на себе визначене зобов'язання, яке не окреслене умовами договору. Супроводження кредитного договору не є послугою, а є саме діями які банк зобов'язаний здійснювати для обслуговування наданої їм послуги. Встановлення платежів, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку, (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо) заборонено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 27 липня 2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Український Бізнес Банк» укладено кредитний договір №П-7Р, згідно умов якого відповідач надав позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 80000,00 грн., зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами, строком з 27 липня 2010 року по 24 липня 2015 року.

Пунктом 4.3 кредитного договору, позичальник зобов'язався сплатити в день видачі грошових коштів через касу банка комісію за касове обслуговування в розмірі 2 % від суми виданого кредиту, а також щомісячно не пізніше дати погашення, вказаної в графі за супроводження кредитного договору в розмірі 0,7% від суми кредиту комісію (а.с.108-110).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до правовідносин що склалися між сторонами, застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, згідно частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Всупереч вимогам вищевказаного законодавства, ПАТ «Український Бізнес банк» при укладені кредитного договору із споживачем включив в зазначений договір несправедливі умови, а саме: комісію в розмірі 0,7 % від суми кредиту щомісячно від суми кредиту. Встановивши в кредитному догові сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.

З розрахунку загальної вартості споживчого кредиту (а.с. 112), вбачається що відповідач нарахував позивачу платежі за надані супутні послуги на користь банку, а саме: обслуговування кредитної заборгованості, комісія за надання кредиту, тобто встановлено платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливими умовами для споживача.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що кредитний договір було укладено із порушеннями Закону України «Про захист прав споживачів», ЦК України, «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України, в зв'язку з чим умови договору, щодо сплати позичальником комісії у розмірі 0,7% від розміру кредиту за супроводження кредитного договору є недійсними.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, висловленими у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, та постанові Верховного Суду від 23 липня 2018 року у справі № 227/277/17.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при укладенні кредитного договору позичальник знав про вищезазначені договірні умови і свідомо погодився з ними, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом надана відповідна правова оцінка.

Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 04 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 30.10.2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ Т.В. Одринська

Судді: /підпис/ О.О. Панченко

/підпис/ В.П. Пікуль

КОПІ ВІРНО:

Суддя Полтавського

апеляційного суду Т.В. Одринська