Номер провадження: 22-ц/785/6013/18
Головуючий у першій інстанції Виноградова Н. В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2018 року м. Одеса

Справа №523/16300/17

Провадження №22-ц/785/6013/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Калараш А.А.,

суддів - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, діючого в інтересах ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Виноградової Н.В. 16 травня 2018 року в м. Одесі, повний текст рішення складено 25.05.2018 року,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька і з урахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 09 вересня 2000 року по листопад 2014 року. За час шлюбу у сторін народилися: ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_6.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, діти залишилися проживати разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2014 року з відповідача на користь позивачки призначено стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Але відповідач не виконує рішення суду, аліменти не виплачує.

Позивачка посилалася на те,що має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньці ОСОБА_6 (розширення світогляду, покращення стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку), та саме з цією метою має можливість та бажання вивезти доньку за кордон.

Позивачка неодноразово зверталася до відповідача про належне оформлення проїзних документів, однак, її звернення були проігноровані, тому звернулася до суду,та остаточно просила суд:

1.Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Федеративної Республіки Німеччини на період з 06.07.2018 року по 19.07.2018 року неповнолітній дитині ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, 1972 року народження.

В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимого підтримали.

Рішення ухвалено у відсутності відповідача.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2018 року позов задоволено.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Федеративної Республіки Німеччини на період з 06.07.2018 року по 19.07.2018 року неповнолітній дитині ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, 1972 року народження.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, діючий в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2018 року у справі №523/16300/17 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не з'ясовано той факт, чи дійсно поїздка до Німеччини малолітньої ОСОБА_6 буде для неї корисна - для її світогляду, стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, тобто не встановив мету поїздки дитини; судом першої інстанції не врахована наявності в провадженні суду справи за позовом ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_6, окрім того судом не встановлено сам факт відмови батька надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини.

Матеріали справи не містять відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4, діючого в інтересах ОСОБА_3, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні обставини, що обмежують, згідно з законодавством, право дитини на виїзд за кордон.

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.11.2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.8).

Згідно довідки про склад сім'ї від 22.11.2017 року разом з позивачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, проживають: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.9).

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.11.2014 року з відповідача на користь позивачки стягнено аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість по аліментам станом на 15.02.2018 року становить 62 325,02 грн. (а.с. 33).

Позивачка отримала запрошення від ОСОБА_7 для поїздки з донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, до м. Любек Німеччини на період з 06.07.2018 року по 19.07.2018 року, в якій гарантує оплату всіх витрат, пов'язаних з харчуванням, проживанням та переїздом, а також оформлення страховки для туристів (а.с. 32).

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Стаття 33 Конституцією України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

14 липня 2016 року Верховною Радою України внесено зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пп. 2 п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 ( в редакції від 10.07.2018 року, яка була чинна на день ухвалення рішення) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов'язок здійснювати особливе піклування про дітей.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже, нормами законодавства та Конвенції про права дитини, закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини. Цього принципу необхідно дотримуватися при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо, про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв'язку з необхідністю виїхати за межі країни з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення. Також з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний, гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток та необхідний для такого розвитку рівень життя.

Таким чином, позивач у відповідності до вищевказаних норм матеріального права обґрунтовано звернулася до суду із вказаним позовом, оскільки відповідач відмовився надавати дозвіл на виїзд дитини за межі України, що ним не заперечувалося і при розгляді справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права,які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для заборони виїзду неповнолітньої дитини за межі України.

Так, оскаржуючи рішення суду ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 посилався на те, що судом не встановлено сам факт відмови батька надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини, однак ці доводи спростовуються поясненнями самого відповідача та його представника у відзиві, який заперечував проти надання такого дозволу.

Колегія суду не приймає до уваги доводи апеляційної скарги стосовно наявності в провадженні суду справи про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_6, оскільки воно не має значення для вирішення питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька.

Доводи відповідача стосовно того, що судом не з'ясовано факт користі поїздки для неповнолітньої дитини - для її світогляду, стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, тобто те ,що суд не встановив мету поїздки дитини, спростовується поясненням позивача, відповідно до яких , мета тимчасового виїзду за межі України неповнолітньої дитини - це подорож.

Враховуючи інтереси дитини, суд першої інстанції, прийшов до правильного висновку про задоволення позову, оскільки батько дитини, не надавши жодного аргументу, не надає дозвіл на поїздку доньки з її матір'ю за межі України на визначений період.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_4, діючого в інтересах ОСОБА_3, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, діючого в інтересах ОСОБА_3,залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29.10.2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області: А.А. Калараш

О.С. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе