УХВАЛА

Іменем України

29 жовтня 2018 року

місто Київ

справа № 127/11920/16-ц

провадження № 61-43428ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Євстратова О. О., про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 серпня 2018 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначені судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків, а саме сплати судового збору у повному обсязі та подання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із зазначенням поважності причин такого пропуску.

У жовтні 2018 року від заявника надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовувалось тим, що участі у судовому засіданні при ухваленні рішення судом апеляційної інстанції заявник не брав та повного тексту постанови Апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2018 року не отримував, про рішення суду апеляційної інстанції дізнався лише 29 липня 2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Зазначені підстави пропуску строку не можуть бути визнанні поважними з огляду на таке.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «ОлександрШевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов'язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Наведені ОСОБА_1 доводи про поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження не є поважними, оскільки відповідно до змісту оскаржуваної постанови Апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2018 року із апеляційної скаргою до суду звертався, зокрема і ОСОБА_1, однак заявником не зазначено обставин, за яких він протягом місяця не вживав заходів, щоб дізнатися про результати розгляду справи апеляційним судом. Посилання заявника, що про рішення стало відомо лише 29 липня 2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, свідчить лише про те, що заявник не цікавився рухом своєї справи у суді апеляційної інстанції. Додатково, Верховний Суд врахував, що рішення суду апеляційної інстанції оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 13 червня 2018 року. Також, заявником не надано доказів невиконання апеляційним судом вимог статей 272, 386 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Керуючись статтею 393, пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Євстратова О. О., про визнання заповіту недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 06 червня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний