Головуючий у 1-й інстанції Демочко Д.О.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 14 серпня 2018 року, ухваленого у складі судді Демочко Д.О.,

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, та додаткових витрат,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання їх повнолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з її навчанням у вищому навчальному закладі - Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ з вересня 2017 року. В обґрунтування вимог посилалась на потребу в матеріальній допомозі з боку батька дитини, оскільки річна вартість навчання становить 14500грн. Донька, навчаючись на денній формі, не має можливості мати підробіток. Позивач витрачає значні кошти на придбання одягу, взуття, харчів, ліків, оскільки донька часто хворіє, сплачує щомісячну плату за гуртожиток у розмірі 700грн., а також здійснює інші витрати, пов'язані з навчанням, та не має можливості повністю забезпечити повноцінне навчання доньки та її утримання. Натомість, відповідач працює в ОФ "Привільне" на посаді завідуючого току та отримує стабільний дохід, у зв'язку з чим, має змогу надавати донці матеріальну допомогу у вигляді щомісячних аліментів в розмірі 2500грн., що вона просила присудити, з урахуванням індексації згідно закону, на період навчання, але не більше як до досягнення ОСОБА_4 23-річного віку. Крім того, просила стягнути з відповідача додаткові витрати на оплату навчання доньки у розмірі 1/2 частини витрат на навчання у названому навчальному закладі згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею 23-річного віку.

Рішенням Першотравневого районного Донецької області від 14 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4, яка продовжує навчання, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 (пятсот) гривень щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з 11.06.2018р. до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_4 23 років. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача і її представника - адвоката ОСОБА_5, які підтримали доводи скарги, заперечення проти скарги відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 (а.с. 4).

ОСОБА_4 з 2017 року навчається на першому курсі Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. Згідно укладеного договору № 362д/17 загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 58000грн., вартість послуги за календарний рік - 14500грн. (а.с. 5, 6).

Дитина-студентка ОСОБА_4, після розірвання шлюбу між батьками у 2009 році, проживає разом із матір'ю, що не заперечується сторонами (а.с. 9).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з відповідача на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання на контрактній основі, проживає разом із матір'ю, аліменти в розмірі 500грн. щомісячно. Суд, за відсутністю підстав, відмовив в задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат за ст. 185 СК України.

З такими висновками суду не можна не погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

За ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Досліджуючи в ході апеляційного розгляду обставини, які мають бути враховані при визначенні розміру аліментів (ст. 182 СК України), які підтверджені сторонами відповідними доказами, з'ясовано наступне.

Відповідач ОСОБА_3 має у власності один жилий будинок АДРЕСА_1 в якому зараз проживають позивач із донькою. Також він має земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,7563га, що здає в оренду, за рахунок доходу від якої у вигляді натуроплати сплачує аліменти на доньку. Відомості підтверджені інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомостями ОФ «Привільне» про нараховану натуроплату за зданий в оренду земельний пай (а.с. 56-57).

Посилання позивача на наявність у платника аліментів іншого нерухомого майна, іншої роботи та інших доходів від будь-якої діяльності не знайшли свого підтвердження.

Також і доводи в апеляційній скарі позивача про відсутність у відповідача інших утриманців спростовані наданими відповідачем матеріалами, з яких вбачається, що у ОСОБА_3 на утриманні в силу ст.ст. 180, 202-203 СК України є неповнолітній син - ОСОБА_6, 2010р.н. (розмір утримання якого в силу ч. 2 ст. 182 СК України не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), а також мати-пенсіонерка - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.52-67), у якої залишився тільки син ОСОБА_3, і тільки від якого вона може отримувати допомогу.

За положеннями ст. 182 СК України мають бути враховані майновий стан платника аліментів і отримувача таких, у зв'язку з чим підлягають порівнянню відомості про отримуваний сторонами дохід на момент ухвалення оскаржуваного рішення у серпні 2018 року.

Відповідач ОСОБА_3 працює в Об'єднанні фермерів «Привільне» на посаді завідуючого току, отримує заробітну плату сезонної систематичності (по 8-9 місяців), заробітна плата в нарахованому вигляді становить 3800грн. (а.с. 63), а за відрахуванням податків і обов'язкових патежів (684грн. і військовий збір 57грн.) - 3059грн. До цього слід додати отримуваний відповідачем щорічний дохід від натуроплати за оренду землі 6400грн., а в щомісячному грошовому виразі - 533грн. (6400:12міс) (а.с. 67). Загалом отримуваний щомісячний дохід, без відрахування аліментів і заборгованості, становить 3592,33грн. (3059+533).

Позивач ОСОБА_2 працює на тому ж підприємстві ОФ «Привільне» у якості головного бухгалтера і касира, її нарахована заробітна плата становить 4250грн., а за відрахуванням податків і обов'язкових патежів (765грн. і військовий збір 63,75грн.) - 3421,25грн. (а.с. 136). До цього слід додати і отримуваний ОСОБА_2 дохід у вигляді інших нарахувань, в т.ч. у натуральній формі 3421,25грн., що не піддаються оподаткуванню. Загалом отримуваний позивачем щомісячний дохід, без врахування отримуваних аліментів, становить 6842,50грн. (3421,25+3421,25).

Беручи до уваги той факт, що в досліджуваному для порівняння періоді дохід позивача, з якою проживає донька, що продовжує навчання, більший майже вдвічі, аніж дохід відповідача, додаткових доходів у якого апеляційним розглядом не здобуто, то з урахуванням положень ч. 2 ст. 200 СК України, колегія суддів вважає за правильне присудження аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмрі 500грн., що наближено до 1/7 частини доходів платника аліментів, та з урахуванням повноліття ОСОБА_4, є можливим і справедливим до присудження.

Стверджувана у апеляційній скарзі позивача позиція про реальну можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на доньку ОСОБА_4 в розмірі 2500грн. щомісячно не ґрунтується на фактичних обставинах справи і вище окресленому обсягу майнових здобутків, доходів відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оскільки доказів про додатковий дохід відповідача від домашнього господарств як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду не надано, то такі доводи, зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність застосування до виниклих відносин вимог ст. 182 СК України про мінімальний рекомендований розмір аліментів (розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) та мінімальний гаратований розмір аліментів (не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) - не є юридично спроможними, оскільки вказані норми (ч. 2 ст. 182 СК України) визначають розмір аліментів, в залежності від віку неповнолітньої дитини (до 18 років), а в даній справі позовні вимоги ОСОБА_2 заявлені щодо утримання повнолітньої особи, права якої, у зв'язку з навчанням, гарантовані і регламентовані ст. 199 СК України.

Як з'ясовано, річна вартість навчання ОСОБА_4 становить 14500грн. Як наведено в апеляційній скарзі, дитина-студент не має можливості мати власний підробіток через денну форму свого навчання, що є цілком зрозумілим.

У постановах Верховного Суд України від 24 лютого 2016 року по справі № 6-1296цс15 і Верховного Суду від 29.01.2018р. по справі № 622/373/16-ц провадження № 61-1717 св 18 роз'яснено: статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Отже, в сенсі ст. 200 СК України, беручи до уваги вищенаведені висновки Верховного Суду і Верховного Суду України, визначальним для з'ясування необхідного розміру стягуваних аліментів є умова можливості другого батьків, з ким дитини не проживає разом, надавати матеріальну допомогу, а не насамперед обсяги потреб дитини-студента (одяг, взуття, навчальні матеріали тощо), як помилково вважає позивач.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи, відповідні їм правовідносини. Суд правильно застосував матеріальний закон (ст. 199 СК України), вимоги ст.ст. ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, ухвалив обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, в розмірі 500грн., який, як пересвідчилась колегія суддів в ході апеляційного перегляду справи, відповідає наданим сторонами матеріалам, що окреслюють матеріальне становище дитини і платника аліментів. При цьому суд вірно з дотриманням положень ч. 2 ст. 184 СК України вказав на присудження аліментів в твердій грошовій сумі, яка щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Позивач ОСОБА_2 не надала суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі 2500грн.

Апеляційний суд схвалює висновки про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_4 на підставі статті 185 СК України у вигляді 1/2 частини вартості освітніх послуг за контрактом, виходячи з наступного.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Таких висновків дійшли Верховний Суд України і Верховний Суд у вищезгаданих постановах № 6-1296цс15 і № 61-1717 св 18.

Посилання суду у оскаржуваному рішенні на недоведеність існування особливих обставин, з якими законодавець пов'язує можливість стягнення цього виду додаткового утримання, не впливає на правильність результату розв'язання даної позовної вимоги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем і його представником не надано і в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції не має.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 14 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2018 року.

Судді: С.А.Попова

С.А.Зайцева

О.М.Пономарьова