Справа № 587/1640/18
РІШЕННЯ
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, з тих підстав, що 20 липня 2017 року він надав під розписку кошти ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 4000 гривень з кінцевої датою їх повернення 31 грудня 2017 року, але ОСОБА_2 не повернув зазначені кошти. Пізніше позивач направив ОСОБА_2 письмові вимогу, яку останній отримав 12 травня 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_2 повинен був повернути позивачу кошти в місячний строк, але відповідач цього так і не зробив. Тому ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики у сумі 4000 гривень, а також витрати понесені по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовною заявою.
В судове засідання позивач та його представник не зявились, в письмовій заяві представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу без їх участі.
Відповідач в судове засідання також не зявивсь, в письмовій заяві позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що 20 липня 2017 року ОСОБА_2 під розписку позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4000 гривень, з кінцевою датою повернення боргу 31 грудня 2017 року (а.с. 6).
На зазначеній розписці відповідача присутній напис позивача про отримання розписки, які відповідно є офертою (пропозицією укласти договір) і відповіддю на оферту акцептом. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі, тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ст. 638 Цивільного кодексу України). А відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений на письмі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений на письмі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Борговий документ (розписка) позичальника є підтвердженням передання йому позикодавцем коштів у зазначеній сумі в борг. Згідно статті 1049 ЦК України, передбачено, що Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.
З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне, що позивач з відповідачем 20 липня 2017 року письмово уклали договір позики на суму 4000 грн., з остаточним строком повернення боргу до 31 грудня 2017 року. У визначений договором строк та пізніше відповідач борг у сумі, у якій зобовязувався повернути, не повернув. Позивачем було надіслано 10 травня 2018 року відповідачу письмову вимогу про повернення грошових коштів в розмірі 4000 грн. (а.с. 7).
12 травня 2018 року відповідач отримав вимогу та повинен був повернути кошти в місячний строк, але до цього часу так цього і не зробив (а.с. 8).
Враховуючи викладене, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20 липня 2017 року у сумі 4000 гривень, а також витрати понесені по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовною заявою.
Керуючись ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20 липня 2017 року у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок витрат по сплаті судового збору.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Черних