Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 727/9624/15-ц

провадження № 61-7214св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_3на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 08 червня 2016 року у складі колегії суддів: Винту Ю. М., Одинака О. О., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про стягнення суми банківського вкладу та нарахованих процентів.

Позов обгрунтовано тим, що 12 липня 2013 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір про банківський строковий вклад «Класік» на 370 днів в іноземній валюті № 5366/370-13, за умовами якого банк прийняв від позивача як вкладника грошові кошти у розмірі 5000 доларів США на вкладний рахунок НОМЕР_1 на строк з 12 липня 2013 року до 17 липня 2014 року з виплатою процентів за вкладом зі ставкою 9,5 % річних. Факт внесення коштів на депозитний рахунок підтверджується квитанцією про здійснення касової операції від 12 липня 2013 року № 09.

У зв'язку із закінченням строку дії договору позивач зверталася до банку з письмовими та усними вимогами щодо здійснення виплат депозитного вкладу у сумі 5000 доларів США та нарахованих на цю суму процентів у розмірі 475 доларів США.

01 жовтня 2014 року та 03 жовтня 2014 року банк здійснив дві виплати на загальну суму 1 200 доларів США, а після цього повідомив позивача про відсутність на її рахунку грошових коштів. Позивач просила стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь заборгованість за договором банківського вкладу у розмірі 102 101,90 грн та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 січня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 102 101,90 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що банк порушив зобов'язання за договором банківського вкладу, укладеним між сторонами, а тому кошти за цим договором разом з процентами за ними підлягають стягненню з банку на користь позивача. Також суд зазначив про недоведеність позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 08 червня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 січня 2016 року скасовано в частині задоволених позовних вимог та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що на час звернення до суду із зазначеним позовом та ухвалення рішення у цій справі в банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є неналежним відповідачем у цій справі.

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанції, в якій просить скасувати ухвалене у справі рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 08 червня 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

08 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначено справу до розгляду.

08 лютого 2018 року указану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що право на отримання коштів за вкладом у позивача виникло ще до введення в банку тимчасової адміністрації, а тому судове рішення апеляційної інстанції є незаконним та таким, що порушує її право на отримання коштів за вкладом. Між сторонами договору банківського вкладу додержано письмову форму договору. Суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що умови договору банківського вкладу має бути виконано в повному обсязі. Тому 17 липня 2014 року банк зобов'язаний був на письмові та усні вимоги позивача здійснити виплату депозитного вкладу у сумі 5 000 доларів США та нараховані проценти у розмірі 475 доларів США. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права в частині безпідставного поновлення відповідачу строк на апеляційне оскарження, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України». Рішення суду першої інстанції ухвалено 14 січня 2016 року. Про існування рішення суду першої інстанції відповідачу стало відомо 04 березня 2016 року з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 28 березня 2016 року, а також з листа ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 04 квітня 2016 року № 3-037120/4615 за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Чернявської О. С., а апеляційну скаргу відповідач подав до суду апеляційної інстанції лише 13 квітня 2016 року. Тобто судом апеляційної інстанції не належним чином досліджено та встановлено правові підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Посилання суду апеляційної інстанції на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15 є необґрунтованими, оскільки у вказаній постанові чітко не зазначено про неможливість вкладника звернутися з вимогою про стягнення суми заборгованості за депозитним вкладом, як це визначено Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Також ця постанова жодним чином не обмежує права особи на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України. Рішення ж суду апеляційної інстанції порушує право ОСОБА_3 на судовий захист.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 12 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір про банківський строковий вклад «Класік» на 370 днів в іноземній валюті № 5366/370-13, відповідно до умов якого банк прийняв від позивача як вкладника грошові кошти у розмірі 5000 доларів США на вкладний рахунок НОМЕР_1 на строк з 12 липня 2013 року до 17 липня 2014 року з виплатою процентів за вкладом зі ставкою 9,5% річних.

У зв'язку із закінченням строку дії договору позивач ОСОБА_3 зверталася до банку з письмовими та усними вимогами щодо здійснення виплат депозитного вкладу у сумі 5000 доларів США та нарахованих на цю суму процентів - 475 доларів США.

Судами встановлено, що 01 жовтня 2014 року та 03 жовтня 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснив дві виплати на загальну суму 1200 доларів США, що підтверджується відповідними квитанціями № 21 та № 30, а після цього банк повідомив позивача про відсутність на її рахунках грошових коштів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з 17 вересня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Постановою № 230 від 18 грудня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації банку.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним стосовно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Таким чином, суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних відносин положення вказаного Закону та звернув увагу на те, що з 17 вересня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції (14 січня 2016 року) вже було розпочато ліквідаційну процедуру, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15 та від 07 грудня 2016 року у справі № 6-362цс16.

Доводи касаційної скарги про те, щорішення суду апеляційної інстанції порушує право позивача на отримання коштів за вкладом, оскільки таке право у неї виникло ще до введення в банку тимчасової адміністрації, не заслуговують на увагу суду, оскільки висновки оскаржуваного судового рішення не містять посилань на відсутність у позивача права на отримання вкладу, а вказують лише на наявність такого права та визначають порядок та дотримання процедури виплати коштів за договором банківського вкладу відповідно до вимог спеціального Закону.

Доводи касаційної скарги про безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення Верховний Суд відхиляє, оскільки апеляційний суд не вирішував питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини першої статті 294 ЦПК України2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, на рішення суду першої інстанції, 13 квітня 2016 року представник Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - Легуцький В. В. подав апеляційну скаргу, вказуючи на те, що про оскаржуване рішення дізнався лише 06 квітня 2016 року з Єдиного державного реєстру судових рішень і до часу подання апеляційної скарги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» копію рішення суду першої інстанції не отримало. На підтвердження вказаних обставин до апеляційної скарги представник банку додав копію витягу судового рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень.

З наявних матеріалів справи також випливає, що 14 січня 2016 року судом першої інстанції було проголошено вступну та резолютивну частини рішення і представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не був присутній при проголошені судового рішення (а. с.28). 14 січня 2015 року судом першої інстанції направлено ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» копію рішення від 14 січня 2016 року (а. с.32). Однак у матеріалах справи відсутні відомості про отримання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» копії рішення суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного та враховуючи вимоги статті 55 Конституції України і статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відкриваючи апеляційне провадження у справі, суд апеляційної інстанції правильно встановив, що апеляційна скарга ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідала вимогам щодо форми та змісту, встановлених статтею 295 ЦПК України 2004 року, а отже апеляційним судом не було встановлено перешкод для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», яка подана 13 квітня 2016 року.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанцій.

Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик