Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 537/3357/16-ц

провадження № 61-26987 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2016 року у складі судді Степури А. А. та рішення апеляційного суду Полтавської області від 04 січня 2017 рокуу складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Одринської Т. В., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 21 травня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 42 700 доларів США для проведення розрахунку за договором купівлі-продажу нерухомого майна по АДРЕСА_1 від 21 травня 2008 року, зі сплатою 14 % річних, терміном до 20 квітня 2033 року. 21 травня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 що належить йому на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу.

21 травня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_5було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов'язання по вказаному кредитному договору.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 листопада 2010 року, що набрало законної сили, позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 384 316 грн 29 коп. Проте вказане судове рішення виконано не було.

Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 31 травня 2016 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 79 748 доларів 50 центів США, що еквівалентно 2 006 950 грн 91 коп., та по комісіям у розмірі 51 470 грн 36 коп. з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 41 846 доларів 02 центи США, що еквівалентно 1 023 097 грн 02 коп., заборгованість по відсоткам у розмірі 37 902 долари 48 центів, комісія у розмірі 14 593 грн 79 коп., штраф за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 36 876 грн 58 коп., а всього 2 058 421 грн 27 коп.

З урахуванням викладеного ПАТ «ВіЕйБі Банк» просило суд у рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3за кредитним договором від 21 травня 2008 року, що становить нестягнуту суму боргу - 2 058 421 грн 27 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок з господарськими будівлями по пров. Грузинському, 6 у м. Кременчуці Полтавської області шляхом їх продажу банком від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації з наданням банку всіх прав продавця.

Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2016 року позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено. У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором від 21 травня 2008 року, що становить нестягнуту суму боргу у розмірі 2 058 421 грн 27 коп., звернуто стягнення на майно належне ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 травня 2008 року, яке є предметом договору іпотеки від 21 травня 2008 року, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4, а саме: житловий будинок загальною площею 43,3 кв. м, житловою площею 28,0 кв. м, та нежитлову нерухомість що знаходяться по АДРЕСА_1 оціночною вартістю 254 100 грн шляхом його продажу ПАТ «ВіЕйБі Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю з початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «ВіЕйБі Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах бюро технічної інвентаризації, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (у тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмету іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки житловий будинок загальною площею 43,3 кв. м, житловою площею 28,0 кв. м, та нежитлову нерухомість що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та зареєструвати право власності на предмет іпотеки за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцем місцезнаходження предмета іпотеки довідки про склад сім'ї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію.

Рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виконанню не підлягає. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем належним чином не виконано взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, унаслідок чого утворилась заборгованість, у рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки. Також не виконано рішення суду про стягнення кредитної заборгованості. Рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виконанню не підлягає.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 04 січня 2017 року апеляційна скарга ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволена частково, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що іпотечний договір містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, які надають банку право у позасудовому порядку захистити свої права, у тому числі шляхом продажу предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві. Отже, права банку не порушено, оскільки позивач може у позасудовому порядку задовольнити свої вимоги за зобов'язаннями, які випливають з кредитного договору. Законом не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу майна від імені банка за рішенням суду.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції змінити шляхом виключення з його резолютивної частини посилання на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем, як позичальником, зобов'язань за кредитним договором, у банку, як кредитора, виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки, у тому числі шляхом його продажу від свого імені будь-якому покупцеві, що передбачено умовами договору і нормами Закону України «Про іпотеку». Підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» немає.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 21 травня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 42 700 доларів США для проведення розрахунку за договором купівлі-продажу нерухомого майна по АДРЕСА_1 від 21 травня 2008 року, зі сплатою 14 % річних, терміном до 20 квітня 2033 року.

21 травня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4укладено іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями по пров. Грузинському, 6 у м. Кременчуці Полтавської області, що належить йому на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу.

21 травня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_5було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язалася солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов'язання по вказаному кредитному договору.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 листопада 2010 року позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 384 316 грн 29 коп. (а.с. 61-62). Проте вказане судове рішення виконано не було.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» зазначало про те, що ОСОБА_3взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 31 травня 2016 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 79 748 доларів 50 центів США, що еквівалентно 2 006 950 грн 91 коп., та по комісіям у розмірі 51 470 грн 36 коп. з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 41 846 доларів 02 центи США, що еквівалентно 1 023 097 грн 02 коп., заборгованість по відсоткам у розмірі 37 902 долари 48 центів, комісія у розмірі 14 593 грн 79 коп., штраф за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 36 876 грн 58 коп., а всього 2 058 421 грн 27 коп.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Отже, аналіз положень статей 33, 36-39 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових: на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Умовами договору іпотеки сторони узгодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до банку права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами договору іпотеки; продажу банком від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами договору іпотеки (пункт 7.2 іпотечного договору).

Згідно з пунктом 7.3. іпотечного договору банк має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених пунктом 7.2. іпотечного договору.

Обрання певного способу правового захисту є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист у порядку, передбаченому законом чи договором.

Закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі правила для здійснення реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, зокрема в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

За змістом частини п'ятої статті 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 квітня 2017 року № 6-3034 цс 16.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року не перевірив чи порушено права банку відповідачем, як позичальником, невиконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором забезпеченим іпотекою, чи обрано ПАТ «ВіЕйБі Банк»судовий спосіб захисту порушених прав, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу від імені банка, тобто спір по суті не вирішив.

Прохання касаційної скарги ухвалити судом касаційної інстанції власне рішення є передчасним, оскільки апеляційним судом не з'ясовані фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору. Рішення районного суду на предмет законності і обґрунтованості щодо розміру кредитної заборгованості не перевірено, а Верховний Суд у силу статті 400 ЦПК України немає процесуальних повноважень на переоцінку доказів, а доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, підлягають переоцінці відносно висновків, зроблених апеляційним судом.

Крім того, апеляційному суду при новому розгляді справи слід звернути увагу на висновки викладені у постановах ВеликоїПалати Верховного суду: від 04 липня 2018 року № 14-154 цс 18, від 13 червня 2018 року № 14-182 цс 18 щодо нарахування сум за кредитним договором після рішення суду про стягнення заборгованості за цим договором.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справина новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 04 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк