17 вересня 2018 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності за заповітом, -
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Рішенням № 3 від 02.02.1961 р. виконавчого комітету Цукуринської селищної ради депутатів трудящихся ОСОБА_3 було відведено під індивідуальне будівництво земельну ділянку і надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1. 25.02.1961 р. складено договір про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності. 25.09.1991 р. рішенням № 59 виконавчого комітету Цукуринської селищної ради народних депутатів було затверджено акт вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння, що належить ОСОБА_3 Правовстановлюючі документи на житловий будинок не оформлювались. ІНФОРМАЦІЯ_2 р. померла ОСОБА_3 Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді зазначеного будинку із надвірними будівлями та спорудами. 11.02.1991 р. ОСОБА_3 склала заповіт на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Він звернувся до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено. Просив визнати за ним право власності на спадкове майно - ? частку житлового будинку, позначеного на технічному плані літерою А-1, загальною площею 59,0 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., надвірні будівлі та споруди: а-1 тамбур, а-'1 тамбур, Б-1 літня кухня, п-1 погріб, Г-1 гараж, Д-1 сарай, В-1 сарай, С-1 сарай, Ж-1 сарай, у-1 убиральня, N-2 ворота, N-1 паркан за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 25.02.1961 р., що належить спадкодавцю ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином.
Представник відповідача - Селидівської міської ради - в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, наддав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, в якій проти позовних вимог не заперечував.
Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, яке регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Рішенням виконавчого комітету Цукуринської сільської ради від 02.02.1961 р. ОСОБА_3 було відведено під індивідуальне будівництво земельну ділянку і надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Згідно акту та договору від 25.02.1961 р., ОСОБА_3 надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-14, 20).

25.09.1991 р. рішенням № 59 виконавчого комітету Цукуринської селищної ради народних депутатів було затверджено акт вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння, що належить ОСОБА_3 (а.с.15а-19).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р. (а.с.10).

Згідно заповіту, ОСОБА_3 склала заповіт на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.9, 27-28).

Як вбачається з довідки КП «Селидівське БТІ», будинок з усіма надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, числиться за ОСОБА_3, правовстановлюючі документи на вищевказаний житловий будинок не оформлювалися (а.с.11).

Постановою від 04.05.2018 р. у вчиненні нотаріальних дій ОСОБА_1 було відмовлено через відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно (а.с.8).

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця, до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265, 1266 ЦК України.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємцями, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством; у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження.

Статею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ЦК УРСР 1963 р. та Закону «Про власність» від 07.02.1991 р., які діяли до набрання чинності з 01.01.2004 р. ЦК України, тобто на час закінчення в 1991 р. будівництва зазначеного житлового будинку, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації не було пов'язане.

Згідно п.9 розділу V «Прикінцеві положення» ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж від 19.03.2013 р. № 95 та Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт від 24.04.2015 р. № 79, житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992 р., прийняттю в експлуатацію не підлягають.

Таким чином, враховуючи те, що житловий будинок був побудований ОСОБА_3., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р., на виділеній для цього земельній ділянці, збудований до 05.08.1992 р., не підлягає прийняттю в експлуатацію, технічним паспортом засвідчена відповідність закінченого будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, наявні правові підстави для визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем ? частки домоволодіння у АДРЕСА_1, за заповітом після смерті ОСОБА_3

Разом з тим, суд вважає, що для отримання свідоцтва про право власності за заповітом на спадщину є об'єктивні перешкоди, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, необхідні для звернення до нотаріальної контори за оформленням спадщини.

Таким чином, з метою захисту прав і свобод громадян України, яким є позивач, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки позивач не має можливості в інший спосіб підтвердити своє право на спадщину.

На підставі викладеного, керуючись 1216-1218, 1261, 1266, 1268, 1296 ЦК України, ст. ст.263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, до Селидівської міської ради, , юридична адреса: Донецька область, м.Селидове, вул.К.Маркса, 8, ОСОБА_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно - ? частку житлового будинку, позначеного на технічному плані літерою А-1, загальною площею 59,0 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., надвірні будівлі та споруди: а-1 тамбур, а-'1 тамбур, Б-1 літня кухня, п-1 погріб, Г-1 гараж, Д-1 сарай, В-1 сарай, С-1 сарай, Ж-1 сарай, у-1 убиральня, N-2 ворота, N-1 паркан за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 25.02.1961 р., що належить спадкодавцю ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.

Суддя