Справа № 369/2415/18
Провадження № 2/369/1813/18
04.10.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Дубас Т.В.,
при секретарі Раситюк М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та зміну розміру аліментів, -
У березні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до районного суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що з 15 листопада 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від подружнього життя у них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.04.2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.08.2016 року стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянки України, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2 - аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, у розмірі 1000 грн.(одна тисяча грн.) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18 травня 2016 року. Зазначила, що згідно з консультативним заключенням Київської обласної клінічної лікарні дитині встановлено діагноз - Х-образна деформація колінних суглобів, плоско-вангусна деформація стоп. Таким чином, син потребує тривалого лікування, на яке необхідні додаткові витрати. Окрім того, дитини часто хворіє на ОРЗ, бронхіт та гострий отит. У зв'язку із зазначеним нею були понесені додаткові витрати на лікування дитини та придбання ортопедичного взуття у розмірі 2952,53 грн.
30.03.2018 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог. Зазначила, що з моменту звернення до суду із позовом дитина хворіла, нею були понесені додатково витрати на лікування у розмірі 603,20 грн. А також, у зв'язку з тим, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача аліментів у сумі 1000грн. значно зросли ціни як на продукти харчування, так і на всі інші потреби, такий розмір аліментів є недостатнім для забезпечення розвиту дитини. Тому для гармонійного, інтелектуального та фізичного розвитку дитини змушена звернутись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, що стягуються.
Остаточно просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 3555,73 грн; змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати аліменти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, на її користь на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2500,00 грн щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою суддіКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 07.03.2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суддіКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 14.09.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.
У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Просила суд задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмовий відзив до суду не надходив.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 спільно з сином ОСОБА_3
Зі свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 виданого 04 квітня 2015 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_10 року, батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_4.
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.08.2016 року стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянки України, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2 - аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, у розмірі 1000 грн.(одна тисяча грн.) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18 травня 2016 року.
Обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина четверта статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, далі ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.
Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.
Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ст.181 СК України відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 17 встановлено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.
В силу ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України,).
Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.
Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Таким чином, підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів, є перелік обставин, за яких суд може винести рішення.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Як на підставу для збільшення розміру стягнутих аліментів, позивач ОСОБА_1 вказує ті обставини, що наразі збільшились ціни на продукти харчування, дитина відвідує дитячий садочок, а тому і витрати на сина тільки збільшуються.
Зазначила, що неповнолітній син сторін - ОСОБА_3 хворіє, у зв'язку з цим позивач багато коштів використовує на його лікування та на підтвердження надала виписку з історії розвитку дитини №151408 з Боярської АЗПСМ №2, а також консультативні заключення лікарів, квитанції батьківської оплати за дитячий садок та чеки на придбання ліків та ортопедичного взуття.
З огляду на вищенаведене, судом визнається необхідним та достатнім збільшення аліментів, що присуджені рішенням Києво-Свтяошинського районного суду Київської області від 25.08.2016 року з відповідача на користь позивача, в межах заявлених позивачем позовних вимог в розмірі 1800 гривень, щомісячно починаючи з дня звернення до суду із заявою - 30.03.2018 року, до досягнення дитиною повноліття.
При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище сторін, відсутність у відповідача інших дітей, стан здоров'я відповідача, який є працездатним.
Згідно з п.23постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3„Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
З приводу стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини суд приходить до наступних висновків.
При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів та додаткових витрат, кожна із позовних вимог повинна бути визначена окремо, як і суд їх повинен визначати в рішенні окремо, що цілковито відповідає позиції визначеної упостанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Вирішуючи питання про те, чи є понесені витрати додатковими витратами в розумінні частини 1 статті 185 Сімейного кодексу України, суд керується відповідними положеннями міжнародного та національного сімейного законодавства.
Так, Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правовим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959.
Згідно з визначеними Декларацією принципами, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності, дитині має надаватися освіта, яка сприятиме її загальному культурному розвитку і завдяки якій вона зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства.
Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки.
Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю.
Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.
Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі.
Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.
Звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані з лікуванням дитини.
З наданих позивачем медичних документів щодо стану здоров'я дитини ОСОБА_3 вбачається, що дитина перебуває на обліку в дитячій медичній установі та потребує періодичного лікування, у зв'язку із чим ОСОБА_1 регулярно несе додаткові витрати на лікування дитини.
На підтвердження вищезазначеного позивачем надано відповідні чеки на придбання медикаментів на загальну суму 2 485,73 грн, товарні чеки на придбання ортопедичних устілок на суму 1070 грн, квитанції на батьківську плату за відвідування ОСОБА_3 ДНЗ «Спадкоємець» на загальну суму 480,68 грн, а також фіскальний чек на придбання продуктів харчування на суму 200,37 грн, що разом складає 4236,78 грн.
Разом з тим, придбання продуктів харчування є доцільним щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини, тому не є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України. Суд приходить до висновку, що фіскальний чек на придбання продуктів харчування на суму 200,37 грн не є належним та допустимим доказом понесених додаткових витрат на дитину.
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості, керуючись ст. 185 СК України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання доньки підлягають задоволенню в сумі 2018,21 грн. з врахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини їх мати, тобто ? частина понесених витрат позивачем.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст. 80, 84, 180, 181, 182, 183, 184,185, 191 СК України, ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 280 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та зміну розміру аліментів- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянки України, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2) додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, у розмірі 2018,21 грн.(дві тисячі вісімнадцять грн. двадцять одна коп.)
Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянки України, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2) - аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, у розмірі 1800 грн.(одна тисяча грн.) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30 березня 2018 року.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Відкликати виконавчий лист, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області по цивільній справі №369/4462/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів.
У задоволенні решти позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у сумі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. вісімдесят коп.).
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Дубас Т.В.