Справа № 520/679/18
Провадження № 2/520/3613/18
Київський райсуд м. Одеси
У складі судді Калашнікової О.І.,
При секретарі Шеховцевій О.В.
Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного Територіального Управління юстиції в Одеській області та ОСОБА_1 про звільнення майна з під арешту,
ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у січні місяці 2018 року звернулось до суду з позовом про звільнення з під арешту та зняття заборони на відчуження іпотечного майна у вигляді трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, належної на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_1, що був накладений постановою державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси ГТУЮ в Одеській області постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН №366521 від 26.05.2008 року, номер запису про обтяження - 11242771. Позивач посилався на порушення його прав, як іпотеко держателя.
Надалі представник позивача надав заяву про уточнення позовних вимог та просив суд ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту іпотечне майно шляхом скасування постанови державного виконавця про арешт та заборону на його відчуження. На обґрунтування своїх вимог позивач надав договір відступлення права вимоги за договором кредиту і договором іпотеки від 11.01.2018 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». До судового засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує.
Відповідачі до суду не з'явивились, про час і місце слухання справи сповіщені належним чином у відповідності до вимог закону, відзиви та заперечення на позов не надали.
За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне:
Отже, до нового кредитора ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за вищевказаним кредитним договором перейшли всі права первісного кредитора ПАТ «Дельта Банк» в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
На початку 2018 року Позивач дізнався про наявний арешт об'єкта нерухомості, що перебуває в іпотеці, отримавши відомості з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомості.
Відповідно до отриманої інформації, державним виконавцем Другого ВДВС Київського РУЮ м. Одеси ОСОБА_4 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.05.2008 року, серія та номер АН366521, реєстраційний номер обтяження 11242771.
Отже, обтяження у вигляді іпотеки на спірне нерухоме майно було накладено 22.01.2008 року, що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість, арешт нерухомого майна, накладеного постановою Другого ВДВС Київського РУЮ м. Одеси було зареєстровано лише 02.06.2011 року, тобто пізніше, ніж іпотека.
Відповідно до ст. З Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.
Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Отже, відповідно до чинного законодавства, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок майна, яке перейшло в іпотеку на підставі Договору Іпотеки.
Однак, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» об'єктивно не має можливості реалізувати своє право на задоволення вимог шляхом продажу переданого йому іпотечного майна, у зв'язку з наявним арештом, накладеними на нерухоме майно, а саме: квартиру №11, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вул. Архітекторська, будинок 22.
Позивач доводить, що наявність заборон на відчуження нерухомого майна, що перебуває в іпотеці, порушує права іпотекодержателя, тому ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулось до суду з цим позовом.
На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на такі докази: договір кредиту, договір іпотеки, договір про відступлення прав за іпотечним договором, довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрів щодо нерухомого майна; судову практику з розгляду касаційною інстанцією аналогічних справ.
При наведених обставинах суд вважає, що позов ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» підлягає задоволенню в частині звільнення майна з-під арешту з таких підстав:
Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги, яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Згідно вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Згідно правової позиції Верховного суду України (лист від 01.02.2015 року), викладеній у Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.
В даному випадку позивач є іпотекодержателем квартири за умовами іпотечного договору від 22.01.2008 року, наявність арешту за постановою державного виконавця на іпотечне майно є перешкодою для позивача реалізувати свої права, визначені ЗУ «Про іпотеку» і умовами іпотечного договору щодо звернення стягнення на іпотеку. Відновлення порушеного права можливе шляхом звільнення квартири з-під арешту.
Згідно ст. 11 Цивільного Процесуального Кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
За змістом статті 133 ЦПК, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У даному випадку до позову не надані визначені законом докази, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Вимоги в частині стягнення судового збору не підлягають задоволенню, тому як не містяться на вимогах Закону. Постанову про арешт майна і заборону на його відчуження винесено 26.05.2008 року Другим відділом ДВС Київського районного управління юстиції м.Одеси. Належні і допустимі докази того, що Другий Київський відділ ДВС міста ОСОБА_5 Територіального управління юстиції в Одеській області є правонаступником Другого ВДВС Київського рай управління юстиції м.Одеси відсутні.
Керуючись ст.ст.133, 137, 141, 259,263-265,268 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю « ФК «Дніпрофінансгруп» задовольнити.
Звільнити з-під арешту іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1, належну на праві власності ОСОБА_1 і передану в іпотеку на виконання умов іпотечного договору від 22.01.2008 року, шляхом скасування постанови державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м.Одеси від 26.05.2008 року АН 366521.
Вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» в частині відшкодування судових витрат залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.