Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 2029/1956/2012

провадження № 61-5453св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення Апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Гуцал Л. В., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2012 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 31 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», яке перейменовано на ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2430, згідно з яким ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 75 000 грн 00 коп. зі сплатою 16,5 % річних та кінцевим терміном повернення не пізніше 30 березня 2018 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору того ж дня між сторонами укладено іпотечний договір № 3005, за умовами якого в іпотеку передано житловий будинок АДРЕСА_1.

31 березня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 2430/1, за умовами якого поручитель зобов'язалась перед банком відповідати за неналежне виконання позичальником умов кредитного договору № 2430 від 31 березня 2008 року.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 30 листопада 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 76 470 грн 72 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1.

Постановою державного виконавця Чугуївського міськрайонного управління юстиції від 25 листопада 2010 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1452, виданого 30 листопада 2009 року Чугуївським міським судом Харківської області на підставі судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою державного виконавця Чугуївського міськрайонного управління юстиції від 15 вересня 2011 року виконавчий лист № 2-1452, виданий 30 листопада 2009 року Чугуївським міським судом Харківської області, повернуто стягувачу у зв'язку із недостатністю коштів для задоволення вимог стягувача, які надійшли від реалізації заставного майна.

Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконував умов кредитного договору, станом на 23 грудня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 65 095 грн 97 коп., яка складається із строкової заборгованості за кредитом - 48 935 грн 09 коп., простроченої заборгованості - 16 084 грн 87 коп. та пені - 76 грн 01 коп.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2012 року у складі судді Маслова М. І. позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 65 095 грн 97 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 31 березня 2008 року № 2430 не виконував, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у складі судді Маслова М. І. від 07 вересня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2012 року залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 cерпня 2012 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 65 095 грн 97 коп. та судового збору у розмірі 650 грн 96 коп.

Відмовлено у позові ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що строк виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо дострокового повернення кредитних коштів настав у 2009 році, а з позовом до поручителя ОСОБА_2 ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося лише у лютому 2012 року, тобто з пропуском шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Оскільки порука відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України є припиненою, то підстави для стягнення з поручителя кредитної заборгованості відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у позові банку до поручителя про стягнення кредитних коштів та залиши в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не встановив усіх фактичних обставин справи, не дослідив наявні в матеріалах справи докази та не з'ясував коли настав строк виконання зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим дійшов передчасного висновку про припинення поруки.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 18 листопада 2016 року у складі судді Леванчука А. О. відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 29 березня 2017 року у складі колегії суддів: Леванчука А. О., Маляренка А. В., Ступак О. В., справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», яке перейменовано на ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2430, згідно з яким ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 75 000 грн зі сплатою 16,5 % річних та кінцевим терміном повернення не пізніше 30 березня 2018 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору того ж дня між ПАТ «Державний ощадний банк України» та позичальником укладено іпотечний договір № 3005, за умовами якого в іпотеку передано житловий будинок АДРЕСА_1.

31 березня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 2430/1, за умовами якого поручитель зобов'язалась перед банком відповідати за неналежне виконання позичальником умов кредитного договору від 31 березня 2008 року № 2430.

Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконував умов кредитного договору, то станом на 23 грудня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 65 095 грн 97 коп., яка складається із строкової заборгованості за кредитом - 48 935 грн 09 коп., простроченої заборгованості - 16 084 грн 87 коп. та пені - 76 грн 01 коп.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 30 листопада 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 76 470 грн 72 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1.

Постановою державного виконавця Чугуївського міськрайонного управління юстиції від 25 листопада 2010 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1452, виданого 30 листопада 2009 року Чугуївським міським судом Харківської області на підставі судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

11 вересня 2011 року на рахунок ПАТ «Державний ощадний банк України» надійшли кошти від реалізації предмета іпотеки - житлового будинку АДРЕСА_1 - у розмірі 11 374 грн 75 коп.

Постановою державного виконавця Чугуївського міськрайонного управління юстиції від 15 вересня 2011 року виконавчий лист № 2-1452, виданий 30 листопада 2009 року Чугуївським міським судом Харківської області, повернуто стягувачу у зв'язку із недостатністю коштів для задоволення вимог стягувача, які надійшли від реалізації заставленого майна.

Апеляційний суд встановив, що ПАТ «Державний ощадний банк України» скористався своїм правом на дострокове стягнення кредитної заборгованості та пред'явив у 2009 році позов до боржника, за наслідком розгляду якого 30 листопада 2009 року Чугуївським міським судом Харківської області ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором може бути пред'явлено в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку виконання основного зобов'язання або сплати щомісячних чергових платежів. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш, ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 14?145цс18.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в чистині позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до поручителя, апеляційний суд правильно виходив із того, що рішення про дострокове стягнення кредитних коштів з боржника шляхом звернення стягнення на предмет іпотек ухвалено судом 30 листопада 2009 року, а з позовом до поручителя банк звернувся лише у лютому 2012 року, тобто поза межами строку пред'явлення вимог до поручителя. Оскільки порука відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України є припиненою, то підстави для задоволення позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в частині вимог до поручителя відсутні.

У постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6?263цс15 викладено правовий висновок про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, і до таких правовідносин норми цивільного законодавства України про позовну давність не застосовуються. Висновки, викладені у цій постанові, узгоджуються із висновками, викладеними у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 14?145цс18.

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

У частині вирішення позову ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості заочне рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалося, а тому не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю.В. Черняк