АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/302/18 Справа № 204/6869/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Пищида М.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: - Пищиди М.М.,

суддів: - Пономарь З.М., Ткаченко І.Ю.,

за участі секретаря: - Григор»євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю, а саме: 14/100 часткою будинку за адресою: АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_6 втратившим право користування 14/100 частками будинку, яка належить йому на праві власності та зняти відповідача з реєстрації у вказаному домоволодінні.

В обґрунтування вимог зазначає, що на підставі договору дарування від 22 березня 2016 року він є власником 14/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1

Частку домоволодіння йому подарувала тітка ОСОБА_9. Коли квартира ще належала його тітці, вона за проханням своєї сестри ОСОБА_10, зареєструвала у своїх на той час 14/100 частках вказаного домоволодіння свого племінника ОСОБА_6, якому після отримання паспорту не було де прописатися. Зі слів тітки ОСОБА_9 відповідач не проживає у 14/100 частинах будинку більше трьох років та до теперішнього часу там зареєстрований.

Після того, як він отримав право власності на вказаний будинок, відповідач спочатку обіцяв знятися з реєстрації, але так свого слова і не дотримав. З відповідачем він не спілкується, де він наразі знаходиться йому не відомо. Реєстрації відповідача у належній йому квартирі, чинить перешкоди йому у користуванні власністю, оскільки він не може розпорядитися власним майном.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року позовну заяву ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації - задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_8 перешкоди в користуванні 14/100 частками домоволодіння АДРЕСА_1

Визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право користування 14/100 частками домоволодіння АДРЕСА_1

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач на підставі договору дарування частки домоволодіння від 22 березня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_5, є власником 14/100 часток домоволодіння за номером АДРЕСА_1

Згідно адресної картки Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг в 14/100 частках домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_8, ОСОБА_9 та відповідач ОСОБА_6 Також, реєстрація відповідача у вказаному домоволодіння підтверджується й довідкою про склад сім'ї від 22 вересня 2016 року.

Однак, ОСОБА_6 в 14/100 частках домоволодіння АДРЕСА_1 не проживає з жовтня 2013 року, жодного разу там не з'являвся, особистих речей за даною адресою не має, що підтверджується Актом про не проживання від 18 жовтня 2016 року, складеним комісією в складі квартальної ОСОБА_11 та сусідів ОСОБА_12, ОСОБА_13

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом даних правових норм право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим житлом.

Таким чином, право члена сім'ї власника житлового будинку на користування ним є похідним від права самого власника. У випадку зміни власника житла чине законодавство не передбачає перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї і колишнього власника.

Оскільки, відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання більше року, не є членом сім'ї позивача, між власником будинку і відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, то діями відповідача створюються перешкоди позивачу у користуванні належним їй домоволодінням і тим самим порушується право позивача на житло.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про часткове задоволення позову та вірно враховував, що ОСОБА_6 не проживає більше одного року у 14/100 частках домоволодіння АДРЕСА_1 без поважних причин, а тому він втратив право користування житловим приміщенням.

Доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення

З'ясувавши в достатньому повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки що визначені чинним законодавством.

Головуючий:

Судді: