Справа № 236/1806/18
18 жовтня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Бікезіної О.В.,
за участю секретаря- Снігирьової О.Ю.,
позивача - ОСОБА_1,
свідка - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
18.06.2018 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Окрім нього у зазначеному будинку зареєстровані: ОСОБА_3 - колишня дружина позивача, ОСОБА_4 - донька позивача. З 2015 року, після розірвання шлюбу відповідач у зазначеному будинку не проживає. До теперішнього часу відповідач не припинила реєстрацію у вказаному будинку. На теперішній час її перебування позивачу не відоме. В добровільному порядку відповідач з реєстрації знятися не бажає, що порушує право власності позивача, а також право користування та розпорядження нерухомим майном у повному обсязі. За цих обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом, оскільки рішення суду йому необхідне для зняття відповідача з реєстрації. Просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Ухвалою суду від 22 червня 2018 року відкрито провадження по справі, розпочато підготовче провадження (а.с.24-25).
Ухвалою суду від 03 серпня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с.38-38).
Позивач ОСОБА_1, у судовому засіданні, надав пояснення аналогічні викладені у позовній заяві, просив суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком
Відповідач ОСОБА_3, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила (а.с. 44).
Ухвалою суду від 18.10.2018 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується наданими позивачем копією договору довічного утримання від 04.08.1994 року № 52 (а.с. 14-15), довідкою, виданою КП «БТІ» від 13.07.2018 (а.с. 34).
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 08 липня 1995 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, серії НОМЕР_2, актовий запис № 891 (а.с. 35), який розірвано 24 лютого 2015 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_3, актовий запис № 04 (а.с. 16).
Відповідач ОСОБА_3, колишня дружина, позивача зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих осіб у житловому будинку від 11.06.2018 року (а.с. 20), копією паспорта відповідача ОСОБА_3 (а.с. 13), копією домової книги № 4 (а.с. 17-18) довідкою, наданою 23.06.2018 року виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 28).
Відповідно до акту обстеження від 13.06.2018 року, що складений заступником голови мікрорайону «Северный», у присутності сусідів: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає з 2015 року, теперішнє місце її проживання не відоме (а.с.19).
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року), ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантує право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року, п. 63).
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, позивач має право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вказане майно є особистою приватною власністю ОСОБА_1 відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 57 СК України, як набуте ним до шлюбу. Відповідач протягом тривалого часу користувалася вказаним житловим приміщенням, але з 2015 року відсутня за адресою реєстрації. Власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Той факт, що ОСОБА_3 з 2015 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, особистих її речей в будинку не має підтвердила в судовому засіданні і свідок ОСОБА_2, яка у судовому засіданні суду показала, що є сусідкою родини позивача близько двадцяти років. До 2015 року відповідач ОСОБА_3 проживала у будинку, з 2015 року там не проживає.
Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому відповідач ОСОБА_3 має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки її право користування будинком перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд.
Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 18, 76-83, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, до ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до ч.1 п.15 п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції яка діє з 15.12.2017 року), апеляційну скаргу позивач має право подати до Донецького апеляційного суду через Краснолиманський міський суд.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлений 22.10.2018 року.
Суддя -