ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Соловей Г.В.,

з участю секретаря - Момот Л.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

18 липня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, мотивуючи вимоги тим, що він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який 10 травня 2017 року було розірвано. Позивач вказує, що після одруження його мати ОСОБА_5 подарувала йому гроші на придбання квартири у розмірі 1 000 000 російських рублів, що станом на 22.02.2011 становило 272000,00 грн, які були відправлені у відповідності до заяви про міжнародне пересилання на ім'я відповідачки, оскільки на той момент він втратив свій паспорт та не міг отримати гроші у банку. Сторони досягли домовленості, що гроші отримує відповідач та передає позивачеві, який згодом використає їх на купівлю квартири. Пізніше ОСОБА_5 на придбання квартири відправила ще 50 000 російських рублів (саном на 22.07.2011 - 14 300 грн), які також були отримані відповідачкою. Крім того, на придбання холодильника, мікрохвильової печі, чайника, унітазу, ванної, раковини у ванну матір'ю позивача було подаровано 80 000 російській рублів (станом на 20.07.2012 - 19 920 грн).

Позивач зазначає, що кошти склали 60% вартості придбаної квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка коштувала 470 956 грн, а решту - 184 656 грн вони доклали з грошей, подарованих на весілля., а отже він є одноосібним власником 60% квартири, як особистого майна, а також 20%, як половини від спільного майна подружжя. Крім того, за час подружнього життя були куплені речі на загальну суму 336 200 грн. 00 коп.

Виходячи з викладено, позивач просить визнати 40% трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 спільним майном подружжя ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_3 право власності на вказану квартиру, де: 60% квартири є його особистою приватною власністю, 20% квартири - особистою власністю після поділу майна подружжя, 20% квартири - після врахування взаєморозрахунків за отримане майно; визнати за ним в порядку поділу майна подружжя право особистої приватної власності на речі зазначені в Переліку № 2 та Переліку № 4; визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя право особистої приватної власності на речі зазначені в Переліку № 3; стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 59 286 грн. 00 коп.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.08.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

30 серпня 2018 року через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказала, що їй та позивачеві належить на праві спільної часткової власності по ? частині квартира АДРЕСА_3, що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.07.2011 року. Обґрунтовуючи свій позов, позивач вказав, що квартира є його особистою приватною власністю на 60%, оскільки нібито кошти на частину квартири було переховано його матір'ю, проте вказане суперечить нормам законодавства, зокрема, ст. 60 СК України, відповідно до якої належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

З приводу визначеного позивачем розміру судових витрат, зазначила, що вони не є співмірними із передбаченими законом критеріями, обсяг та вартість наданих адвокатом послуг повинна бути доведена в передбачений законом спосіб.

Просила відмовити в позові в повному обсязі.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.09.2018 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивач надавав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що вони є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.10.2010 року, який рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2017 року було розірвано (а.с.9).

Під час шлюбу, 26 липня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була придбана квартира АДРЕСА_5 Право власності на вказану квартиру зареєстровано по ? частині кожному. Вартість квартири становить 470956,00 грн., що підтверджується договором купівлі продажу квартири, посвідчений Білик О.Г., державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської держаної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованим в реєстрі за №2-3118 (а.с.18).

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до 70 СК України, передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 328 Цивільного Кодексу України закріплено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач звернувся з даним позовом та в його обґрунтування посилається на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачкою його мати ОСОБА_5 в якості дарунків, переказувала кошти, які згодом, були витрачені на придбання квартири та інших речей.

Відповідно до ч.7 ст.59 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Як вбачається із наданої копії заяви про міжнародний переказ, ОСОБА_5 через структурний підрозділ Сбербанка Росії 22.02.2011 року на ім'я ОСОБА_4 переказала кошти в розмірі 1 000 000 рублів. Згідно роздруківки з сайту Національного банку України станом на 22.02.2011 року 10 руб. вартувало 2,72 грн, тобто 1 000 000 російський рублів становить 272 000 грн (а.с.10,11).

З тексту вказаної заяви вбачається, що ціллю переказу зазначено (рукописно): «Дарение сыну ОСОБА_7 на покупку квартиры».

22 липня 2011 ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_8 через структурний підрозділ Сбербанка Росії було перераховано 50000 рублів. Відповідно до офіційного курсу валют на 22.07.2011, 10 руб. вартувало 2,86 грн. тобто ОСОБА_4 були отримані гроші в розмірі 14 300 грн (а.с.12,13).

Мета переказу: «подарок сыну ОСОБА_7 для покупки квартиры».

Також 20 липня 2012 року ОСОБА_5 переказала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 80000 руб., що відповідно до офіційного курсу валют становило 19 920 грн, призначення переказу: «подарок сыну ОСОБА_7 на покупку холодильника, микроволновой печи, чайника, унитаза, ванной, раковины в ванную» (а.с.14,15).

Разом з тим, твердження позивача про те, що спірна квартира була придбана на 60 відсотків за його власні кошти, а 40 відсотків є спільною сумісною власністю, спростовуються вищевказаним договором купівлі продажу квартири, за умов якого, квартира після укладення вказаного договору купівлі- продажу квартири, зареєстрована по ? частці за кожним, а отже є спільною частковою власністю.

Крім того, позивач просив визнати право особистої приватної власності на речі, зазначених в позовній заяві згідно переліку № 2 та переліку № 4, та визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу майна подружжя право особистої приватної власності на речі, зазначені в позовній заяві згідно переліку №3.

Відповідно до переліку № 1 сторонами були витрачені кошти на предмети побути в загальному розмірі 336200 грн (а.с.19-28). Згідно переліку № 2 сума витрачених коштів становить 75772 грн (а.с.22). В переліку № 3 вказано витрати в загальному розмірі 260428 грн та в переліку № 4 на суму 19920 грн (а.с.23-26).

Зі змісту п.п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Відповідно до п.30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз'яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, майно, заявлене позивачем як об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, яке вказане в переліках №№ 1, 2, 3, 4 не підтверджене належними доказами, зокрема квитанціями на їх придбання, що унеможливлює встановити час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання) та мету придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.4,12,13,76-82,258,259,263,265,268 ЦПК України, ст. 15,16, 328, 355, 358, 368 ЦК України, ст. 59,60,61,63,70 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, іден.номер НОМЕР_1, прож.м.Андрушівка, АДРЕСА_4 до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідент.номер НОМЕР_2, прож.м.Фастів АДРЕСА_5 про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26 жовтня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей