Справа № 263/7073/18
Провадження № 2/263/1870/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги в якому зменшила та остаточно просила суд: визнати транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», білого кольору, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 19 грудня 2012 року серії НОМЕР_4, спільним сумісним майном подружжя, набутим у період шлюбу; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 215 000 грн., що складає вартість ? частини спільного сумісного майна, припинивши право останньої на частку у спільному сумісному майні подружжя.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона 15 лютого 2003 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 Під час шлюбу у них народилося двоє дітей, а саме: син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4; донька ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_5. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 січня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний. За час шлюбу сторони у справі за спільні кошти придбали майно, а саме: транспортний засіб марки «Volkswagen Tiguan», білого кольору, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 19 грудня 2012 року серії НОМЕР_4, яким на теперішній час користується лише відповідач та не бажає у добровільному прядку розділити майно. Вартість транспортного засобу визначена позивачем за цінами сайту продажу автотранспортних засобів - https://auto.ria.com/uk, відповідно до якого на теперішній час вартість транспортного засобу марки «Volkswagen Tiguan», 2012 року, у середньому становить 16 500 доларів США, що на сьогоднішній день еквівалентно 430 155 грн. Посилаючись на положення ст. ст. 57, 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, позивач просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із вимогами позову, через свого представника ОСОБА_5 направив до суду відзив на позов, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що шлюб між сторонами зареєстрований 15 лютого 2003 року, у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, 08 грудня 2012 року ОСОБА_2 придбав транспортний засіб марки «Volkswagen Tiguan» у СП ТОВ «Ріво-моторс» для потреб сім'ї та у період шлюбу, однак за кошти, надані у борг його батьком. При цьому відповідач у повному розмірі не повернув суму боргу та має зобов'язання перед батьком на суму 175 500 грн. Вважає, що позивач знала про придбання автомобіля за кошти, які він позичив у своїх батьків. Крім цього, на період придбання вказаного автомобіля позивач ніде не працювала. 19 грудня 2012 року відповідач зареєстрував на своє ім'я указаний автомобіль, про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4. Протягом 5-ти років з часу придбання автомобіля та до розірвання шлюбу його батькам: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 - відповідачем самостійно повернуто кошти, надані у борг у сумі 175 500 грн. У подружжя не було грошових коштів на придбання автомобіля, що зумовило їх запозичення.

Також, позивач суму компенсації визначила, виходячи із оголошень про продаж аналогічного майна, розміщених в Інтернет-ресурсах, проте відповідач не погоджується із сумою оцінки автомобіля, вказаною позивачем, оскільки таке питання може бути вирішене органом, наділеним правом оцінки майна, тому посилаючись на положення ст. ст. 12, 13 ЦПК України, вважає, що позивачем не доведено обставин, які мають значення для справи, а саме: вартість транспортного засобу.

Отже, посилаючись на указані обставини та на те, що автомобіль придбаний хоч і в інтересах сім'ї, однак не за особисті кошти подружжя, позивачем не доведена дійсна вартість транспортного засобу, керуючись положеннями ст. ст. 57, 60, 65 СК України, просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з аргументами відповідача, висловленими у відзиві на позов, на адресу суду направила відповідь на відзив, в якому вказала, що за час їх спільного проживання вони жодного разу не позичали кошти, а тому і жодних розписок ні вона, ні відповідач не складали. При цьому позивач жодної згоди на отримання позики відповідачем не надавала та якщо навіть відповідач отримав у батьків кошти у борг, то ці кошти він витратив на власні потреби, а не на купівлю транспортного засобу. За час спільного проживання сторін позивач постійно працювала, підтвердженням чого є трудова книжка та індивідуальні відомості про застраховану особу. У період з 01 лютого 2010 року по 01 березня 2013 року позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною - ОСОБА_4 до досягнення нею трьох років та у цей період не працювала і отримувала допомогу від держави.

Від позивача та його представника разом із позовом надійшло клопотання про витребування доказів, а саме: відомостей щодо придбання (реєстрації) спірного транспортного засобу.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_8 уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на позов, також вказала, що відсутні підстави для витребування доказів, оскільки відповідачем до відзиву долучені відомості щодо реєстрації транспортного засобу та представник відповідача не заперечував обставин реєстрації автомобіля на відповідача, у подальшому подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача - адвокат ОСОБА_5 вимоги позову не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, наведених у відзиві на позов, також у судовому засіданні визнав обставини щодо реєстрації транспортного засобу за відповідачем та вважав за недоцільне у подальшому витребовувати такі відомості із Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області, у подальшому подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 до судового засіданні не з'явилися, попередньо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовчі судові засідання, роз'яснено учасникам процесу їх право та строк для подачі відзиву на позов, відповіді на позов та заперечення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2018 року витребувано у Територіального сервісного центру в м. Маріуполі Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області та в Управлінні патрульної поліції в м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції відомості щодо наявності у ОСОБА_2 транспортних засобів та відомості щодо придбання (реєстрації) спірного транспортного засобу.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 серпня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Фіксування судового процесу у підготовчому судовому засіданні здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 247 ЦПК України.

Судом у відповідності до положень ЦПК України, учасникам справи роз'яснено зміст ст. ст. 12, 13, 42, 49 цього Кодексу, наслідки вчинення та не вчинення процесуальних дій.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань, хоча судом роз'яснювалося сторонам положення ст. ст. 12, 81 ЦПК України щодо обов'язків доведення тих обставин, на які посилається кожна із сторін та про ризики настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням кожною із сторін процесуальних дій.

У підготовчому судовому засіданні сторони вказали, що саме представлені письмові докази підлягають дослідженню на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін та відповідно вважали за недоцільне витребовувати відомості щодо реєстрації транспортного засобу, оскільки сторона відповідача визнала обставини реєстрації автомобіля за відповідачем.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб від 07 листопада 2017 року серії НОМЕР_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 15 лютого 2003 року уклали шлюб, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області вчинений актовий запис № 62, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище - ОСОБА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 січня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син ОСОБА_3, про що в Книзі записів актів громадянського стану про народження 04 серпня 2003 року зроблений актовий запис № 781.

Також, ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народилася донька ОСОБА_4, про що 16 лютого 2010 року у Книзі реєстрації народження вчинений актовий запис № 189.

Відповідно до довідки ТОВ «Клініка здоров'я плюс» від 06 березня 2018 року № 2, сукупний дохід ОСОБА_1 за період вересень 2017 року - лютий 2018 року становить 18 747 грн. 29 коп.

Згідно з договором оренди квартири від 20 березня 2018 року, ОСОБА_1 винаймає квартиру у ОСОБА_10 зі сплатою орендної плати у розмірі 6 000 грн.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 08 грудня 2012 року № 503, укладеного між Спільним українсько-британським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Ріво-моторс» (далі - товариство) та ОСОБА_2, акту прийому-передачі автомобіля за договором № 503 купівлі-продажу від 08 грудня 2012 року, товариство продало, а ОСОБА_2 придбав транспортний засіб марки «Volkswagen Tiguan», кузов НОМЕР_6, двигун НОМЕР_7, за ціною у розмірі 351 000 грн. та указаний автомобіль переданий покупцеві.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 19 грудня 2012 року серії НОМЕР_4, транспортний засіб марки «Volkswagen Tiguan» зареєстрований за ОСОБА_2, державний номерний знак НОМЕР_1.

Указані обставини визнані учасниками справи, тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, окремому доказуванню не підлягають і у суду відсутній обґрунтований сумнів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Позивачем на підтвердження вартості спірного майна - транспортного засобу марки «Volkswagen Tiguan» представлено суду відомості з Інтернет-ресурсу https://auto.ria.com/uk, відповідно до яких вартість спірного транспортного засобу коштує від 13 999 доларів США до 20 000 доларів США, та у зв'язку із цим позивачем середню вартість спірного автомобіля визначено у розмірі 430 000 грн.

Відповідачем до матеріалів справи долучено фотокопію розписки, відповідно до змісту якої 08 грудня 2012 року ОСОБА_2 отримав у своїх батьків: ОСОБА_7., ОСОБА_9. у борг грошові кошти у розмірі 175 500 грн. на придбання автомобіля марки та зобов'язався указану суму коштів повернути 31 грудня 2017 року.

Позивачем на спростування доводів відповідача про те, що вона не мала доходів, представлено копію трудової книжки ОСОБА_1, відповідно до якої на час придбання спірного автомобіля вона працювала техніком у ТОВ «Клініка здоров'я плюс» та відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України в указаний період отримувала дохід, з якого відраховувався обов'язків збір до пенсійного фонду.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено в статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (статті 77, 78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов'язком (статті 12, 81 ЦПК України).

Наведені норми матеріального права та встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що спірний транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, придбаний під час юридичного шлюбу подружжя ОСОБА_1, є їх спільним сумісним майном. Тому і позивачу, як і відповідачу відповідно до статті 63 СК України належить право власності на ? частини вказаного автомобіля.

Той факт, що автомобіль частково придбаний за кошти, які отримані відповідачем за договором позики, у даному випадку не має правового значення через те, що в розумінні вимог статті 57 СК України спірний автомобіль не є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2

Разом з цим, у своєму відзиві на позов ОСОБА_2 повідомив, що він самостійно повернув боргові кошти батькам.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Кошти за укладеним за час шлюбу договором позики позивач одержав для придбання автомобіля, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбаний за рахунок позичених грошових коштів автомобіль, внаслідок укладення договору позики виникає також і зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, та що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, праву на спільну сумісну власність на спірний автомобіль кореспондується боргове зобов'язання - повернення грошової суми, що позичалася на придбання цього автомобіля.

Разом з тим обов'язковою умовою для таких обставин є доведеність, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносили сторони свої особисті кошти в рахунок погашення зобов'язань за договором позики.

Відповідачем не представлено суду жодних доказів, які б указували на те, що отримані ним кошти від батьків на придбання спірного автомобіля, повернуті ним за рахунок особистих коштів, тому його аргументи судом не приймаються.

При цьому, за аргументами самого відповідача, висловленими у відзиві на позов, кошти батькам повернуті до розірвання шлюбу, що дає підстави для висновку про виконання цього зобов'язання спільно сторонами як подружжям.

Не ґрунтуються на дійсних обставинах справи і доводи відповідача про те, що позивач не мала самостійного заробітку, оскільки за відомостями трудової книжки вона має постійне місце роботи, на період придбання автомобіля перебувала у відпустці по догляду за дитиною, що не заперечувалося сторонами, однак перебування позивача у відпустці за змістом статті 60 СК України не позбавляє її права на частину спірного автомобіля, при цьому як зазначено вище відповідачем не доведено беззаперечними доказами, що автомобіль придбаний ним за власні кошти.

З приводу обставин вартості транспортного засобу та аргументів відповідача про те, що позивачем не доведено дійсної вартості автомобіля, то суд керуються наступним.

Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя врегульовані у статті 71 СК України, відповідно до частини 2 якої неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже, поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Cутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

У відповідності до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження обставин вартості спірного транспортного засобу позивачем представлено роздруківку з Інтернет-ресурсу про вартість аналогічного автомобіля.

Відповідач заперечив проти такої вартості автомобіля, вказавши, що його розмір не відповідає дійсності, однак будь-яких доказів на підтвердження іншого суду не представив, безпідставно пославшись на те, що обов'язок доказування вартості автомобіля покладений однобічно на позивача.

У зв'язку з викладеним, оскільки позивачем представлені дані, які містять інформацію щодо предмета доказування, доказів отримання їх з порушенням процесуального закону суду не представлено, на підставі цих даних, за відсутності іншого, можливо встановити дійсні обставини, у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування, тому суд, за відсутності іншого, приймає указану позивачем вартість спірного автомобіля як дійсну на час розгляду справи.

Оскільки сторони не досягли згоди про поділ транспортного засобу, позивач не користується автомобілем, він перебуває у користуванні відповідача, реальний розподіл його не можливий, середня його вартість становить 430 000 грн., вона у передбаченому порядку не спростована відповідачем, спірний автомобіль придбаний сторонами під час шлюбу за спільні кошти, є спільною власністю сторін, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача та їх задоволення у заявлений спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову ОСОБА_1 заявлене клопотання про відстрочення сплати судового збору та ухвалою суду воно задоволене.

Оскільки за цими вимогами, які за своїм змістом є вимогами майнового характеру, до сплати підлягав 1 % ціни позову, що становить 2 150 грн., то у відповідності до положень ч. 9 ст. 10, ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 65, 68, 70, 72 СК України, ст. ст. 364, 372 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 84, 89, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати транспортний засіб марки «Volkswagen Tiguan», білого кольору, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 19 грудня 2012 року серії НОМЕР_4, спільним сумісним майном подружжя, набутим у період шлюбу, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_2.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки «Volkswagen Tiguan», білого кольору, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 19 грудня 2012 року серії НОМЕР_4, припинивши право ОСОБА_1 на ? частини цього автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування ? частини вартості транспортного засобу марки «Volkswagen Tiguan», білого кольору, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 19 грудня 2012 року серії НОМЕР_4, у розмірі 215 000 (двісті п'ятнадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2 150 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецької апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_8, ІПН НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, адреса проживання: АДРЕСА_2, засоби зв'язку відсутні;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_9, ІПН НОМЕР_3, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, інші відомості відсутні.

Суддя О.М. Музика