Справа № 760/9939/18
Провадження № 2/760/4773/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року Солом"янський районний суд м.Києва в складі:

головуючого- судді Кушнір С.І.,

за участю секретаря - Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 16.04.2018 р. звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 п'ятдесят відсотків додаткових витрат, які були понесені нею на розвиток та оздоровлення їх спільного сина ОСОБА_3 у розмірі 135384,35 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що вона з 29 квітня 2007 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2011 р. шлюб з відповідачем було розірвано.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 грудня 2013 р. ОСОБА_2 присуджено сплачувати 600,00 грн. аліментів щомісячно на утримання сина ОСОБА_3.

Позивач зазначає, що син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, аліменти батько сплачує нерегулярно.

У зв'язку з тим, що з січня 2014 р. відповідач не бере участі у спілкуванні, вихованні, піклуванні та догляді за спільною з позивачем дитиною, а також з січня 2013 р. по теперішній час не несе жодних додаткових матеріальних витрат на розвиток та оздоровлення спільного сина, окрім аліментів, що присуджені судом до сплати щомісячно у розмірі 600,00 грн., вона змушена була звернутися до відповідача з листом-вимогою. У листі вона повідомила, що на виховання, розвиток та оздоровлення їхнього спільного сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, їй доводиться витрачати чималі кошти, та просила відповідача відшкодувати 50% цих витрат за період з січня 2013 р. по лютий 2018 р. включно у розмірі 134268,35 грн. шляхом перерахування грошових коштів на її банківський рахунок. Відповідач додаткові витрати не компенсував, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом прав та інтересів їх спільного сина.

Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог, поданої 07.09.2018 р., позивач просила стягнути з ОСОБА_2 п'ятдесят відсотків додаткових витрат, які були понесені нею на розвиток, навчання, лікування та оздоровлення їх спільного сина ОСОБА_3 у розмірі 154455,57 грн.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги, з урахуванням поданої 07.09.2018 р. заяви про збільшення позовних вимог, підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог.

Крім того, відповідачем 27.09.2018 р. до суду було подано відзив на позовну заяву про стягнення додаткових витрат на дитину, підтриманий повністю в судовому засіданні відповідачем та його представником. Відповідно до поданого відзиву, відповідач посилається на те, що він завжди піклувався про фізичний та моральний розвиток їхнього сина, його здорове харчування та належні умови проживання, постійно брав участь у вихованні дитини, разом проводив з ним час, подорожував за кордон. Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.12.2013 р., вирішено було стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 17.07.2013 р. до досягнення дитиною повноліття. Весь цей час щомісячно він сплачує аліменти на користь позивача. Будь-яких доказів з приводу невиконання рішення суду чи наявності заборгованості по сплаті аліментів по вищезазначеному рішенню позивачем не надано. При цьому, також зауважив, що витрати, зазначені позивачем, не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, тощо), відповідно до вимог ст. 185 СК України, та нею не доведені у судовому засіданні. Тому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача та його представника, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2007 р.

Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 29.05.2009 р. В графі батьки зазначено: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2011 р., шлюб укладений 29 квітня 2007 р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_1), який був зареєстрований відділом РАЦСу Солом'янського районного управління у м. Києві, актовий запис № 644, було розірвано.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.12.2013 р., стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 17.07.2013 року до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3, виданим Київським районним у місті Одеса відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1 12 липня 2017 р. зареєструвала шлюб з гр. ОСОБА_6 та змінила прізвище на «ОСОБА_1».

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зазначено, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі.

Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати, тобто надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Додаткові витрати заявляються у зв'язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров'ям дитини або які пов'язані з розвитком здібностей дитини.

Як вбачається з довідки № 65 від 25.10.2013 р., виданій ОСОБА_1, її син ОСОБА_3, 2009 р.н. відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 9 комбінованого типу з 20 жовтня 2011 р. по даний час. Плата за харчування дитини в дошкільному закладі становить 10,00 грн. за день. З 01 жовтня 2013 р. по 31 травня 2014 р. її син відвідує такі додаткові освітні платні послуги: гурток англійської мови - 160 грн. за місяць; танцювально-хореографічний гурток - 130 грн. за місяць; гурток логічного мислення «Ерудит» - 130 грн. за місяць.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що за період з січня 2013 р. по вересень 2018 р. нею особисто понесені додаткові витрати на розвиток, навчання, лікування та оздоровлення їх спільного з відповідачем сина ОСОБА_3 в розмірі 154455,57 грн.

У перелік додаткових витрат на дитину позивач включила: витрати на відвідування гуртків у ДНЗ 01.10.2013 - 31.05.2014 р., сплата за харчування у ДНЗ - 3680,00 грн.; вартість оздоровлення «Санаторій «Дністер» 26.06.2015-08.07.2015 р. - 7813,00 грн.; вартість літнього відпочинку для оздоровлення з 25.06.2016 по 09.07.2016 р. - 13263,29 грн.; вартість відпочинку в Італії у жовтні 2016 р. - 28849,65 грн.; вартість літнього відпочинку у червні 2017 р. до Грузії - 52811,07 грн.; вартість занять у студії танцю з вересня 2016 р. по лютий 2018 р. - 4040,00 грн.; страхові платежі за договором страхування щодо медичного обслуговування з 09.01.2013 по 01.04.2018 р. - 34400,00 грн.; сума витрат понесених на оплату навчальних посібників - 4680,00 грн.; вартість участі у модульній тренінговій програмі «Майстерня успіху» з оздоровчо-навчальною метою та «Майстерня радості» - 20310,00 грн., 1755,00 грн.; сума витрат, понесених на придбання ортопедичного крісла - 8360,00 грн.; сума витрат, понесених на придбання меблів для дитячої кімнати - 27000,00 грн.; сума витрат, понесених на придбання дитячого одягу та взуття з січня 2016 р. по квітень 2018 р. - 9090,31 грн.; сума витрат, понесених на придбання дитячого одягу, під час поїздок з дитиною за кордон (курс НБУ на час написання листа 02.03.2018 р.) - 20925,27 грн.; вартість дитячого дивану «Кузя» - 4259,00 грн.; вартість комплекту дитячої постільної білизни та ортопедичної подушки - 1314,40 грн.; вартість подушки для дитини - 369,00 грн.; вартість дитячої валізи та гаманця - 3999,00 грн.; вартість настільної лампи та бра для дитячої кімнати - 2718,00 грн.; вартість іграшок для розвитку дитини - 2442,71 грн.; вартість велосипеду - 735,00 грн.; вартість самокату - 1499,00 грн.; вартість тенісної ракетки - 799,00 грн.; вартість оренди шатра для святкування дня народження - 400,00 грн.; вартість квитків до кінотеатру - 140,00 грн.; вартість квитка музею - 15,00 грн.; вартість квитка до дитячого розважального центру JOYLAND - 500,00 грн.; вартість використання та інформаційно-консультаційне супроводження комп'ютерної програми «Соробан» - 2802,00 грн.; сума витрат, понесених на оплату за відвідування фітнес клубу «SPORT LIFE» - 11799,00 грн.; витрати на святкування дня народження сина - 4120,44 грн.; оплата велосипеда та замка до нього - 10134,00 грн.; оплата участі у тренінгу - 490,00 грн.; оплата другої частини страхового платежу згідно Договору №1100/290/000408 добровільного медичного страхування - 3100,00 грн.; оплата послуг лабораторії - 135,00 грн.; оплата дитячого клубу «Майстерня радості» - 490,00 грн.; оплата танців - 1800,00 грн.; оплата послуг спортивного клубу - 288,00 грн.; оплата гаманця - 387,00 грн.; оплата одягу, взуття, рюкзака - 4264,00 грн.; оплата шкільних підручників за березень-жовтень 2018 р. - 1065,00 грн.; оплата участі у квесті - 500,00 грн.; відвідування кінотеатру - 100,00 грн.; оплата послуг дитячого розважального центру - 192,00 грн.; іграшки - 540,00 грн. оплата танців - 1800,00 грн.; оплата ремонту телефону - 1450,00 грн.; рюкзак спортивний - 1640,00 грн.

Виходячи зі змісту положень статті 185 СК України можна дійти висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов та їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов'язані з розвитком здібностей дитини, то суду необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини, підтвердити витрати, пов'язані з придбанням усіх необхідних знарядь або інструментів та вказати періодичність їх придбання. Або ж якщо це витрати, пов'язані з особливим станом здоров'я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому, як вбачається з довідки № 224 від 28 серпня 2018 р., виданій ОСОБА_1 Комунальним закладом «Навчально-виховний комплекс «Спеціалізована школа І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням природничих наук - Ліцей « 293» Деснянського району м. Києва, позивач здійснювала оплату за навчальні посібники в період з вересня 2015 р. по травень 2016 р., з вересня 2016 р. по травень 2017 р., з вересня 2017 р. по лютий 2018 р. (24 місяці) в сумі 4680,00 грн., з березня 2018 р. по жовтень 2018 р. (5 місяців) в сумі 1065,00 грн. за сина ОСОБА_3, учня НВК № 293.

Такі витрати на загальну суму 5745,00 грн. (4680,00 грн.+1065,00 грн.) на навчання дитини, які підтверджуються наданими суду доказами, зокрема, копіями накладних, квитанцій і чеків на зазначену суму, можуть бути віднесені до додаткових витрат в розумінні положень ст. 185 СК України.

Що стосується інших витрат на дитину, які позивач просить стягнути з відповідача, то слід зазначити наступне.

Так, у перелік додаткових витрат на дитину позивач включила витрати на: відвідування гуртків у ДНЗ, сплата за харчування у ДНЗ; вартість оздоровлення «Санаторій «Дністер»; вартість літнього відпочинку; вартість літніх відпочинків за кордоном; вартість занять у студії танцю; страхові платежі за договором страхування щодо медичного обслуговування; вартість участі у модульній тренінговій програмі «Майстерня успіху» з оздоровчо-навчальною метою та «Майстерня радості»; сума витрат, понесених на придбання ортопедичного крісла; сума витрат, понесених на придбання меблів для дитячої кімнати; сума витрат, понесених на придбання дитячого одягу та взуття; сума витрат, понесених на придбання дитячого одягу, під час поїздок з дитиною за кордон; вартість комплекту дитячої постільної білизни та ортопедичної подушки; вартість дитячої валізи та гаманця; вартість іграшок для розвитку дитини; вартість велосипеду, самокату та тенісної ракетки; вартість оренди шатра для святкування дня народження; вартість квитків до кінотеатру; вартість квитка музею; вартість квитка до дитячого розважального центру; вартість використання та інформаційно-консультаційне супроводження комп'ютерної програми; суму витрат, понесених на оплату за відвідування фітнес клубу «SPORT LIFE»; витрати на святкування дня народження сина; оплата велосипеда та замка до нього; оплата участі у тренінгу; оплата другої частини страхового платежу згідно Договору №1100/290/000408 добровільного медичного страхування; оплата послуг лабораторії; оплата дитячого клубу «Майстерня радості»; оплату участі у квесті; оплату послуг дитячого розважального центру; іграшки; оплату ремонту телефону; рюкзак спортивний.

Однак, до особливих обставин, з якими законодавець пов'язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ці витрати є необхідними та викликані особливими обставинами.

Так, не надано будь-яких доказів стосовно того, що у дитини є особливі здібності у танцях, в спорті чи ще в якомусь виді творчості.

Крім того, до суду не надано доказів медичних та інших показань, як необхідності здійснювати фізичний розвиток дитини саме відвідуванням фітнес клубу «Спорт Лайф».

Витрати на придбання меблів для дитячої кімнати, велосипеда, самоката, іграшок, тенісної ракетки, одягу, взуття, тощо, так само не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, адже такі витрати по суті є виконанням обов'язку батьків, передбаченого ч. 3 ст. 150 СК України, згідно з якою батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Витрати на придбання путівок для відпочинку не можуть бути віднесені до додаткових витрат на дитину, оскільки позивачем не надано та в матеріалах справи відсутній висновок лікаря про необхідність такого відпочинку, а також в потребі дитини в такому відпочинку з оздоровчою метою.

Так, позивачем надано довідку № 1-04/86 від 23.02.2018 р. відділення «Санаторій «Дністер» ДП «Санаторно-курортний комплекс «МОРШИНКУРОРТ», в якій адміністрація Відділення «Санаторій «Дністер» ДП СКК «Моршинкурорт» підтверджує санаторно-курортне лікування ОСОБА_3 (по путівці № 431602) та ОСОБА_7 (по путівці № 431601), з 26.06.2015 р. по 08.07.2015 р. Вартість путівок становила 7813,00 грн.. Разом з тим, позивач зазначені витрати також включила в загальну вартість додаткових витрат на дитину.

Крім того, позивачем не надано суду жодної медичної довідки у підтверджені стану дитини та потреби його в санаторному лікуванні.

Укладення договору добровільного медичного страхування дитини №1100/290/000408 носить індивідуальний характер та не є додатковими витратами на дитину.

Додатковими витратами позивач також зазначає витрати на закордонні поїздки сина. Зокрема, витрати на літній відпочинок з 26.06.2015 р. по 08.07.2015 р., витрати на відпочинок до Італії у жовтні 2016 р., витрати на відпочинок у Грузії в червні 2017 р.

При цьому, з наданих суду роздруківок щодо вартості бронювання таких поїздок, вбачається, що в таку вартість включено дві дорослих людини та одна дитина.

Крім зазначеного, суд звертає увагу на те, що витрати на закордонні поїздки не зумовлені особливими здібностями дитини та не можуть вважатися додатковими витратами на дитину, адже по суті є супутніми витратами, які позивач понесла під час свого відпочинку.

Враховуючи обставини справи, оцінюючи матеріальний стан відповідача, роблячи значні витрати, які позивач просить компенсувати, остання не могла не розуміти їх попереднього узгодження з відповідачем на предмет фінансової спроможності відповідача при своїх доходах нести такі витрати. Сімейний Кодекс України у статті 181 визначає необхідність саме домовленості між батьками про такі витрати, оскільки вони не відносяться до вже визначених аліментних обов'язків відповідача.

Таким чином, судом встановлено, що зазначені витрати, які позивач просить стягнути з відповідача, не відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, пов'язаних з особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, тому не можуть бути враховані при визначенні загальної суми понесених додаткових витрат на утримання дитини. При цьому, вказані витрати здійснювались позивачем на власний розсуд, без погодження з відповідачем.

Тому, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_2 50% додаткових витрат, які були понесені позивачем ОСОБА_1 на навчання їх спільного сина ОСОБА_3 у розмірі 2872,5 грн.

Судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дитину звільнена від його сплати на підставі закону.

Керуючись ст. 51 Конституції України, Законом України «Про охорону дитинства», п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, ст.ст. 141, 150, 180, 185 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІПН НОМЕР_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2) додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 2872,5 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4) на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: Кушнір С.І.