Справа № 158/2302/18
Провадження № 2/0158/805/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2018 року Ківерцівський районний суд Волинської області
в складі головуючого судді Костюкевича О.К.
секретаря Хмілевській І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Ківерцівського міського виробничого управління житлово-комунального господарства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за квартирну плату та комунальні послуги, -
в с т а н о в и в:
Позивач ОСОБА_2 МВУЖКГ звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за квартирну плату та комунальні послуги.
В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує на те, що ОСОБА_1 є власником квартири № 2, яка розташована в м. Ківерці, вул. Шевченка, 21в, Волинської області та є споживачем житлово-комунальних послуг, які надавались позивачем ОСОБА_2 МВУЖКГ.
Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував зобовязання щодо оплати за надані послуги з утримання будинку, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.08.2015 року становить 7022,88 грн., просить стягнути з відповідача на їх користь борг за несплату житлово-комунальних послуг в сумі 7022,88 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1883,80 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою суду від 21.09.2018 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
04.10.2018 року відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, відповідно якого, останній посилаючись на те, що договір про надання житлово-комунальних послуг між ним та позивачем у справі не укладався, позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, просить в задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Дослідивши представлені письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири № 2, яка розташована в м. Ківерці, вул. Шевченка, 21в, Волинської області.
Відповідно до Договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, укладеного в липні 2001 року між ОСОБА_2 міським виробничим управлінням житлово-комунального господарства, що названий «Власник будинку» та ОСОБА_1 названий «Співвласник», «Власник будинку» забезпечує обслуговування та ремонт житлового будинку за адресою м. Ківерці, вул. Шевченка, 21в/2, загальною площею 68,3 кв.м., а також утримання прибудинкової території, а «Співвласник» приймає участь у витратах на виконання названих робіт.
Пунктом 2.7 вищевказаного договору передбачено, що «Співвласник зобовязується не пізніше останнього дня поточного місяця вносити плату на рахунок «Власника будинку» або підприємства, що обслуговує будинок, за санітарне обслуговування прибудинкової території та допоміжних приміщень будинків, технічне обслуговування будинку відповідно загальній площі квартири, на ремонт відповідної відновної вартості квартири, а також за комунальні та інші послуги (а.с.9).
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно зі статтею 13 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон України «Про житлово-комунальні послуги), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву відповідає обов'язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572 з наступними змінами, власники та наймачі (орендарі) квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, які їм надавалися. Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Крім того, згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов'язання, зокрема, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно карточки взаєморозрахунків квартиронаймача ОСОБА_1 з 01.12.2007 року по 01.08.2015 року, заборгованість останнього за житлово-комунальні послуги становить 7022,88 грн. (а.с.4-5).
Щодо застосування позовної давності до вимог позивача за даним позовом, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Із матеріалів справи вбачається, що судовим наказом від 03.09.2015 року стягнуто з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача Ківерцівського міського виробничого управління житлово-комунального господарства заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 7022,88 грн. (а.с.6).
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.12.2015 року судовий наказ Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.09.2015 року скасовано (а.с.9).
Згідно з частиною третьою статті 118 ЦПК України (в редакції Закону від 18 березня 2004 року №1618-IV) позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.
Разом з тим, згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14: «частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності».
Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Так, з аналізу норм законодавства вбачається, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.
Вказане також підтверджується Правовим висновком Верховного Суду України від 29.03.2017 року по справі № 6-1996цс16, в якому зазначено, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.
Разом із тим, позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за період з грудня 2007 року по серпень 2015 року.
Із даним позовом позивач звернувся 20.09.2018 року.
Враховуючи те, що судовий наказ Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.09.2015 року, скасований ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.12.2015 року, суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з грудня 2007 року по серпень 2012 року включно, а тому у задоволенні зазначеної частини позовних вимог слід відмовити.
Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Ківерцівського МВУЖКГ заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року в сумі 2974,12 грн.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.
В силу ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що він був позбавлений можливості раніше предявити даний позов у зв'язку з відсутністю необхідних коштів для сплати судових витрат через несвоєчасну оплату громадянами спожитих житлово-комунальних послуг, оскільки вважає їх безпідставними. При цьому, позивачем, всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності.
Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що він не підписував договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, оскільки зазначене спростовується наявністю підпису ОСОБА_1 на вищевказаному договорі.
Крім цього, відповідачем ОСОБА_1 не подано до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, що позбавляє суд можливості сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, в тому числі щодо вирішення питання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В силу ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Як вбачається з платіжного доручення № 835 від 19.09.2018 року ОСОБА_2 МВУЖКГ при подачі до суду позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1762 грн.
Судовим наказом Ківерцівського районного суду Волинської області від 03.09.2015 року, який скасований ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 07.12.2015 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Ківерцівського МВУЖКГ судовий збір в сумі 121,80 грн.
Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Ківерцівського МВУЖКГ 1762 грн. судових витрат по сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 256-258, 260, 261, 264, 267, 322, 509, 526, 610 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274-249 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Позов Ківерцівського міського виробничого управління житлово-комунального господарства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за квартирну плату та комунальні послуги задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 міське виробниче управління житлово-комунального господарства, , адреса м. Ківерці, вул. Комунальна, 8, Волинської області.

Відповідач: ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суддя

Ківерцівського районного суду ОСОБА_3

Повне судове рішення складене 19.10.2018 року