ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року

м.Суми

Справа №2-2576/2009

Номер провадження 22-ц/788/1514/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2009 року

в складі судді Лебедько М.М., постановленої у м. Конотоп, повний текст якої складений 20 липня 2009 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

12 жовтня 2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 8127,54 грн заборгованості за кредитним договором.

Під час судового розгляду даної справи 06 листопада 2009 року представник банку Корчевський О.В. подав клопотання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у справі та виконання рішення суду.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2009 року тимчасово обмежено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Миронівка Київської області у праві виїзду за межі України до розв'язання спору і врегулювання зобов'язань по кредитному договору від 06 червня 2008 року.

Виконання ухвали суду доручено адміністрації Державної прикордонної служби України.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2010 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» 6962,64 грн залишку заборгованості за кредитом, 1477,20 грн прострочених відсотків за користування кредитом, 903,43 грн пені, 81,28 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього - 9544,55 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 12,16 грн судового збору.

Відповідач з ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2009 року не погодився та оскаржив її в апеляційному порядку. Вказуючи на порушення судом норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувану ухвалу.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з питанням про обмеження його у праві виїзду за межі України мав право звертатися державний виконавець, а не представник банку. Крім того, зазначає, що кредитну заборгованість згідно рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 березня 2010 року він погасив повністю, що підтверджується відповідними довідками, тобто, перестали існувати підстави для обмеження у праві виїзду за межі України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу скасувати, виходячи з наступного.

Задовольняючи клопотання представника банку, суд першої інстанції вважав, що відповідач має неврегульовані зобов'язання за кредитним договором від 06 червня 2008 року, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» є підставою для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду погодитись не може з наступних підстав.

Як зазначалось вище, Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 8127,54 грн заборгованості за кредитним договором. Одночасно з позовом банк подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача у межах суми кредитної заборгованості.

Проте, ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2009 року заява про забезпечення позову була повернута банку.

Після цього, 06 листопада 2009 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» Корчевський О.В. звернувся до суду з клопотанням про тимчасове обмеження відповідача у праві виїзду за межі України, яке обґрунтував тим, що згідно з п. 2 Указу Президента України «Про заходи щодо забезпечення відновлення стабільності у банківській системі» Кабінету Міністрів України доручено вжити заходів щодо забезпечення додержання вимог закону стосовно тимчасової відмови у виїзді за кордон громадянам України, які мають невиконані кредитні зобов'язання.

Крім того, заявник послався на п. 8 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», яким було встановлено, що на Службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, тимчасове обмеження у праві виїзду з України. Питання щодо обмеження вирішується судом.

Вирішуючи поставлене у клопотанні питання, суд першої інстанції керувався нормою ст. 313 ЦК України, згідно з ч. 4 якої фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом, тобто, як вважав суд першої інстанції, у передбачених нормою ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (у редакції, яка діяла до 29 грудня 2015 року) випадках.

В той же час, застосувавши у даній справі стосовно ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд фактично, тим самим, забезпечив позов, хоча у цивільному процесі станом на той період була відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст. 151-153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, тому колегія суддів вважає, що суд не мав застосовувати вище вказане обмеження на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановлених законом.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (у редакції, яка була чинна до 29 грудня 2015 року) регулював порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначав випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлював порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, ч. 2 ст. 6 вказаного Закону було передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч. 1 цієї статті, зокрема, коли діють неврегульовані аліментні, договірні та інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2), а також коли щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

За змістом вказаної частини ст. 6 Закону можливість обмеження у виїзді не пов'язується з розглядом цивільних справ, а передбачається така можливість для громадян суб'єктів цивільних відносин, які мають неврегульовані відносини до судового розгляду.

Отже, законних підстав для задоволення клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» Корчевського О.В. про тимчасове обмеження відповідача ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України на стадії розгляду спору і врегулювання зобов'язань по кредитному договору від 06 червня 2008 року суд першої інстанції не мав.

Таким чином, ураховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення клопотання представника банку про тимчасове обмеження відповідача у праві виїзду за межі України без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2009 року скасувати.

Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» Корчевського Олександра Вячеславовича про тимчасове обмеження відповідача ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до закінчення провадження у справі та виконання рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - (підпис) С.Г.Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: (підпис) В.І.Криворотенко

(підпис) О.І.Собина