ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 142/1140/16-ц

провадження № 61-1218св17

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4

відповідач - Управління державної казначейської служби України у Піщанському районі Вінницької області,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 1 листопада 2016 року, постановлені суддею Колос С. С.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління державної казначейської служби України у Піщанському районі Вінницької області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органу державної влади.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 9 серпня 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 до Управління державної казначейської служби України у Піщанському районі Вінницької області залишено без розгляду у зв'язку з невиконанням вимог ухвали Піщанського районного суду Вінницької області від 22 липня 2016 року про залишення позову без руху.

Позивач, не погодившись з вказаною ухвалою суду, оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків, а саме сплати судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 1 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто у зв'язку з невиконанням заявником вимог ухвали від 14 вересня 2016 року щодо сплати судового збору.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційними скаргами на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2016 року і ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 1 листопада 2016 року, у яких просить вказані ухвали суду апеляційної інстанції скасувати та повернути справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

В обґрунтування касаційних скарг зазначає, що оскаржувані ухвали постановлені з порушенням норм процесуального права.

Вказує, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту тринадцятого частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» та відповідно до роз'яснень, викладених у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 9 серпня 2016 року залишено без руху у зв'язку з неподанням заявником доказів, які підтверджують сплату судового збору у розмірі 275,60 гривень.

Постановляючи ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд Вінницької області виходив із того, що передбачені пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» пільги зі сплати судового збору не є підставою для звільнення заявника від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на процесуальну ухвалу суду.

Копія цієї ухвали направлялася заявнику для виконання зазначених у ній вимог і отримана ним 20 вересня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 1 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною і повернуто.

Визнаючи апеляційну скаргу неподаною і повертаючи її, суд апеляційної інстанції керувався статтею 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення ухвали, зазначаючи, що заявник не виконав вимог ухвали від 14 вересня 2016 року про залишення його апеляційної скарги без руху, визначену судом суму судового збору не сплатив.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір» апеляційна скарга на судове рішення є самостійним об'єктом справляння судового збору.

За подання апеляційної скарги на ухвалу суду фізичною особою справляється судовий збір за ставкою 0,2 розміру мінімальної заробітної плати (підпункт 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції Закону, чинній на час постановлення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху).

Пункт 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» у редакції Закону, чинній на час постановлення ухвали про залишення апеляційної скарги ОСОБА_4 без руху, передбачав, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Системний аналіз положень Закону України «Про судовий збір» свідчить про те, що судовий збір справляється за подання апеляційної скарги на будь-які ухвали суду, що підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали.

Оскільки ОСОБА_4 оскаржив до апеляційного суду процесуальну ухвалу суду першої інстанції, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягав сплаті на загальних підставах, тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення апеляційної скарги без руху із покладенням на заявника обов'язку сплатити судовий збір у розмірі, визначеному відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», а саме 275,60 гривень.

Встановивши, що ОСОБА_4 не виконав вимог ухвали про залишення його апеляційної скарги без руху, суд апеляційної інстанції правильно керувався частиною другою статті 297 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, та визнав апеляційну скаргу неподаною і повернув заявнику.

Доводи заявника про те, що він звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», відхиляються касаційним судом, оскільки даний пункт передбачає пільги зі сплати судового збору за подання позовних заяв про відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, проте не змінює зміст підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», згідно з яким за подання апеляційної скарги на процесуальну ухвалу суду першої інстанції судовий збір справляється за ставкою 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Посилання заявника в обґрунтування касаційної скарги на пункт 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 є помилковим, оскільки даний пункт стосується правил сплати судового збору особами, які мають пільги відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір», а ОСОБА_4 не надав доказів на підтвердження наявності у нього передбачених цією статтею пільг.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані ухвали суду апеляційної інстанції постановлені з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України залишає касаційні скарги без задоволення, а ухвали апеляційного суду без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Оскільки касаційні скарги залишені без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 1 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов В. А. Стрільчук