Єдиний унікальний номер 242/293/17 Номер провадження 22-ц/775/66/2018
Єдиний унікальний номер 242/293/17 Головуючий у 1 інстанції Владимирська І.М.
Номер провадження 22-ц/775/66/2018 Доповідач Дундар І.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів: Корчистої О.І., Мірути О.А.,

за участю секретаря Глушко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про визнання частково недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2017 року, ухвалене в приміщенні суду в місті Селидове Донецької області о 15-12 годині, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому вказала, що при виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку землевпорядною організацією допущені суттєві порушення земельного законодавства, внаслідок чого фактично межі земельної ділянки не відповідають розмірам зазначеним в акті. З урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати частково недійсним державний акт на право приватної власності в межі від А до Б земельної ділянки площею 0,0884 га, виданий рішенням ОСОБА_2 міської ради від 24 квітня 1996 року №143/2 на ім.`я ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10187, відновити межові знаки земельної ділянки за її суміжної межі від А до Б відповідно до Генерального плану м.Селидове.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2017 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області міжміське управління держгеокадастру у містах Селидовому та Новогродівці, про визнання частково недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення скасувати і ухвалити нове по суті заявлених вимог, оскільки рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду передчасні, незаконні, необґрунтовані та необєктивні: суд не прийняв до уваги, що при виготовлені Державного акту на право власності на земельну ділянку землевпорядною організацією допущені суттєві порушення земельного законодавства, фактично межі належної їй земельної ділянки не відповідають розмірам, зазначеним у державному акті та розміру меж, які зазначені у Генеральному плані міста Селидове.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_2 міської ради та третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області до апеляційного суду не зявилияся, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином під особистий підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, присутніх осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

На підставі п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-УІІІ від 3 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цієї редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що відповідно до державного акту про право приватної власності на землю серія ДН № 10187 виданого на підставі рішення ОСОБА_2 міської ради народних депутатів від 24 квітня 1996 року № 143/2, ОСОБА_3 безоплатно передано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих споруд, яка розташована за адресою: Донецьк область, м. Селидове, вул. Ясна (Чапаєва), буд. № 4 розміром 0,0884 га. В плані зовнішніх меж земельної ділянки № 4 зазначені наступні розміри межі від А до Б 21,5 м. та 24,47 м. суміжна земельна ділянки належить ОСОБА_4; від Б-В 20,2 м. суміжна земельна ділянки належить м. Селидове; від В до Г 48,55 м. землі суміжна земельна ділянки належить ОСОБА_5; від Г до А 19,30 м. землі суміжна земельна ділянки належить ОСОБА_6, протоколом засідання комісії по розгляду питань земельного законодавства ОСОБА_2 міської ради №11 від 14 листопада 2014 року встановлено, що фактів порушеннЯ межі не виявлено, розміри земельної ділянки по вул..Чапаєва , 4 відповідають розмірам, зазначеним в Державному акті.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів порушень вимог закону при видачі державного акту про право приватної власності на землю серія ДН № 10187 та його невідповідність рішенню ОСОБА_2 міської ради від 24 квітня 1996 року №143/2.

Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права.

ОСОБА_7 до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 10 Земельного кодексу УРСР від 18 грудня 1990 року № 561-XII, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі ЗК УРСР), до відання міських ОСОБА_7 народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належала: передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу.

ОСОБА_7 до ст.17 ЗК УРСР передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться ОСОБА_7 народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, ОСОБА_7 народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. ОСОБА_7 народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) ОСОБА_7 народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) ОСОБА_7 народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Згідно із ст.22 ЗК УРСР право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

За змістом ст.107 ЗК України спори з приводу суміжного землекористування громадян розглядаються погоджувальною комісією, склад якої обирається відповідною ОСОБА_7 народних депутатів. У разі недосягнення згоди спір за заявою однієї із сторін розглядається у судовому порядку.

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, ч.2 - збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 просила визнати недійсним державний акт ДН №10187, виданий на підставі рішення ОСОБА_2 міської ради народних депутатів від 24 квітня 1996 року №143/2, оскільки при його виготовленні були допущені суттєві порушення земельного законодавства в результаті яких допущена помилка, фактично межі належної земельної ділянки не відповідають розмірам зазначеним в акті (арк..спр.1-3, 35-38).

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час наявними у справі доказами, обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги, не підтверджуються.

Так, в матеріалах справи міститься витяг з протоколу №11 засідання комісії по розгляду питань земельного законодавства ОСОБА_2 міської ради від 14 листопада 2014 року (арк..спр.49), з якого виходить, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 про погодження меж земельної ділянки було вирішено вважати відмову погодження межі земельної ділянки в м.Селидове по вул..Чапаєва , 4 сусіднім землекористувачем по вул..Чапаєва, 2 необгрунтованою.

8 вересня 2014 року встановлено межі земельної ділянки в натурі, що знаходиться за адресою м.Селидове вул..Чапаєва, 4 (арк..спр.).

Інші письмові докази, які містяться в матеріалах справи, не є належними доказами в даній справі.

ОСОБА_7 до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В матеріалах справи міститься акт обстеження земельної ділянки в натурі станом на 22 липня 2015 року (арк..спр.68), яким встановлено, що землевласником по вул..Чапаєва, 2 громадянкою ОСОБА_8 зі сторони вул..Чапаєва використовується земельна ділянка на 0,90 м більше, ніж зазначено в її державному акті.

Під час розгляду даної справи ОСОБА_8 не приймала участі, питання щодо розміру її земельної ділянки не було предметом судового розгляду. Отже даний акт не береться до розгляду, так як не стосується предмета доказування.

Лист № П-6826/0-0.13-3868/6-17 від 19 вересня 2017 року не може бути доказом у даній справі, оскільки по-перше, як виходить з його змісту, він має інформативний характер, стосується розяснення норм законодавства, а відповідно до ст.115 ЦПК України навіть висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду, по-друге, лист містить розяснення щодо норм права, які не діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Також в матеріалах справи містяться копії документів (арк..спр.8, 9, 20), з яких взагалі неможливо встановити їх зміст, назву та джерело їх походження.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів порушень вимог закону при видачі державного акту про право приватної власності на землю та законно ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до безпідставного посилання на передчасність, незаконність, необґрунтованість та необєктивність рішення суду без зазначення відповідного обґрунтування та фактично повторюють зміст позовної заяви.

Суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи і дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повне судове рішення виготовлено 12 січня 2018 року

Головуючий