печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2018 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Чепізі Є. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у жовтні 2014 року звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача 1 162 500 грн як відшкодування завданої моральної шкоди.

24 вересня 2018 року представник відповідача подав до суду клопотання про залишення позову без розгляду, з підстав повторної неявки позивача у судові засідання 18 червня 2018 року, 12 липня 2018 року, 12 вересня 2018 року і не подання до суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про наявність правових підстав залишити позов без розгляду, виходячи з наступного.

Ухвалою судді від 06 жовтня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків, на виконання якої 13 листопада 2017 року ним направлено до суду копії позовної заяви з додатками до неї /а. с. 13, 16/.

15 листопада 2017 року ухвалою судді у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду /а. с. 18/.

На підставі норми пункту 9 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13 лютого 2018 року представником відповідача Міністерства юстиції України до суду направлено засобами поштового зв'язку відзив на позов /а. с. 34-38/.

Ухвалою судді від 17 травня 2018 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті /а. с. 51-52/.

З матеріалів справи вбачається, що у судові засідання, призначені на 12 вересня та 22 жовтня 2018 року для розгляду справи по суті, позивач, будучи повідомленим належним чином про час, дату і місце їх проведення, не з'явився /а. с. 64, 65-66, 68, 74/.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

За положеннями частини п'ятої статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Тобто, належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився у судове засідання та не подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Положеннями статті 13 ЦПК України встановлено позицію диспозитивності цивільного судочинства, а саме передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За частиною третьою ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої ст. 12, частини першої ст. 20 ЦК України, частини четвертої ст. 12 ЦПК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист, та несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Так, Європейський суд з прав людини відхиляє скаргу заявника на порушення права доступу до суду, якщо він не виявив належної зацікавленості у розгляді своєї справи (остаточне рішення у справі «Каракуця проти України» від 16 травня 2017 року)).

Листом Верховного Суду України від 25 січня 2006 року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Згідно з положеннями пункту 3 частини першої ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду за результатами підготовчого провадження, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Відтак, суд вбачає достатність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_2, без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 14, 20 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-13, 223, 257, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя І. В. Литвинова