печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Матійчук Г.О.,

при секретарі: Саницькій Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук Алли Сергіївни про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи ОСОБА_2 у праві виїду за межі України,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук А.С. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи ОСОБА_2 у праві виїду за межі України, посилаючись на те, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження № 47678750 з примусового виконання виконавчого листа № 757/2911/13-к від 06.04.2015 року виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення з підсудного ОСОБА_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, на користь потерпілого ОСОБА_3 30 352 500 грн.

27.05.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

04.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону його відчуження в межах суми 33387750 грн. Однак, зареєстрованого майна за боржником не значиться. Авто боржника оголошено в розшук. Також, державний виконавець зазначає, що 05.06.2015 року, 09.07.2015 року, 01.09.2015 року, 12.02.2018 року направлено виклик боржнику щодо необхідності з'явитися до державного виконавця та подати декларацію про майновий стан. Однак, боржник до державного виконавця не з'явився.

Крім того, 26.07.2016 року головним державним виконавцем винесено постанову про примусовий привід боржника - ОСОБА_2

Також, державний виконавець 12.03.2018 року виніс постанову про розшук майна боржника.

У зв'язку з тим, що жодного разу боржник не з'явився на виклик державного виконавця, останній був змушений звернутися до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Головний державний виконавець до судового засідання не з'явився, про день та час розгляду подання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд розглянув подання у відсутність державного виконавця, оскільки таке подання розглядається негайно відповідно до положень ст. 441 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів подання, на виконанні у відділі примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження № 47678750 з примусового виконання виконавчого листа № 757/2911/13-к від 06.04.2015 року виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення з підсудного ОСОБА_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, на користь потерпілого ОСОБА_3 30 352 500 грн.

27.05.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та боржнику надано семиденний строк для самостійного виконання з дня винесення відповідної постанови.

05.06.2015 року державним виконавцем направлена боржнику вимога щодо надання письмових пояснень з приводу невиконання ним зазначеного рішення суду та визначена дата та час коли боржник мав з'явитися до державного виконавця особисто. Однак, в матеріалах подання відсутні відомості щодо виконання вищезазначених вимог державного виконавця боржником.

Вподальшому, 03.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 3035250,00 грн.

04.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборона на його відчуження.

Крім того, 05.06.2018 року та 09.07.2015 року на адресу боржника направлялась вимога щодо надання письмових пояснень та щодо необхідності явки до державного виконавця. Однак, в матеріалах подання відсутні відомості щодо виконання боржником вимог державного виконавця.

Постановою державного виконавця 04.06.2015 року оголошено арешт майна боржника та оголошено заборона на його відчуження.

09.09.2015 року державним виконавцем винесено постанову про примусовий привід боржника.

Однак, 06.09.2015 боржник ОСОБА_2 надав письмові пояснення де зазначив, що не буде ухилятися від виконання рішення за виконавчим листом №757/2911/13-к виданого 06.04.2015 року та буде погашати суму боргу на користь ОСОБА_3, зараховуючи відповідні платежі на рахунок, зазначений у вимозі державного виконавця.

У період з 09.09.2015 року по 12.02.2018 року державним виконавцем не були вчинені будь які дії відносно боржника. Тільки 12.02.2018 року головним державним виконавцем Кравчук А.С. направлено на адресу боржника виклик на прийом до виконавця, однак підтверджень щодо вручення або причин не вручення поштового відправлення державним виконавцем не додано до матеріалів подання.

Таким чином, розглянувши фактичні обставини справи, подання державного виконавця з доданими документами, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження у виїзді за кордон ОСОБА_2 з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із п. 2, 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у тому випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Проте, слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України"ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до принципів, зазначених в ст. 12, 13 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до п. 8 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні відомості щодо повідомлення боржника належним чином шляхом направлення вимоги від 12.02.2018 року та підтвердження того, чи отримав або зазначення причин не отримання боржником данного повідомлення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем не було доведено факту свідомого та умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення суду, а тому подання не підлягає задоволенню.

Керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кравчук Алли Сергіївни про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи ОСОБА_2 у праві виїду за межі України - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя Г.О. Матійчук