Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 309/5440/15-ц

провадження № 61-4581св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Приватбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2016 року у складі судді Волощук О. Я. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 07 вересня 2016 року у складі суддів: Боднар О. В., Мацунича М. В., Ігнатюка Б. Ю.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «Приватбанк» (далі - ПАТ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 5 тис. доларів США зі строком повного погашення заборгованості до 22 листопада 2010 року з оплатою за процентною ставкою 18 % річних. Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_2

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 23 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 7 871 долар 45 центів США, що еквівалентно 173 250 грн 58 коп., із яких: тіло кредиту - 2 097 доларів 43 центи США, проценти - 5 388 доларів 37 центів США, штраф (фіксована частина) - 11 доларів 36 центів США, штраф (процентна складова) - 374 долари 29 центів США, яку позивач просив стягнути із солідарних боржників.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 871 долар 45 центів США, що еквівалентно 173 250 грн 58 коп., із яких: тіло кредиту - 2 097 доларів 43 центи США, проценти - 5 388 доларів 37 центів США, штраф (фіксована частина) - 11 доларів 36 центів США, штраф (процентна складова) - 374 долари 29 центів США. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щовнаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 23 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 7 871 долар 45 центів США, яка підлягає стягненню із солідарних боржників. Представником відповідачів ОСОБА_3 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог ПАТ КБ «Приватбанк». Сторони встановили строк дії кредитного договору до 22 листопада 2010 року. Згідно пункту 6.8 кредитного договору сторонами встановлено строк позовної давності 5 років. Позивачем подано до суду позов про стягнення заборгованості з відповідачів 02 листопада 2015 року. Тобто, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 07 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. З наданого банком розрахунку заборгованості, який містить всі необхідні реквізити, не спростований відповідачами та є належним доказом у даній справі, вбачається, що позичальник належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у вказаному позивачем розмірі. Також з цього розрахунку вбачається, що останній платіж позичальником був здійснений 15 серпня 2011 року, що свідчить про визнання ним свого боргу та переривання перебігу позовної давності. Із позовом банк звернувся у листопаді 2015 року, тобто в межах строку позовної давності, який був визначений сторонами кредитного договору у п'ять років. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідачів про те, що порука є припиненою, оскільки у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту починаючи з 23 листопада 2010 року протягом наступних п'яти років, оскільки саме такий строк погодили сторони договору поруки у пункті 12 цього договору. З позовом до поручителя банк звернувся 02 листопада 2015 року, тобто в межах строку дії поруки.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що за кредитним договором позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, а тому перебіг позовної давності за кожним черговим платежем починається з моменту порушення строку його порушення. Із 23 листопада 2008 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором, а із позовом до суду банк звернувся 02 листопада 2015 року. Пославшись на те, що 15 серпня 2011 року він вчинив платіж на погашення кредиту, у зв'язку з чим перервався перебіг строку позовної давності, апеляційний суд не звернув уваги на те, що вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено боржником особисто або уповноваженою особою. Сам по собі розрахунок боргу, складений банком, із зазначенням погашення кредиту 15 серпня 2011 року не свідчить про внесення платежу позичальником.

29 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частинами першою і другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо не встановлено договором поруки.

Суди установили, що 23 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 5 тис. доларів США зі строком повного погашення заборгованості до 22 листопада 2010 року з оплатою за процентною ставкою 18 % річних.

Згідно з пунктами 2.2.2, 2.2.3, 4.1, 4.2 договору позичальник зобов'язаний щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в порядку та строки, визначені у графіку погашення кредиту та відсотків, який є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 4.3 договору при порушенні позичальником будь-якого із обов'язків по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту.

При порушенні позичальником строків платежів за будь-яким із грошових обов'язків, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн. + 5% від суми позову (пункт 6.6 договору).

Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_2

Згідно з пунктом 11 договору поруки, він вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Сторони вищезазначених договорів дійшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу встановлюється тривалістю у п'ять років (пункт 6.8 кредитного договору та пункт 12 договору поруки).

В суді першої інстанції представником відповідачів подано заяви про застосування позовної давності до вимог позивача.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року.

Дійшовши висновку про переривання строку позовної давності вчиненням ОСОБА_1 платежів від 30 грудня 2010 року у розмірі 497 доларів США, від 25 червня 2011 року у розмірі 225 доларів США та 15 серпня 2011 року у розмірі 46 доларів 70 центів США, при цьому керуючись лише наданим банком розрахунком, апеляційний суд не вказав у змісті ухваленого ним рішення, якими належними та достатніми доказами (квитанції, касові ордери, інші документи) підтверджуються обставини внесення особисто ОСОБА_1 (його уповноваженим представником) коштів на оплату зобов'язань за кредитом, дати вчинення цих дій; не дослідив, яка частина боргу (прострочений борг, поточний, заборгованість за конкретний платіжний період) визнається боржником вчиненням платежів за кредитом.

Таким чином, питання про застосування позовної давності у спорі вирішено без належного з'ясування обставин справи, які зумовлюють перебіг строків давності.

Крім того, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитом не пізніше 28 числа кожного місяця до 22 листопада 2010 року включно.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється зі спливом строку виконання зобов'язання.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року.

Тобто, 22 листопада 2010 року позичальник мав обов'язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами. Зі спливом строку виконання зобов'язання припинилося право кредитора нараховувати проценти за кредитом, утакому разі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Разом з тим, за розрахунками боргу банк нараховував проценти на прострочену суму кредиту й після закінчення строку дії договору, а тому обґрунтованість позову в цій частині підлягає перевірці.

Враховуючи допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права, постановлена ним ухвала підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції за статтею 411 ЦПК України.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 07 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

В.В. Пророк

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик