Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 212/2073/16-ц

провадження № 61-31825св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

представники позивача: Земба Ольга Олегівна,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровської області у складі судді Дехти Р. В. від 19 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Барильської А. П., Зубакової В. П., Бондар Я. М. від 24 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору № 223/10/6 від 03 червня 2008 року відповідач ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 20 000 доларів США строком до 01 червня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом виходячи з 13,8 % річних у валюті кредиту.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 21 березня 2016 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 5 174 доларів США 36 центів, банк просив задовольнити позов та стягнути вказану заборгованість з відповідача, а також пеню в розмірі 2 903 грн 52 коп.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість та пеню за кредитним договором №223/10/6 від 03 червня 2008 року станом на 21 березня 2016 року в загальній сумі 5 174 доларів США 36 центів та 2 903 грн 52 коп. пені, в тому числі: заборгованість по кредиту строкова - 4 562 доларів США 00 центів; прострочена заборгованість по кредиту - 514 доларів США 56 центів; поточна заборгованість по процентах - 40 доларів США 45 центів; прострочена заборгованість по сплаті процентів - 57 доларів США 35 центів; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 2 031 грн 73 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів - 871 грн 79 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що оскільки відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, то позивач має право на повернення кредиту з урахуванням процентів за користування кредитними коштами та пені.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, задоволено частково, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2016 року змінено в частині стягнутого з ОСОБА_5 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту, зменшивши цей розмір до 2 029 грн 81 коп., та розміру пені за несвоєчасну сплату процентів, зменшивши цей розмір до 371 грн 77 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду щодо наявності правових підстав для стягнення кредитної заборгованості та процентів з відповідача, проте з урахуванням заяви відповідача застосував позовну давність до вимог про стягнення пені.

У червні 2017 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що заборгованість відповідача по кредитному договору належним чином не підтверджена.Наявність у позивача Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій не звільняє останнього від отримання Індивідуальної ліцензії і факт підписання кредитного договору не свідчить про його справедливість, оскільки позивач переклав ризики, пов'язані із знеціненням національної валюти на відповідача. Крім того, відповідач посилається на те, що при укладенні кредитного договору позивачем було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору суперечать принципу добросовісності, а його наслідки мають істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У жовтні 2017 року до касаційного суду надійшли заперечення позивача ПАТ АБ «Укргазбанк», у яких останній просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін, оскільки рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 03 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 223/10/6 від 03 червня 2008 року, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 20 000 доларів США строком до 01 червня 2018 року зі сплатою за користування кредитом 13,8 % річних у валюті кредиту, що підтверджується заявою про видачу готівки № 192_22 від 03 червня 2008 року.

Обґрунтовуючи позов, ПАТ АБ «Укргазбанк» посилався на те, що починаючи з 14 квітня 2015 року відповідач перестав належним чином (в обсягах та в терміни, які передбачені кредитним договором) сплачувати заборгованість за кредитом, внаслідок чого станом на 21 березня 2016 року виникла заборгованість в загальній сумі 5 174 доларів США 36 центів та 2 903 грн 52 коп. пені, в тому числі: заборгованість по кредиту строкова - 4 562 доларів США 00 центів; прострочена заборгованість по кредиту - 514 доларів США 56 центів; поточна заборгованість по процентах - 40 доларів США 45 центів; прострочена заборгованість по сплаті процентів - 57 доларів США 35 центів; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 2 031 грн 73 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів - 871 грн 79 коп.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За вимогами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет.

Отже, якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-1680цс15 від 10 лютого 2016 року.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, якщо саме вона надавалася за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Апеляційним судом вмотивовано відхилено посилання відповідача про порушення позивачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору на запропонованих банком умовах з врахуванням отриманої від банку інформації, передбаченої частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», його згода з визначеним договором розміром річної відсоткової ставки за кредитом та іншими умовами договору підтверджується наявними в матеріалах справи фінансовими документами, сплатою протягом тривалого часу періодичних платежів згідно умов договору.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження апеляційним судом і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Таким чином доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень в оскаржуваній частині, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій в цій частині щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2016 року в частині, яка не змінена рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року, та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило