Ухвала

19 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 754/12170/16-ц

провадження № 61-46922ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В.О., Олійник А. С., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій та скасування рішення приватного нотаріуса,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня

2018 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року, яке мотивоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду заявник отримала засобами поштового зв'язку 04 жовтня 2018 року.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Ураховуючи наведені заявником обставини, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень підлягає задоволенню.

Разом з тим, вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

З матеріалів касаційного провадження убачається, що у жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С. І. (далі - ПН КМНО Гембарська С. І.), ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій та скасування рішення приватного нотаріуса.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив:

визнати неправомірними дії ОСОБА_6 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в

м. Києві, яка належала ОСОБА_5 відповідно до умов договору іпотеки від

05 лютого 2017 року, який було посвідчено ПН КМНО Івановим П. Ю., зареєстровано в реєстрі за №384, шляхом звернення до ПН КМНО Гембарської С. І., як державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав власності на підставі зазначеного договору іпотеки;

скасувати рішення ПН КМНО Гембарської С. І., як державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав власності на підставі зазначеного договору іпотеки;

скасувати рішення ПН КМНО Гембарської С. І., як державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У травні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року, заяву ОСОБА_5 про забезпечення його позову до ОСОБА_6, ПН КМНО Гембарської С. І., ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій та скасування рішення приватного нотаріуса задоволено.

З метою забезпечення вказаного позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Заборонено ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо квартири АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що нерухоме (спірне) майно, на яке судом першої інстанції накладено арешт, не належало ОСОБА_5 як на час пред'явлення ним позову, так і на час постановлення оскаржуваної ухвали. Крім того, позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що він є власником спірної квартири.

Звертає увагу, що їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від

15 лютого 2017 року належить спірна квартира АДРЕСА_1. Того ж дня нею було зареєстровано право власності на указану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за

№ НОМЕР_1.

Зазначає, що районний суд, накладаючи арешт на спірну квартиру, порушив її право власності щодо вільного користування та розпорядження належним майном.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

На підставі вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Задовольняючи заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що викладені в заяві обставини дають підстави стверджувати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження квартири, внаслідок чого можливе утруднення або унеможливлення виконання рішення у разі задоволення позовних вимог.

Указане відповідає роз'ясненням, яке надано судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обгрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обгрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Доводи касаційної скарги, про те, що ОСОБА_5 не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, є непереконливими, оскільки, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо під ставності застосування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 159 ЦПК України заявник має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживались.

До того ж, відповідно до статті 158 ЦПК України заявник наділений правом подати клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

За таких обставин, доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про порушення її прав накладенням заборони щодо розпорядження належним їй майном є безпідставними.

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а зводиться лише до переоцінки доказів, що не входить до повноважень касаційного суду.

Ураховуючи наведене, ухвала Деснянського районного суду м. Києва від

31 травня 2018 року та постанова Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня

2018 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня

2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій та скасування рішення приватного нотаріуса, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик В. О. Кузнєцов А. С. Олійник