Справа № 457/727/18
провадження №2/457/277/18
УХВАЛА

23 серпня 2018 року м. Трускавець

Суддя Трускавецького міського суду Львівської області Марчук В.І., розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ОСОБА_2 про зобовязання вчинення дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області із позовною заявою до приватного нотаріуса ОСОБА_2 про зобовязання вчинення дій, яким просить зобовязати нотаріуса внести зміни до записів про право власності №891673 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 5, та №890636 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 5, згідно його заяв.

При цьому зазначає, що підставою для звернення з позовом стала відмова нотаріуса вчинити таку реєстраційну дію з майном, як внесення зміни до записів про право власності та скасування іпотеки, з якою він не згідний.

У відповідності до ст. 185 ЦПК України, до відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, викладеним у статтях 175 і 177 цього Кодексу, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження у справі.

При вирішенні питання про відкриття провадження суддя виходить із наступного.

Положеннями абзацу 1 частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до положень пункту 9 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV від 01 липня 2004 року, реєстраційна дія - це державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

А згідно з частиною 1 статті 5, а також пунктом 2 частини 1, пунктом 2 частини 3 статті 10 цього ж закону та підпункту 5 пункту 4, пункту 24 та 32 "Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, у Державному реєстрі прав реєструються (шляхом внесення відповідних записів державним реєстратором) не тільки обтяження речових прав на обєкти нерухомого майна (зокрема і квартири), а й їх припинення, наприклад, шляхом зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна, за наявності певних умов, як це передбачено статтею 74 Закону України "Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року №3425-XII.

При цьому, в силу положень пункту 2 частини 1 статті 10 та пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV від 01 липня 2004 року, нотаріус, виконуючи роль державного реєстратора, виступає суб`єктом владних повноважень, а не учасником цивільних відносин.

Оскільки, з огляду на положення статті 9, частини 3 статті 10 та статті 11 названого закону, при прийнятті рішень щодо вчинення або відмови у вчиненні реєстраційної дії, нотаріус має статус спеціального суб'єкта, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, тобто покладається виконання деяких функцій держави.

Вказаний висновок суду узгоджується і з положеннями пункту 8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" де вказується на те, що спори, що виникають у таких відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

І хоча положення вказаної постанови ґрунтуються на Кодексі адміністративного судочинства України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, нині, положення пунктів 1, 2 та 7 частини 1 статті 4 КАС України нової редакції також передбачають, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або не наданням такою стороною зазначених послуг; суб`єктом владних повноважень є, у тому числі, суб`єкт при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій, на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, за загальним правилом, спори фізичних осіб з нотаріусами з приводу прийняття рішень щодо вчинення або відмови у вчиненні реєстраційної дії, у тому числі при зверненні до суду з вимогою зобов`язати нотаріуса вчинити певну реєстраційну дію коли він відмовив у ній, як спосіб захисту можливо порушеного права, розглядаються не у порядку цивільного, а у порядку адміністративного судочинства, адміністративним судом.

Дійсно, положення абзацу 2 частини 1 цієї ж статті ЦПК України встановлюють спеціальне правило за яким, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, але якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Але з поданого ОСОБА_1 позову не вбачається наявності відомостей про те і посилань на докази, що можуть це підтвердити, що подана ним вимога до нотаріуса є похідною від спору щодо нерухомого майна або прав на нього, відносно якого вона просить суд зобов`язати нотаріуса вчинити реєстраційну дію, що такий спір існує, що він підлягає розгляду в місцевому загальному суді.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

Тому з огляду на це, позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, і тому у відкритті провадження йому слід відмовити. Разом з цим, на виконання частини 5 статті 186 ЦПК України йому слід роз`яснити, що розгляд його справи, на підставі частини 1 статті 19, частини 2 статті 20,частини 1 статті 22 та частини 1 статті 25 КАС України, віднесено до юрисдикції Львівського окружного адміністративного суду.

Отже, керуючись ст. 186 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ОСОБА_2 про зобовязання вчинення дій.

Розяснити позивачу, що розгляд його справи віднесено до юрисдикції Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня її складання шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд Львівської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: ОСОБА_3