ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9382/18Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/4817/154/18 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

секретар - Романюк Х.Ю.

з участю ОСОБА_1 та її представника - адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 липня 2018 року, повний текст якого складено 11 липня 2018 року, ухвалене суддею Позняком В.М. у цивільній справі №607/9382/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на навчання, інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом про стягнення з ОСОБА_3 в її користь 1/2 частини додаткових витрат, понесених нею на навчання їх спільних дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у розмірі 15 029,50 грн., а також інфляційних втрат у розмірі 17 650 грн. 24 коп. та 3% річних у розмірі 2 334, 28 грн.

Позов обґрунтовано тим, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивачка понесла витрати на навчання дочки ОСОБА_6 за період з 1.09.2008 по 30.06.2013 року у розмірі 13 059 грн., та на навчання сина ОСОБА_7, який навчався з 1.09.2014 по 30.06.2016 року - 17 000 грн. Відповідно до частин 1, 2 ст. 185 СК України відповідач повинен відшкодувати половину понесених позивачкою додаткових витрат на навчання дітей. Збільшивши позовні вимоги 15.06.2018 року, ОСОБА_1 просила також стягнути інфляційні втрати та 3% річних.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 липня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 2 500,00 грн. понесених додаткових витрат на утримання (навчання) неповнолітнього ОСОБА_4

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вказує, що судом невірно застосовано норми права, оскільки відповідач в свій час умисно ухилився від надання матеріальної допомоги дітям, а відтак дана обставина надає позивачу право стягнути з відповідача половину коштів, витрачених на навчання дітей. Суд з незрозумілих підстав відмовив у стягненні відповідно до ст. 625 ЦК України, не застосував положення ч.4 ст. 196 СК України та безпідставно відмовив у стягненні інфляційних втрат та 3% річних, так як на момент виникнення спірних правовідносин ч. 4 ст. 196 СК України була чинною.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката ОСОБА_2, які підтримали доводи апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_5 навчалася у Тернопільському національному технічному університеті ім.І.пулюя з 1.09.2008 року до 30.06.2013 року. Навчання було платним, тривало 10 семестрів. Оплата проводилась за кожен семестр. Загальна вартість навчання становить 13 059 грн., що стверджується відповідними квитанціями, що наявні у матеріалах справи.

ОСОБА_4 навчався в Технічному коледжі Тернопільського національного технічного університету ім. І.Пулюя з 1 вересня 2013 року по 30 червня 2016 року на платній основі. За його навчання ОСОБА_1 оплатила загальну сум 17 000 грн. Оплата навчання проводилась посеместрово.

Стаття 185 СК України передбачає обов"язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливим обставинами (розвитком здібностей, тощо).

Як вбачається із змісту ст. 201 СК України, до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином, норми статті 185 СК не застосовуються.

ОСОБА_5 досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення додаткових витрат, понесених позивачкою у зв"язку з оплатою навчання дітей та стягуючи лише 1/2 понесених витрат на навчання сина ОСОБА_8 до моменту досягнення ним повноліття, суд вказав, що встановлений ст. 185 СК України обов"язок брати участь у додаткових витратах стосується лише неповнолітніх дітей. Оскільки на початок навчання 01.09.2008 року дочка ОСОБА_6 досягла повноліття, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача за рішенням суду частини понесених позивачкою додаткових витрат на навчання дочки на підставі норм ст. 185 СК України.

Щодо сина ОСОБА_8, судом стягнуто половину понесених позивачкою витрат на навчання сина до моменту досягнення ним повноліття.

При цьому слід зазначити, що обов"язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина регламентує глава 16 СК України. Зокрема, статтею 199 СК України визначено, що у випадку, якщо повнолітні син, дочка продовжують навчання і в зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Проте, з досягенням дітьми повноліття ні позивачка, ні діти не зверталися з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

За таких обставин суд прийшов до вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення тих додаткових витрат на навчання, які понесені до досягнення сином повноліття.

Також вірним є висновок суду й про відсутність підстав для стягнення інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ч.4 ст. 196 СК України, оскільки ця норма набула чинності лише 17.05.2017 року та не має зворотної дії в часі.

Крім цього, частина 4 ст. 196 СК України передбачає, що платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов"язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред"явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. Оскільки ні рішенням суду, ні домовленістю між батьками відповідачу не встановлювався строк для оплати додаткових витрат, докази пред"явлення відповідачу відповідної вимоги відсутні, тому підстави для стягнення з нього інфляційних втрат та 3% річних відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд з незрозумілих підстав відмовив у стягненні відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів оцінює критично, так як суд першої інстанції чітко в мотивувальній частині вказав, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до правовідносин, які врегульовані положеннями сімейного законодавства.

Рішення суду є законним та обгрунтованим, підстав для його зміни чи скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2018 року.

Головуюча

Судді: