Єдиний унікальний номер 725/4507/18
Номер провадження 2/725/718/18
09.10.2018 року м. Чернівці
Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Войтуна О.Б.
при секретарі: Дженджері К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон, -
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.
Посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням суду від 16 жовтня 2012 року їх шлюб розірвано.
Від подружнього життя у них народилась дитина - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після припинення фактичних шлюбних відносин дитина проживає разом із нею та перебувають на її утриманні. Вона піклується про стан здоров'я та фізичний, духовний розвиток сина.
З 2012 року відповідач самоусунувся від вихованні дитини, добровільно матеріальну допомогу не надає, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку, життям сина не цікавиться.
З метою відпочинку та оздоровлення, розвитку, розширення світогляду сина в період з 30.09.2018 р. по 15.10.2018 року позивачка з сином мають намір здійснити виїзд до Республіки Польща.
Однак відповідач безпідставно у добровільному порядку не надає згоди на виїзд дитини за межі України й відповідно таку свою відмову жодними вагомими аргументами не обґрунтовує.
У зв'язку із тим, що відповідач перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів неповнолітньої дитини, просила надати дозвіл на виїзд за межі України до Республіки Польща неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у її супроводі, без дозволу (згоди) та супроводу їх батька ОСОБА_2 період з 01 листопада 2018 року по 15 грудня 2018 року.
До початку розгляду справи по суті, позивачка подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просила їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, шляхом оголошення у пресі. Письмових заперечень суду не надав. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи по суті подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного:
Так, судом встановлено, що сторони з 14 липня 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюб між ними розірвано 16 жовтня 2012 року.
Від подружнього життя у них народилась дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивачка має намір з метою відпочинку та оздоровлення відвідати з дитиною Республіку Польща.
Разом з тим, відповідач добровільному порядку згоди на виїзд дитини за кордон на оздоровлення та відпочинок разом із нею не надає.
Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.
У статті 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.
Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 150, ч.ч.1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов'язані поважати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
У статті 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.
Згідно вимог ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).
Крім того, відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, зокрема згідно із п. 4 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Отже, законом передбачено можливість надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків за умови, що такий дозвіл має одноразовий характер з визначенням конкретної країни перебування та з вказівкою на певний період часу на протязі якого дитина буде перебувати за кордоном.
На підставі наведеного та враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання необхідної для цього згоди батька, суд вважає за необхідне задовольнити позов та надати позивачці дозвіл на виїзд за кордон без письмової згоди відповідача їх неповнолітній дитині ОСОБА_3.
При цьому, виходячи з того, що чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди та супроводу одного з батьків лише одноразово, із визначенням його початку і закінчення, суд вважає, що позивачці слід надати дозвіл на виїзд з дитиною до Республіки Польща Республіки на період з 01 листопада 2018 року по 15 грудня 2018 року, оскільки вказаний період є достатнім для оздоровлення та відпочинку дитини.
Враховуючи, що суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору.
На підставі наведеного та керуючись Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. ст. 7, 141, 150, 155 СК України, ст. ст. 15-16, 313 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212, 213, 215, 247,258-259,263-265, 280,367 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити в повному обсязі.
Надати дозвіл на виїзд за межі України до Республіки Польща неповнолітній дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі його матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1), без дозволу (згоди) та супроводу його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) на період з 01 листопада 2018 року по 15 грудня 2018 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун