Справа № 750/5361/18
Провадження № 2/750/1521/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

за участю позивача, представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «ВостокБудМонтаж» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку,

в с т а н о в и в:

31.05.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «ВостокБудМонтаж», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість із невиплаченої заробітної плати з урахуванням компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку на загальну суму 43740 грн. 30 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. 00 коп..

Обгрунтовував позивач свій позов тим, що з 15 вересня 2017 року працював у відповідача на посаді машиніста крана автомобільного, посадовий оклад був визначений наказом при прийнятті на роботу та складав 9938 грн. 40 коп. 07.03.2018 року позивач був переведений на посаду майстра будівельних і монтажних робіт з посадовим окладом 8700 грн.. Починаючи з січня 2018 року відповідачем не в повному розмірі нараховувалася заробітна плата. 22.05.2018 року позивач звільнився з роботи за угодою сторін. Станом на день звільнення у підприємства перед позивачем виникла заборгованість із заробітної плати, яка складає за період з 01.01.2018 року по день звільнення 22.05.2018 року з урахуванням компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за три днів після звільнення складає 38924 грн. 03 коп., компенсація за невикористану відпустку строком 16 днів в розмірі 4816 грн. 27 коп., а всього на загальну суму 43740 грн. 30 коп.

Протокольною ухвалою суду від 19.09.2018 року повернуто позивачу заяву про збільшення позовних вимог з підстав недотримання вимог п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві, посилаючись на те, що посадовий оклад позивача з часу його прийняття на роботу фактично становив 7450 грн., саме з цієї суми перераховувалися загальноообов»язкові платежі, а розмір посадового окладу в наказі про прийняття на роботу позивача було вказано помилково, оскільки суперечить штатному розпису. Остаточний розрахунок з позивачем був проведений в день звільнення, що підтверджується видатковим касовим ордером від 23.05.2018 року на суму 28705 грн. 56 коп., а тому відсутня заборгованість перед позивачем.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.09.2017 року позивач на підставі наказу №30-К від 15.09.2017 року був прийнятий на роботу до Приватного підприємства «ВостокБудМонтаж» на посаду машиніста крана автомобільного, з посадовим окладом 9938 грн. 40 коп. з випробуванням строком на 3 місяці.

07.03.2018 року згідно наказу №97-К від 07.03.2018 року позивач був переведений з посади машиніста крана автомобільного на посаду майстра будівельних і монтажних робіт з посадовим окладом 8700 грн. 00 коп. на місяць.

22.05.2018 року позивач був звільнений з роботи з 23.05.2018 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін на підставі наказу №123-К від 22.05.2018 року. Таким чином останній робочий день позивача був 23.05.2018 року та видатковим касовим ордером від 23.05.2018 року позивачу була виплачена заборгованість по заробітній платі на суму 28705 грн. 56 коп. (а.с. 62).

Доводи відповідача щодо того, що позивачу розмір посадового окладу в наказі про прийнятття його на роботу був вказано помилково та фактично становив згідно штатного розпису 7450 грн., не заслуговують на увагу, оскільки, саме трудовою угодою підписаною сторонами, яка визначена наказом про прийняття на роботу ОСОБА_4 №30-К від 15.09.2017 року посадовий оклад останнього був визначений в розмірі 9938 грн. 40 коп.

Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів.

Згідно вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день його звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимог про розрахунки.

За таких обставин, суд вбачає підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь невиплаченої заробітної плати у день звільнення 23.05.2018 року з урахуванням компенсації за невикористану відпустку в розмірі 14164 грн. 74 коп. (42870 грн. 30 коп. 28705 грн. 56 коп. = 14164 грн. 74 коп.), оскільки наявність штатного розпису із посадою позивача, де визначено його посадовий оклад в розмірі 7450 грн. не можу суперечити прийнятому наказу про прийняття на роботу позивача та не виплата всієї суми посадового окладу відповідно до наказу №30-К від 15.09.2017 року в розмірі 9938 грн. 40 коп. не повинна обмежувати право працівника на оплату праці у повному обсязі.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, в судовому засіданні представником відповідача не було спростовано розрахунок заборгованості по заробітній платі зазначений позивачем у позовній заяві.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника звільненому працівникові належних йому сум, підприємство зобовязано виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.05.2018 року по 25.05.2018 року в розмірі 870 грн. 00 коп. При цьому виплату вказаних сум провести після утримання податків та інших обовязкових платежів на користь держави.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, суд вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «ВостокБудМонтаж» (місце знаходження: провул. Ніцая, 3, с. Деснянка, Чернігівський район, Чернігівська область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38132926) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації за невикористану відпустку в розмірі 14164 грн. 74 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.05.2018 року по 25.05.2018 року в розмірі 870 грн. 00 коп. При цьому виплату вказаних сум провести після утримання податків та інших обовязкових платежів на користь держави.

Стягнути з Приватного підприємства «ВостокБудМонтаж» (місце знаходження: провул. Ніцая, 3, с. Деснянка, Чернігівуський район, Чернігівська область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38132926) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 704 грн. 80 коп. у повернення сплачених судових витрат та 1000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено 19.09.2018.

Суддя Л.В. Карапута