Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 463/1115/16-ц

провадження № 61-30573св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - фермерське господарство «Бурки В. В.»,

відповідачі: Львівське обласне управління водних ресурсів «Львівське облводресурсів», держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фермерського господарства «Бурки В. В.» на ухвалу Апеляційного суду Львівської області, у складі судді Ніткевича А. В., від 27 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року фермерське господарство «Бурки В. В.» (далі - ФГ «Бурки В. В.») звернулося суду із позовом до Львівського обласного управління водних ресурсів «Львівське облводресурсів», держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова, у складі судді Шеремети Г. І., від 29 травня 2017 року позов ФГ «Бурки В. В.» до Львівського обласного управління водних ресурсів «Львівське облводресурсів», держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК України, 2004 року.

Не погодившись із вказаною ухвалою ФГ «Бурки В. В.» оскаржило її у апеляційному порядку.

Оскарженою ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 липня 2017 року відмовлено ФГ «Бурки В. В.» у задоволенні клопотання, яке надійшло до апеляційного суду 26 липня 2017 року, про продовження строку для виконання вимог ухвали Апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2017 року. Апеляційну скаргу ФГ «Бурки В. В.» на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ФГ «Бурки В. В.» не виконало вимоги ухвали Апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2017 року, не сплатило судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року у розмірі 1 600 грн, що стало підставою для повернення апеляційної скарги у відповідності до вимог статей 121, 297 ЦПК України, 2004 року. Окрім того, апеляційний суд дійшов висновку про те, що заявник не звільнений від сплати судового збору, оскільки на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору лише за подання позовної заяви до суду першої інстанції.

08 серпня 2017 року ФГ «Бурки В. В.» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 липня 2017 року та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що враховуючи положення пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», характер спору, судовий збір у даній справі не справляється, відповідно не сплачується судовий збір і за подання апеляційної скарги та касаційної скарги, а тому суддя апеляційної інстанції зобов'язаний був розглянути апеляційну скаргу по суті, що не було зроблено, в результаті чого порушено норми Закону України «Про судовий збір» та цивільного процесуального законодавства.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року справу за позовом ФГ «Бурки В. В.» до Львівського обласного управління водних ресурсів «Львівське облводресурсів», держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеними вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 10 березня 2016 року ФГ «Бурки В. В.» звернулося до суду із позовом доЛьвівського обласного управління водних ресурсів «Львівське облводресурсів», держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в якому просило стягнути на свою користь з відповідачів по 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті протиправних дій в. о. начальника Львівського обласного управління водних ресурсів «Львівське облводресурсів» ОСОБА_3, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації. Окрім того, позивач, як на підставу звільнення від сплати судового збору, посилався на положення пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2016 року позовну заяву ФГ «Бурки В.В.» залишено без руху, оскільки заявником не було сплачено судовий збір (а. с. 22).

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 05 травня 2016 року позовну заяву ФГ «Бурки В. В.» повернуто позивачу у зв'язку із невиконанням вимог ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 14 березня 2016 року (а. с. 32).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 вересня 2016 року апеляційну скаргу ФГ «Бурки В. В.» задоволено частково, ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 05 травня 2016 року скасовано і передано питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с. 66).

Підставою для скасування апеляційним судом ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 05 травня 2016 року стало те, що суд першої інстанції неправильно визначив характер спірних правовідносин та предмет позову. Районним судом не враховано, що позивач, мотивуючи свої позовні вимоги, посилався саме на протиправні дії органу державної влади - в. о. начальника Львівського обласного управління водних ресурсів «Львівське облводресурсів» ОСОБА_3.

В подальшому, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19 вересня 2016 року було відкрито провадження у справі (а. с. 72).

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17 січня 2017 року позовну заяву ФГ «Бурки В. В.» залишено без руху, оскільки позивачем не було оплачено судовий збір.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року позов ФГ «БуркиВ. В.» залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК України, від 2004 року.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2017 року апеляційну скаргу ФГ «Бурки В. В.» залишено без руху у зв'язку із несплатою судового збору в сумі 1 600 грн.

Оскарженою ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 липня 2017 року відмовлено ФГ «Бурки В. В.» у задоволенні клопотання, яке надійшло до апеляційного суду 26 липня 2017 року, про продовження строку для виконання вимог ухвали Апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2017 року. Апеляційну скаргу ФГ «Бурки В. В.» на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Повертаючи апеляційну скаргу ФГ «Бурки В. В.» у зв'язку із невиконанням вимог ухвали Апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2017 року щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року, апеляційний суд виходив із того, що заявник не звільнений від сплати судового збору, оскільки на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору лише за подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Однак, із таким висновком апеляційного суду погодитися не можна, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Об'єкти сплати судового збору, тобто процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 Закону України «Про судовий збір». Такими об'єктами є процесуальні документи, які особа подає до суду (позовна заява, апеляційна чи касаційна скарга, заява про перегляд судового рішення тощо). Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 цього Закону).

Згідно з положеннями пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній на час звернення із позовною заявою, судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Порушені незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади права особи можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме: при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Враховуючи зміст позовних вимог та категорію спору, не можна погодитися із висновком апеляційного суду про те, що на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору за подання лише позовної заяви до суду першої інстанції та має сплачувати судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарги.

Повертаючи апеляційну скаргу ФГ «БуркиВ. В.», суд апеляційної інстанції не врахував вищезазначеного та дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги ФГ «Бурки В. В.» на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року у зв'язку із несплатою судового збору.

Також апеляційним судом не було враховано висновки, викладені в ухваліАпеляційного суду Львівської області від 06 вересня 2016 року.

Отже, апеляційний суд безпідставно застосував положення статті 121 ЦПК України, від 2004 року, та повернув апеляційну скаргу ФГ «Бурки В. В.».

Частинами третьою і четвертою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу фермерського господарства «Бурки В. В.» задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 липня 2017 року скасувати, а справу передати на розгляд суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта