Справа № 755/3206/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.,

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійснення права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійснення права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивував тим, що 13 липня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_1 отримує у власність квартиру АДРЕСА_1. Однак відповідно до довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» № 719 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. У зв'язку з чим просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1; усунути перешкоди у користуванні зазначеною квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та її малолітньої доньки ОСОБА_4.

16 березня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху.

29 березня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійснення права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

27 липня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійснення права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

02 жовтня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомила.

Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день про ставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

На підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

13 липня 2015 року між ОСОБА_3 (за договором продавець) та ОСОБА_1 (за договором покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 431, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю квартиру АДРЕСА_1, а покупець зобов'язується прийняти зазначену картиру та оплатити її вартість, (а.с.6-11).

Згідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» в квартирі № 719, від 12 квітня 2017 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).

Згідно акта обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 01 жовтня 2018 року ОСОБА_2 та члени її сім'ї в квартирі АДРЕСА_1 не проживають та не з'являються з кінця 2015 року (а.с. 64).

Позивач просить визнати відповідача та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника (ст. 346 ЦК України).

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач зареєстрована у спірній квартирі, як член сім»ї колішнього власника, але не проживає.

За встановлених обставин позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності, тому позовні вимоги про визнання ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про зняття з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання

Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби.

Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Тому позовні вимоги про зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_2 є передчасними.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково: визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1. В решті позовних вимог слід відмовити.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру - визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у розмірі 704,80 грн. відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 321, 346, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст. ст.ст. 12, 13, 81, 89, 130. 131,133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійснення права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Повний текст рішення складено 12 жовтня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_3.

Відповідач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Суддя Н.Є. Арапіна