_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 1512/3401/2012
Провадження № 2/520/1535/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

За участю представника відповідача -адвоката ОСОБА_1

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування моральної шкоди,

Встановив:

ОСОБА_2 у березні 2012 року звернулась до суду з позовом про витребування автомобіля марки «Toyota Camry» з незаконного володіння ОСОБА_3 та повернути автомобіль власнику ОСОБА_2.Позивачка вимагала стягнути з відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн, стверджуючи, що відповідачі незаконно зробили відчуження належного їй - ОСОБА_2- автомобіля. В жовтні 2012 року позивачка свої вимоги уточнила і просила суд витребувати викрадений у неї автомобіль у ОСОБА_6, зобов'язати ОСОБА_6 повернути їй - ОСОБА_2 автомобіль марки «Toyota Camry». У разі відсутності у ОСОБА_6 автомобіля стягнути з відповідачки вартість автомобіля в сумі 216 000 грн. 13 грудня 2012 року Київський райсуд за клопотанням позивача виніс ухвалу про зупинення провадження по даній справи до вирішення по суті кримінальної справи щодо обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 і ч.2 ст.366 КК України. До провадження судді Калашнікової О.І. справу передано 04.11.2016 року у відповідності до положень ст.11-1 ЦПК України в редакції, чинній на той період часу. Ухвалою суду від 15.02.2018 року провадження по справі було відновлено.

В сьогоднішньому судовому засіданні позивачка вимоги підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_1 позов не визнав з підстав його недоведеності.

Інші відповідачі до суду не з'явились, про час слухання справи сповіщались судом неодноразово, причини неявки суду не повідомили. Відповідач ОСОБА_6 на позов ОСОБА_2 надала в 2012 році письмові заперечення і зазначала, що позовні вимоги ОСОБА_2 є недоведеними.

Суд вислухав позивачку, представника відповідача ОСОБА_4, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВНС 216083 від 15.05.2009 року, автомобіль марки «Toyota Camry»,2002 року випуску належав на праві власності ОСОБА_2 Автомобіль перебував на обліку в МРЕВ Управління державтоінспекції м.Одеси.

На підставі довіреності від імені ОСОБА_2 25.06.2011 року ОСОБА_4 знав автомобіль з обліку і продав його ОСОБА_3, яка зробила відчуження цього автомобіля на користь ОСОБА_6.

ОСОБА_2 доводить, що довіреність на ім'я ОСОБА_4 щодо володіння і розпорядження автомобілем марки «Toyota Camry»,2002 року випуску вона не видавала, що державний нотаріус ОСОБА_5 діяв неправомірно, коли посвідчував цю довіреність, що автомобіль вибув з її власності поза її волею. Позивачка, посилаючись на положення ст.388 ЦК України, вимагає витребувати з незаконного володіння ОСОБА_6 вищевказаний автомобіль, а у разі його відсутності - стягнути з відповідача вартість автомобіля в сумі 216000 грн. ОСОБА_2 стверджує, що неправомірні дії ОСОБА_4 і державного нотаріуса ОСОБА_5 спричинили їй - позивачці- моральну шкоду, тому як викрадення автомобіля порушило звичний стан життя її родини. Моральну шкоду позивачка оцінила в розмір 100 000 грн і саме цю суму вимагає стягнути з відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в солідарному порядку.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і матеріали щодо порушення кримінальної справи (постанова прокурора Сокальського району Львівської області від 04.10.2011 року) у відношенні державного нотаріуса Великомостівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.364 і ч.2 ст.366 КК України.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_1 позов не визнав з підстав його недоведеності.

Представник відповідача ОСОБА_6 надав до суду заперечення на позов і стверджував, що позовні вимоги до ОСОБА_6 є безпідставними, тому як 15.05.2012 року ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу зробила відчуження спірного автомобіля.

Суд дослідив надані сторонами докази та наведені доводи і дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

В частині 3 п. 10 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» містяться такі роз'яснення: майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Судом встановлено і позивачка визнала, що у період з травня 2009 року по червень 2011 року спірним автомобілем володів і користувався син позивачки на підставі довіреності ОСОБА_2 на право користування і розпорядження автомобілем; у сина позивачки виникли боргові зобов'язання перед невідомими їй - ОСОБА_2- особами ромської національності і на погашення цих боргових зобов'язань син ОСОБА_2 передав невстановленим особам автомобіль. В липні 2011 року ОСОБА_2 довідалась про відчуження сином автомобіля і звернулась до правоохоронних органів щодо неправомірних дій державного нотаріуса ОСОБА_5 про посвідчення 23.06.2011 року довіреності від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_4 щодо розпорядження автомобілем марки «Toyota Camry»,2002 року. Стосовно державного нотаріуса 04.10.2011 року було порушено кримінальну справу. Як вбачається з повідомлення прокуратури Львівської області від 21.06.2016 року (а.с.162) ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.04.2015 року скасовано вирок Сокальського райсуду Львівської області від 07.11.2014 року відносно ОСОБА_5, матеріали справи направлені в прокуратуру району для додаткового розслідування.

Таким чином, судом встановлено, що в 2009 році позивач добровільно і свідомо передав у володіння, користування спірний автомобіль своєму синові.

За положеннями ст.388 ЦК України наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Окрім того, як неодноразово роз'яснював ВСУ в постановах по аналогічних спорах, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем, належить встановити дійсного власника майна.

Частина 1 ст.81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У даному випадку позивач не надала належних і допустимих доказів того, що спірний автомобіль вибув з її володіння і користування без її на те волі. ОСОБА_2 доводить, що довіреність на ім'я ОСОБА_4 містить не її підпис, але до матеріалів справи позивач не додала цю довіреність або вирок суду відносно нотаріуса, який посвідчив довіреність (клопотань про витребування цих доказів від позивача до суду не надходило). Відсутні належні докази того, що спірний автомобіль на час вирішення спору знаходиться у відповідача ОСОБА_6 Навпаки, в матеріалах справи містяться відомості (а.с.113-116), що в травні 2015 року відповідач ОСОБА_6 оформила відчуження спірного автомобіля. Позивач після 2013 року не зверталась до суду з клопотаннями щодо реєстрації спірного автомобіля.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння і відшкодування моральної шкоди - відсутні.

Керуючись ст. ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд

Вирішив

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння , відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Дата складання повного тексту судового рішення - 13.09.2018 року.

Суддя Калашнікова О. І.