Справа № 548/1283/18
Провадження №2/548/564/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.10.2018 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді- Миркушіної Н.С.,
за участю секретаря судового засідання - Ващенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління ДМС у Полтавській області державної міграційної служби України, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.
Позовні вимоги мотивував тим, що вона є власником будинку за адресою: м.Хорол Полтавської області, вул. Олега Кошового, 4, І-й тупик, у вказаному будинку зареєстровані крім неї, - відповідачі по справі, донька - ОСОБА_2, яка з 2006 року за вказаною адресою не проживає, донька - ОСОБА_3, яка з 1998 року за вказаною адресою не проживає та колишній зять - ОСОБА_4, який з 2014 року за вказаною адресою не проживає.
Позивач вказує, що реєстрація відповідачів у її будинку обмежує її законні права.
На підставі наведеного позивач прохала визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку за адресою: м.Хорол Полтавської області, вул. Олега Кошового, 4, І-й тупик.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явилася.
У судове засідання представник позивача адвокат ОСОБА_5 не з»явився в позові прохав розглянути справу за їх з позивачем відсутності.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилися з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений відповідно до ч. 11 ст.128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подав, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило.
У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління ДМС у Полтавській області державної міграційної служби України не з»явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді цієї справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи.
Судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що позивач, є власником будинку за адресою: м.Хорол Полтавської області, вул. Олега Кошового, 4, І-й тупик.
У вище вказаному будинку зареєстровані відповідачі по справі : донька позивача- Пащенко ОСОБА_6, «13» квітня ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 2006 року за вказаною адресою не проживає; донька позивача - ОСОБА_3, «23» травня ІНФОРМАЦІЯ_2, яка з 1998 року за вказаною адресою не проживає; колишній зять позивача - ОСОБА_4, «09» серпня ІНФОРМАЦІЯ_3, який з 2014 року за вказаною адресою не проживає, що доводиться актами комісії Хорольської міської ради Полтавської області від 07.05.2018 року та 13.07.2018 року та довідкою Хорольської міської ради Полтавської області №1902від 07.05.2018 року.
Згідно дост. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 47 Конституції України проголошено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ст.150Житлового кодексу Української PCP громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди.
Згідно із ст.156ЖК України та ст.405ЦК України право члена сім'ї власника квартири, який не є його співвласником, на користування цією квартирою обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цій квартирі.
Частиною 1 статті 156ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Статтею 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК України зазначає, що до членів сімї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім'ї) від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття „член сімї Конституційний Суд України виходить з обєктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сімї.
Аналіз змісту норм галузевого законодавства, що регулює питання втрати права користування житловим приміщенням, дозволяє віднести до членів сімї власника осіб, які проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство; колишніх членів сімї власника, зокрема осіб, які проживають з власником, але з певного часу вже не є членами сімї; члени сімї колишнього власника, зокрема особи, які проживають у житлі, право власності на яке перейшло від громадянина, який зберігає сімейні стосунки з користувачами жилого приміщення, до інших осіб; колишніх членів сімї колишнього власника житлового приміщення.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.
У пункті 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут,частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бутиЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбаченіглавою 32 ЦК.
З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.
Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.
Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Отже, суд приходить до висновку, що відповідачів належить визнати втратившими право користування житловим приміщенням будинку.
Крім того формальна реєстрація відповідачіву будинку позивача перешкоджає їй вільно володіти, користуватися і розпоряджатися будинком, з огляду на що, вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку, підлягає до задоволення.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 280 -283 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління ДМС у Полтавській області державної міграційної служби України, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,- задовольнити повністю.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.
Повний текст судового рішення складено 04.10.2018 року.
Суддя : Н.С. Миркушіна