Провадження № 22-ц/4812/60/18 Доповідач апеляційної інстанції Кушнірова Т.Б.
Постанова

іменем України

25 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участі:

-позивача ОСОБА_2,

-представника позивача ОСОБА_3,

-відповідача ОСОБА_4,

-представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 14 червня 2018 року о 14.06 год. суддею цього ж суду Нікітіним Д.Г., у цивільній справі № 487/946/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Миколаївської міської ради, Управління комунального майна Миколаївської міської ради, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Бриз» про скасування рішень, визнання договорів купівлі-продажу та свідоцтв про право власності недійсними, усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями житлового будинку,

в с т а н о в и л а:

20 лютого 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який неодноразово уточнював та обґрунтовував наступним.

Він є співвласником приватизованої квартири АДРЕСА_1 в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1, а тому відповідно до закону водночас й співвласником допоміжних нежитлових приміщень будинку.

Житловий будинок підключений до мережі централізованого опалення, вузол комерційного обліку тепла знаходиться у допоміжному приміщенні будинку.

Протоколом загальних зборів власників будинку від 02 жовтня 2010 року його обрано відповідальним за зняття показників з теплового лічильника, експлуатації та обслуговування. Проте, з жовтня 2016 року він не може зняти показники з лічильника, оскільки допоміжні приміщення знаходиться у власності ОСОБА_4, який не допускає нікого у ці приміщення.

21 грудня 2016 року позивачу стало відомо, що без згоди його та інших власників квартир, рішенням Миколаївської міської ради від 26 квітня 2000 року, згідно додатку від 24 лютого 2006 року, до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягали приватизації шляхом викупу, включено й нежиле приміщення підвалу вказаного будинку № 57-1-57-4, загальною площею 115, 5 кв.м., що складало 9/1000 частин будинку літ. «А-3», яке 07 червня 2006 року за договором купівлі-продажу викупив приватний підприємець ОСОБА_4

До того ж, рішенням Миколаївської міської ради від 26 квітня 2000 року, згідно додатку від 19 червня 2007 року, до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягали приватизації шляхом викупу, включено й нежиле приміщення цокольного поверху №58-1, 58-2 вказаного будинку, загальною площею 155,4 кв.м., що складало 125/1000 частин будинку, яке 06 вересня 2007 року за договором купівлі-продажу викупив приватний підприємець ОСОБА_4

Крім того, з матеріалів інвентаризаційної справи БТІ позивач дізнався, що 17 квітня 2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26 вересня 1997 року видано територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення підвалу першого поверху, сходинкових клітин загальною площею 1 239,0 кв.м. в будинку.

Після відчуження ОСОБА_4 частини нежитлових приміщень, 26 січня 2010 року за рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22 січня 2010 року видано територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення підвалу першого поверху, сходинкових клітин, загальною площею 968,4 кв.м в будинку.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги та посилаючись на порушення вимог ст.ст.1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», позивач остаточно просив визнати незаконними та скасувати вказані рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26 вересня 1997 року та 22 січня 2010 року, скасувати свідоцтво про право власності видане територіальній громаді міста 26 січня 2010 року; визнати незаконними та скасувати рішення Миколаївської міської ради від 24 лютого 2006 року та від 19 червня 2007 року, визнати недійсними договори купівлі-продажу комунального майна укладені 07 червня 2006 року та 06 вересня 2007 року між Фондом комунальної власності міської ради та ОСОБА_4, скасувати їх державну реєстрацію права власності на нерухоме майно; зобов'язати ОСОБА_4 звільнити передані у власність нежитлові приміщення та цокольного поверху та зобов'язати його не чинити позивачу перешкод в доступі до цих нежитлових приміщень; стягнути з ОСОБА_4, Миколаївської міської ради, Управління комунального майна Миколаївської міської ради, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з суми оплаченого судового збору, витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2017 року прийнята відмова представника позивача ОСОБА_3 та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 в частині вимог до ОСОБА_7

Заперечуючи проти позову представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8, посилався, як на сплив позовної давності, так і на безпідставність позовних вимог, зазначав, що позивач є добросовісним набувачем.

Представник Миколаївської міської ради, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради та Управління комунального майна Миколаївської міської ради Гайбатова З.Н. також заперечувала проти позову, посилалась на дотримання вимог діючого законодавства при передачі нежитлових приміщень у власність.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2018 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26 вересня 1997 року №14/22 в частині оформлення права власності та видачі територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення підвалу першого поверху, сходинкових клітин загальною площею 1239,0 кв.м. в житловому будинку А-3 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22 січня 2010 року №80 в частині оформлення права власності та видачі територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення підвалу першого поверху, сходинкових клітин загальною площею 968,4 кв.м. в житловому будинку А-3 за адресою: АДРЕСА_1.

Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, видане Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 26 січня 2010 року Територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради на нежитлові приміщення підвалу першого поверху, сходинкових клітин загальною площею 968,4 кв.м. в житловому будинку А-3 за адресою: АДРЕСА_1, та його державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проведене державним реєстратором Комунального підприємства «Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації».

Визнано незаконним та скасовано рішення Миколаївської міської ради від 24 лютого 2006 року № 43/53 в частині п. 18 додатку 1 до рішення, про те що нежитлові приміщення підвалу по АДРЕСА_1 є приміщеннями комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва та підлягають приватизації шляхом викупу ПП ОСОБА_4

Визнано недійсним договір купівлі-продажу комунального майна 9/1000 нежитлових приміщень підвалу, першого поверху, сходинкових клітин загальною площею 1 239,0 кв.м., в житловому будинку літ. «А-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та складається з нежитлових приміщень підвалу №№ 57-1, 57-2, 57-3, 57-4, загальною площею 115,5 кв.м., укладений 07 червня 2006 року між Фондом комунальної власності міської ради та ОСОБА_4, та скасовано його державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проведене державним реєстратором Комунального підприємства «Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації».

Визнано незаконним та скасовано рішення Миколаївської міської ради від 19 червня 2007 року № 13/11 в частині п. 28 додатку 1 до рішення, про те що нежитлові приміщення цокольного поверху по АДРЕСА_1 є приміщеннями комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва та підлягають приватизації шляхом викупу ПП ОСОБА_4

Визнано недійсним договір купівлі-продажу комунального майна 125/1000 нежитлових приміщень підвалу, першого поверху, сходинкових клітин загальною площею 1 239,0 кв.м., в житловому будинку літ. «А-3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та складається з нежитлових приміщень цокольного поверху №№ 58-1, 58-2, загальною площею 155,4 кв.м., укладений 06 вересня 2007 року між Фондом комунальної власності міської ради та ОСОБА_4, та скасовано його державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проведене державним реєстратором Комунального підприємства «Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації».

Зобов'язано ОСОБА_4 звільнити нежитлові приміщення №№ 57-1, 57-2, 57-3, 57-4, загальною площею 115,5 кв.м в частині підвалу житлового будинку літ. «А-3» та цокольного поверху №№ 58-1, 58-2, загальною площею 155,4 кв.м. житлового будинку літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 перешкод в доступі до нежитлових приміщень №№ 57-1, 57-2, 57-3, 57-4, загальною площею 115,5 кв.м в частині підвалу житлового будинку літ. «А-3» та цокольного поверху №№ 58-1, 58-2, загальною площею 155,4 кв.м. житлового будинку літ. «А-3» за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4, Миколаївської міської ради, Управління комунального майна Миколаївської міської ради, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2560 грн. 00 коп., та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що спірні підвальні приміщення та приміщення цокольного поверху у багатоквартирному будинку відносяться до допоміжних приміщень і підлягали безоплатній передачі при приватизації квартир жильцями відповідного житлового будинку.

Надані позивачем докази свідчать про незаконність прийнятих рішень та укладених договорів та доведеність чинення позивачу перешкод у користуванні майном ОСОБА_4 Також, суд вважав, що до участі у справі залучені усі заінтересовані особи.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просив рішення суду першої інстанції скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд прийняв рішення щодо ОСОБА_4 про нерухоме майно, що належить іншій особі - ОСОБА_10, про що надав витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; не залучив до участі у справі «ініціативну групу» власників квартир в будинку, КП ММБТІ, нотаріуса, вирішив у рішенні їх інтереси; не врахував те, що ОСОБА_4 було поліпшено майно згідно аудиторських висновків від 16 грудня 2005 року та від 01 червня 2007 року. Крім того, на думку апелянта, позовні вимоги щодо оскарження дій і актів органу місцевого самоврядування, а саме Миколаївської міської ради і Управління комунального майна Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївської міської ради підлягали розгляду в порядку Кодексу адміністративного судочинства України. Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач вимагав усунути перешкоди в користуванні допоміжними нежитловими приміщеннями в будинку, а суд зобов'язав ОСОБА_4 звільнити ці приміщення, не визначив статус спірного нерухомого майна. Також не врахував пропущення без поважних причин позовної давності. Суд безпідставно звільнив позивача від сплати судового збору. ОСОБА_4 не було отримано жодної позовної заяви та інших документів з суду. Також не встановлено належних доказів того, що він вчиняв опір та не впускав у приміщення позивача з метою зняття показання лічильників.

У відзиві позивач ОСОБА_6, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та аналогічні з позовом обставини, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 вказаного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним, примусове виконання обов'язку в натурі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Стаття 48 ЦПК України передбачає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач - це особа, яка звернулася до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, якщо вважає їх такими.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб'єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

Отже, позов пред'являється особою, якій належить право вимоги, до особи, яка повинна відповідати за позовом.

З матеріалів справи вбачається, що з 26 вересня 1997 року (рішення виконкому №14/22 від 26 вересня 1997 року) житловий будинок та об'єкти комунального призначення передано до комунальної власності територіальної громади міста.

26 січня 2010 року територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22 січня 2010 року № 80, на нежитлові приміщення підвалу та сходинкових клітин, загальною площею 968,4 кв.м. в житловому будинку за літ. А - 3 по АДРЕСА_1 (а.с.208 - 210).

Нежитлові приміщення підвалу та цоколь по АДРЕСА_1 рішеннями Миколаївської міської ради від 26 квітня 2000 року № 18/7, 24 лютого 2006 року №43/53 та від 19 червня 2007 року №13/11 були включені до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, що підлягали приватизації способом «викупу» (а.с.15-17, 62-63, 100 т.1).

07 червня 2006 року Фонд комунальної власності міської ради продав ОСОБА_4 9/1000 часток нежитлових приміщень, загальною площею 115, 5 кв.м., яке складалося з нежитлових приміщень підвалу, першого поверху, сходинкових клітин, загальною площею 1 239,0 кв.м., під № 57-1, 57-2,57-3,57-4 (а.с.202 - 204 т.1).

06 вересня 2007 року Територіальна громада м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради, від імені якої діяло Управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради, продала ОСОБА_4 125/1000 часток нежитлових приміщень, загальною площею 155,4 кв.м., які складалися з нежитлових приміщень підвалу, першого поверху, сходинкових клітин, загальною площею 1 239,0 кв.м., під № 58-1, 58-2 цокольного поверху (а.с.205-207 т.1).

Рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 23 січня 2009 року зазначеним нежитловим приміщенням надані нові адреси: АДРЕСА_1.

Предметом позову стали вказані рішення виконкому Миколаївської міської ради, міської ради, свідоцтво про право власності та договори купівлі - продажу.

Між тим, як вбачається з Реєстру прав власності на нерухоме майно з 04 березня 2009 року власником нежитлових приміщень цокольного поверху літ. А цок., загальною площею 155,4 кв.м. та нежитлових приміщень, загальною площею 115,5 кв.м. в будинку літ. А-3 по АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування є ОСОБА_10 (а.с.42-43, т.2).

Судом першої інстанції ОСОБА_10 не була залучена до участі у справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не з'ясував та не врахував те, що власником спірного нерухомого майна на час розгляду справи була ОСОБА_10 Тому, на думку колегії суддів, прийняття судового рішення у даній справі стосується її прав, свобод, інтересів та обов'язків, як власника щодо володіння, користування та розпорядження майном.

Стаття 51 ЦПК України передбачає, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала.

Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови від 12 червня 2009р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суд вказаними роз'ясненнями не керувався і в порушення вимог ст.ст.12,51 ЦПК України не роз'яснив позивачу наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, у тому числі і щодо залучення до участі у справі належного відповідача.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст.55 ЦПК України.

Судом не було взято до уваги, що власники спірних нежитлових приміщень змінились, а тому вони повинні приймати участь у справі в якості відповідачів, тому що рішення по справі може вплинути на їх права.

Право власності їх на нежитлові приміщення не оскаржено, а отже вони є законними власниками зазначеного нерухомого майна.

Позивач клопотання про їх залучення до участі у справі в якості співвідповідачів не заявив.

Розгляд справи з неналежним відповідачем або за відсутності всіх належних відповідачів позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості позовних вимог по суті.

Оскільки позовні вимоги заявлені не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, зокрема без залучення до участі у справі ОСОБА_10, як власника спірного нерухомого майна, вирішення даного спору в цілому (враховуючи специфіку спірних правовідносин) без залучення у встановленому процесуальним законом порядку всіх заінтересованих осіб є передчасним.

Відтак, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Таке порушенням норм процесуального права є підставою для скасування рішення, оскільки у такому випадку, відповідно до вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у позові з підстав розгляду справи та прийняття судового рішення про права, свободи, інтереси та обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з позивача на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 3 840 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Миколаївської міської ради, Управління комунального майна Миколаївської міської ради, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради «Бриз» про скасування рішень, визнання договорів купівлі-продажу та свідоцтва про право власності недійсними, усунення перешкод у користуванні допоміжними приміщеннями житлового будинку, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3 840 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді

______________________________________________________

Повний текст судового рішення складено 26.10.2018р.