Постанова

Іменем України

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 760/23460/13-ц

провадження № 61-30703св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач за первинним позовом - ОСОБА_4,

представник позивача за первинним позовом - ОСОБА_5

відповідач за первинним позовом - ОСОБА_6,

представник відповідача за первинним позовом - ОСОБА_7,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_6,

представник позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_7,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

представник відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва в складі судді Коробенка С. В. від 12 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М. від 10 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2013 року ОСОБА_8 звернувся з позовом до ОСОБА_9 про встановлення факту проживання однією сім'єю без укладання шлюбу в період з квітня 2005 року по 30 квітня 2009 року, визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та стягнення з відповідача, в порядку поділу спільного майна подружжя, компенсації половини її вартості в розмірі 128 168, 14 грн. З урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідача компенсацію половини вартості зазначеної квартири в сумі 836 500 грн, а крім того, просив визнати спільним майном подружжя всі зазначені в позові об'єкти спільного побуту та вжитку. Зазначене майно позивач просив передати у приватну власність ОСОБА_6 стягнувши з неї половину його вартості 174 381 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він познайомився з ОСОБА_6 у 2004 році під час святкування нового року в НАК «Нафтогаз України», де вони разом працювали. З травня 2004 року вони з ОСОБА_6 почали зустрічатись, а в квітні 2005 року він зробив їй пропозицію про одруження, на яку вона погодилась, і з того часу вона переїхала жити до нього в квартиру, яку він орендував за адресою: АДРЕСА_3. 30 квітня 2009 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, хоча ще з квітня 2005 року спільно проживали як сім'я, вели спільний побут, виплачували кредит за спільну квартиру. 13 червня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано, у зв'язку із чим він звернувся до суду з позовом про поділ спільно нажитого за час сумісного проживання майна подружжя. Позивач вказував, що саме під час проживання однією сім'єю з відповідачем ними була придбана квартира АДРЕСА_2. Так, 23 червня 2005 року між відповідачем та ЗАТ «Українська будівельна компанія» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, згідно з яким в подальшому після оплати вартості майнового права в сумі 256 336,08 грн та введення будинку в експлуатацію після будівництва, квартира перейшла у власність сторін та зареєстрована на ім'я відповідача. Вартість квартири становить 1 673 000 грн, що підтверджується висновком проведеної на його замовлення оцінки. Крім того, в подальшому за спільні кошти сторін було здійснено ремонт, придбано нерухоме майно на загальну суму 348 762 грн. Ураховуючи необхідність поділу спільного майна подружжя, позивач вважає можливим залишити його у приватній власності відповідача, стягнувши з неї компенсацію вартості його частки в загальній сумі 1 020 881 грн.

ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, у якому просила визнати квартиру АДРЕСА_2 її особистою приватною власністю.

Обґрунтовуючи зустрічний позов ОСОБА_6 зазначила, що до реєстрації шлюбу в квітні 2009 року вона не проживала постійно з ОСОБА_4, в них не було спільного побуту, вони не вели спільне господарство, їх стосунки не мали ознак спільного проживання однією сім'єю. Зазначала, що відразу ж після укладення 23 червня 2005 року договору купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру нею були сплачені кошти на його виконання, які складались з: 100 000 грн, що були надані їй батьками; 156 336 грн, залучених нею на підставі укладеного з АКБ «Укрсоцбанк» кредитного договору. ОСОБА_6 указувала на те, що повернення кредиту також відбувалось за рахунок її батьків, що підтверджується наявністю підписів її батька в банківських платіжних дорученнях та її власних підписів. Звертала увагу на те, що немає жодного платіжного доручення з підписом ОСОБА_4, що підтверджувало б його участь в погашенні кредиту.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_6 право приватної власності на наступне рухоме майно: лавочка для передпокою кована з м'яким сидінням; тумба під умивальник підлогова з двома висувними великими шухлядами; шафа-купе багатофункціональна для передпокою, що вбудована в стіни та приміщення; шафа з відкритими полицями багатофункціональна, що вбудована в стіни та приміщення; набір меблів для кухні; обідній комплект, що складається зі столу та чотирьох стільців; диван-ліжко кутовий, розкладний з викатним механізмом трансформації; тумба під телевізор з висувними шухлядами; гарнітур меблів для спільні, до складу якого входить ліжко двоспальне з узголів'ям із штучної шкіри, дві приліжкові тумби, туалетна тумба, комод з трьома шухлядами, дзеркало бра в спальні (2 шт.); світильник-підсвічувач для дзеркала у ванній кімнаті; водонагрівач моделі «THERMEX ID 80V»; люстра стельована (4 шт.); витяжка марки «ТЕКА»; варильна поверхня електрична Electrolux EHD 60100; духова шафа Samsung FQ 159 STR; холодильник моделі Electrolux ERN29750; машина посудомийна Hotroint-Ariston LST 329АХ/НА; мийка зі штучного каменя; фільтр для води моделі Leader Standart РО-6; кондиціонер настінний моделі GREE Admiral; матрац ортопедичний «Сонлайн»; телевізор моделі Samsung LE32D403; кронштейн для кріплення телевізора до стіни; домашній кінотеатр моделі PHILIPS HTS5591 з акустичною системою 5.1; приставка для IP-TV MAG250 Micro SET-ТОР-ВОХ, а всього рухомого майна загальною вартістю 105 501,10 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості його частки у спільній власності подружжя на рухоме майно в сумі 52 750,55 грн. В іншій частинці позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю задоволено. Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи первісний позов, в частині поділу рухомого майна та визначення суми компенсації 52 750,55 грн, суд першої інстанції виходив із висновків проведеної по справі експертизи та встановленої нею вартості. Також суд встановив, що ремонтні роботи у спірній квартирі, виконані Петро-Павлівським творчим об'єднанням «Промінь», монтаж витяжної вентиляції, ремонт на балконі, не є об'єктами права спільної сумісної власності. Крім того, не підлягають поділу між подружжям двері вхідні, двері у ванну кімнату, двері у спальню, електроарматура (розетки, вимикачі), освітлювачі для стелі, плитка для коридору, плитка для ванної кімнати, плитка для кухні, плитка мозаїка, плитка для балкону, паровий бокс ApoloA, унітаз, рукомийник, дзеркальне полотно у ванній кімнаті, стелаж з п'яти полиць, полиці, труби для сушки рушників, ламінат, шпалери, сантехніка для ванної кімнати, оскільки вказані предмети та матеріали були використані під час здійснення ремонту квартири, станом на момент розгляду справи не являються самостійними об'єктами права власності, оскільки включені до комплексу об'єкту - квартира. Не підлягає також поділу майно, наявність якого не була встановлена на час розгляду справи: антресоль для ванної кімнати, штори та покривало, ролети та москітні сітки. Вирішуючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд встановив, що між сторонами наявний спір щодо права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1). Установивши, що вказана квартира не придбавалась за спільні кошти сторін по справі, суд вважав необхідним задовольнити зустрічний позов та визнати право власності на спірну квартиру за ОСОБА_6

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду зазначив про те, що суд вірно застосував норми матеріального права, розглянув справу без порушення норм процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування зазначеного судового рішення.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати зазначені судові рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову та в частині задоволення зустрічних позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі, та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що факт сумісного проживання позивача з відповідачем без реєстрації шлюбу та придбання квартири, проведення ремонту, покупка рухомого майна за спільні кошти подружжя були підтвердження показами свідків та відповідними фотосвітлинами, які знаходяться в матеріалах справи. Суди попередніх інстанцій не врахували, що в період погашення кредиту позивач та відповідач працювали у НАК «Нафтогаз України» та отримували високу заробітну плату, а тому висновок суду про придбання квартири за особисті кошти ОСОБА_6 не відповідає обставинам справи та спростовується наданими доказами. Також судами не враховано, що відповідач навмисно винесла з квартири частину меблів, що значно знизило їх вартість. На підтвердження даного факту були надані суду фотосвітлини, яким не була надана належна оцінка. Крім того, висновки судів про те, що вхідні двері, освітлювачі для стелі, паровий бокс, рукомийник, дзеркальне полотно, стелажі, полиці, тумби для сушки рушників не є самостійними об'єктами права власності, є помилковим, оскільки у розумінні частини другої статті 181 ЦК України є рухомими речами та підлягають поділу. Крім того ремонтні роботи у спірній квартирі були проведені після реєстрації шлюбу. За рахунок ремонту вартість квартири значно зросла, оскільки квартира була придбана у новобудові, без внутрішнього оздоблення. Суди безпідставно відмовили у задоволенні вимог про стягнення половини вартості ремонтних робіт.

Судові рішення в частині в частині задоволення первинних вимог про розподіл предметів побуту та домашнього вжитку до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною першою статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Суд установив, що 30 квітня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1

Шлюб було розірвано 13 червня 2012 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом.

Установлено, що 23 червня 2005 року між ОСОБА_6 та закритим акціонерним товариством «Українська будівельна компанія» (далі - ЗАТ «Українська будівельна компанія») був укладений договір купівлі-продажу майнових прав, згідно з яким ЗАТ «Українська будівельна компанія» зобов'язалась передати ОСОБА_6 майнове право на отримання у власність новозбудованої квартири № АДРЕСА_1 а ОСОБА_6 зобов'язалась сплатити ЗАТ «Українська будівельна компанія» ціну продажу в сумі 256 226,08 грн.

12 липня 2005 року ОСОБА_6 було сплачено за вказаним договором на користь ЗАТ «Українська будівельна компанія» 100 000 грн.

19 липня 2005 року між ОСОБА_6 та АКБСР «Укрсоцбанк» був укладений договір кредиту № 201/63160, згідно з яким банк надав відповідачу кредит в сумі 156 336 грн на інвестування в житлове будівництво - квартиру № АДРЕСА_1 відповідно до договору № 69/12-2-12. Під час укладення договору ОСОБА_6 письмово підтвердила відсутність проживання однією сім'єю з будь-яким чоловіком без реєстрації шлюбу.

Того ж дня АКБ «Укрсоцбанк» перерахував суму кредиту згідно з вказаним кредитним договором на користь ЗАТ «Українська будівельна компанія», і таким чином вся вартість майнового права згідно з договором № 69/12-2-12 була сплачена відповідачем станом на 19 липня 2005 року, у зв'язку з чим нею було отримане відповідне свідоцтво.

Статтею 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Під час застосування положень статті 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині поділу квартири, суди правильно застосували норми статей 3, 74 СК України та дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт проживання з відповідачем у період після квітня 2005 року у фактичних шлюбних відносинах з веденням спільного господарства, побуту і бюджету, тобто однією сім'єю без перебування у шлюбі між собою, а також придбання квартири за спільні кошти, і факт оплати частини коштів за квартиру за рахунок залученого кредиту не змінює правового статусу квартири, оскільки кредитний договір був укладений між ОСОБА_6 та АКБ «Укрсоцбанк» не в період перебування її шлюбі чи фактичних шлюбних відносинах зі ОСОБА_4, а тому зобов'язання з повернення кредиту за вказаним договором виникли лише у неї, і підстав для їх поширення на ОСОБА_4 навіть після реєстрації шлюбу немає.

Відмовляючи у поділі речей побутового вжитку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що не підлягають поділу між подружжям двері вхідні, двері у ванну кімнату, двері у спальню, електроарматура (розетки, вимикачі), освітлювачі для стелі, плитка для коридору, плитка для ванної кімнати, плитка для кухні, плитка мозаїка, плитка для балкону, паровий бокс ApoloA, унітаз, рукомийник, дзеркальне полотно у ванній кімнаті, стелаж з п'яти полиць, полиці, труби для сушки рушників, ламінат, шпалери, сантехніка для ванної кімнати, оскільки дане майно є невід'ємною частиною спірної квартири. Не підлягає також поділу майно, наявність якого не була встановлена на час розгляду справи: антресоль для ванної кімнати, штори та покривало, ролети та москітні сітки. Також є правильними висновки судів про те, що ремонтні роботи у спірній квартирі, виконані Петро-Павлівським творчим об'єднанням «Промінь», монтаж витяжної вентиляції, ремонт на балконі, не є об'єктами справа спільної сумісної власності.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року в частині позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання об'єктом права спільної сумісної власності та поділ майна: вхідних дверей, дверей у ванну кімнату, дверей у спальню, електроарматура (розетки, вимикачі), освітлювачі для стелі, плитку для коридору, плитку для ванної кімнати, плитку для кухні, плитку мозаїка, плитку для балкону, паровий бокс ApoloA, унітаз, рукомийник, дзеркальне полотно у ванній кімнаті, стелаж з п'яти полиць, полиці, труби для сушки рушників, ламінат, шпалери, сантехніку для ванної кімнати, антресоль для ванної кімнати, штори, покривало, ролети, москітні сітки, ремонтні роботи у спірній квартирі, виконані Петро-Павлівським творчим об'єднанням «Промінь», монтаж витяжної вентиляції, ремонт на балконі залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило