Справа № 127/1788/16-ц
Провадження № 22-ц/772/1557/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 рокуСправа № 127/1788/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідач: ОСОБА_4,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду від 21.05.2018 року, ухваленого о 14 годині 47 хвилин, в приміщенні Вінницького міського суду суддею Луценко Л.В., у цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за прострочення виконання грошового зобов'язання,-

В с т а н о в и в :

02.02.2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за прострочення виконання грошового зобов'язання у вигляді інфляційних втрат та трьох відсотків річних, посилаючись на те, що що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 24.10.2012 року з ОСОБА_4 на його користь стягнуто 180762,15 грн. боргу за договором позики. На виконання рішення суду було відкрито виконавче провадження, проте відповідач рішення суду не виконує ,заборгованість не повертає.Просить суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь за прострочення в 2013-2015 роках виконання грошового зобов'язання індекс інфляції в розмірі 124 183,59 грн. та 3% річних в розмірі 16268,59 грн. ,а всього 140 452,18 грн.

Рішенням Вінницького міського суду від 21.05.2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 20 088,28 грн, з яких: індекс інфляції за час прострочення виконання грошового зобов'язання - 5837,68 грн, 3% річних - 14250,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 200 ,88 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права та залишити заочне рішення Вінницького міського суду від 19.05.2016 року без змін.

Зазначив, що судом допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що іноземна валюта не підлягає індексації, оскільки згідно ст. 625 ЦК України він право на стягнення індексу інфляції за весь час прострочення повернення боргу та три процента річних від простроченої суми.

Крім того, вважає що заочне рішення Вінницького міського суду від 19.05.2016 року помилково скасовано судом першої інстанції, та його необхідно залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

У відзиві ОСОБА_4 заперечує проти скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, а доводи скарги безпідставними.

Відповідно до п.п.8,9 Розділу Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону № №2147 від 03.10.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року встановлено в розмірі 1762 грн.

Ціна позову в даній справі складає 130452,18 грн., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (176000 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочним рішенням Вінницького міського суду 19.05.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 123030,18 грн., з яких: індекс інфляції за час прострочення виконання грошового зобов'язання - 108779,58 грн.; 3% річних - 14250,60 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2018 року заочне рішення Вінницького міського суду від 19.05.2016 року по цивільній справі № 127/1788/16-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення індексу інфляції за час прострочення виконання грошового зобов'язання, скасовано і призначено справу до розгляду за правилами, передбаченими ЦПК України, із змінами та доповненнями станом на 15 грудня 2017 року.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 24.10.2012 року у справі № 22-3464/11 з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_5 180 762,15 грн. з яких 158 340 грн. складає заборгованість за договорами позики в перерахунку на національну валюту України, 3 421,65 грн. - інфляційні втрати та 19 000,80 грн. - 3% річних за час прострочення розрахунку, а також судові витрати в розмірі 120 грн.

Згідно довідки Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області № 15876/07-35 від 21.04.2016 року станом на 21.04.2016 року борг боржником не погашений.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок невиконання відповідачем рішення апеляційного суду від 24.10.2012 року про стягнення коштів , останній зобов'язаний компенсувати позивачу інфляційні втрати та 3% річних за час неповернення коштів , проте вважав, що норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо компенсування втрати грошових коштів внаслідок інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні, а тому виключив з обрахунку суму позики у доларах США і вимоги задовольнив частково.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи, рішення апеляційного суду Вінницької області від 24. вбачається, що між сторонами укладено договори позики у формі розписок ,за якими ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_7 : 07.07.2007 року - 2000 доларів до 31.12.2007 року ; 05.10.2007 року - 14 000 доларів США до 01.06.2008 року ; 14.11.2007 року та 24.11.2007 року відповідно 2 000 євро і 8500 грн. ,які зобов'язувався повернути в березні 2008 року, проте зобов'язання щодо повернення отриманих коштів не виконав.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 24.10.2012 року у справі № 22-3464/11 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 180 762,15 грн., з яких : 158 340 грн. заборгованість за договорами позики в перерахунку на національну валюту України, 3 421,65 грн. - інфляційні втрати лише від суми позики 8500 грн. та 19 000,80 грн. - 3% річних за час прострочення розрахунку, а також судові витрати в розмірі 120 грн.

Відповідно до довідки Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького МУЮ у Вінницькій області від 21.04.2016 року № 15876/07-35 станом на 21.04.2016 року борг ОСОБА_4 перед ОСОБА_7 не погашений.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14.11.2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.

Відповідно до ч.2,5 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Після ухвалення рішення апеляційним судом Вінницької області від 24.10.2012 року ,що відразу набрало законної сили, правовідносини між сторонами були визначені у національній валюті - гривні, оскільки суму заборгованості по позиках у доларах США та євро було стягнуто у гривні за курсом Національного Банку України. Предметом даного позову є стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 втрат від інфляції за користування грошовими коштами відповідно до ст. 625 ЦК України за період 2013 - 2015 років - періоду користування коштами після ухвалення апеляційним судом Вінницької області від 24.10.2012 року судового рішення та визначення наявного між сторонами грошового зобов'язання у гривні.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що прийняття судового рішення про стягнення коштів у гривні не змінює природу грошового зобов'язання ,що визначене у доларах ,а тому до спірних правовідносин норми ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині позики у іноземній валюті не застосовуються , є помилковим. Таку правову позицію займав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у судовому рішенні по справі 127/15624/15-ц від 18 травня 2016 року.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо зазначеного заслуговують на увагу ,суд неправильно застосував норми матеріального права , а тому в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення - про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо вимог апеляційної скарги про залишення в силі раніше постановленого судом у справі заочного рішення ,то ці вимоги задоволенню не підлягають ,оскільки вказане заочне рішення скасоване ухвалою Вінницького міського суду від 17.01.2018 року і не об'єктивно не існує ,а згідно норм цивільно- процесуального Кодексу України вказані вимоги апелянта виходять за межі повноважень апеляційного суду .

Оскільки виконання протягом 2013-2015 років зобов'язання за договорами позики ,визначеного рішенням суду у гривнях, відповідачем не доведено ,з останнього на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати від неповернутої вчасно суми заборгованості та 3% річних.

При цьому апеляційний суд в складі колегії переконаний ,що зазначені компенсаційні суми мають нараховуватись лише на суму заборгованості за позиками в розмірі 158 340 грн. за виключенням стягнутих за попередню прострочку апеляційним судом інфляційних втрат і 3% річних, оскільки подвійне нарахування відсотків на відсотки не допускається. Тому апеляційна скарга та позовні вимоги підлягають задоволенню частково .

Отже , до стягнення підлягає : за 2013 рік - 158340 грн. х 0,5% =791,70 грн.;

за 2014 рік - 158340 грн. х 24,9% =39426,66 грн.

за 2015 рік - 158340 грн. х 43,3% = 68561,22 грн.

та 3% річних - 158 340 х 3% = 4750,20 грн. х 3 роки =14 250,6 грн., а всього стягненню підлягає 123030,18 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374,376,382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду від 21.05.2018 року скасувати .

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов'язання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованість за порушення грошового зобов'язання за 2013 - 2015 роки в розмірі 123030,18 грн., з яких інфляційні втрати - 108 779,58 грн., 3% річних - 14250,60 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_8 - відмовити.

Дані учасників справи: ОСОБА_8, РНПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1

ОСОБА_4, РНПП НОМЕР_2,

адреса: АДРЕСА_2

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Оніщук В.В.

Медвецький С.К.

Згідно з оригіналом:

Суддя: Копаничук С.Г.