КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 761/20243/14-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1692/2018

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду в складі: головуючого судді Желепи О.В., суддів Музичко С.Г., Рубан С.М.,секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року,(постановленої у складі судді Гуменюк А.І.) про зміну способу і порядку виконання рішення суду

в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ЧернявськоїОлени Степанівни про повернення банківського вкладу, відсотків та втраченої вигоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 14 вересня 2016 року звернулась до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року у зв'язку з тим, що Постановою НБУ № 898 від 17.12.2015 року ліцензію від АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано, а сам Банк вирішено ліквідувати , рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО № 230 від 18.12.2015 розпочато процедуру ліквідації Банку з 18.12.2015 року по 17.12.2017 року, за таких обставин рішення суду виконати неможливо, а тому просила змінити спосіб та порядок виконання рішення шляхом стягнення з уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

22 травня 2017 року Шевченківським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою , ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу , в якій просила її скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити спосіб і порядок виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року, постановивши ухвалу про стягнення з уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ВаледюкаВладислава Сергійовича за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів (,04053 м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) банківський вклад у розмірі 40 814, 23 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 1 026 477 (один мільйон двадцять шість тисяч чотириста сімдесят сім) гривень 80 коп., відсотки за банківським вкладом у розмірі 1 096,55 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 27 578 (двадцять сім тисяч п'ятсот сімдесят вісім) гривень 23 коп., а всього 41 910,78 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 15 березня 2016 року складає 1 054 056 (один мільйон п'ятдесят чотири тисячі п'ятдесят шість) гривень 03 коп.

Скаргу обґрунтовує тим, що 16 серпня 2016 року позивачем було подано до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського району м. Києва заяву про прийняття на виконання виконавчого листа на стягнення заборгованості із ПАТ «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни.

01 вересня 2016 року після відкриття виконавчого провадження від Боржника надійшов лист, в якому вказано, що Постановою НБУ № 898 від 17.12.2015 року ліцензію від АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкладено, а сам Банк вирішено ліквідувати і, що рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО № 230 від 18.12.2015 розпочато процедуру ліквідації Банку з 18.12.2015 року по 17.12.2017 року. Оскільки відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банківських установ здійснюється в спеціальному порядку, виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття рішення НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Вказала на те, що за таких обставин виконавче провадження відносно банку було закрито, а тому державний виконавець не може виконати рішення суду .

Виходячи з цього, зазначила, що суд першої інстанції при постановленні ухвали не вірно дослідив матеріали справи і тому прийшов до помилкового рішення.

До апеляційного суду представником відповідача подано відзив , в якому він просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Посилався на те, що згідно з п. 3-1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку - боржника є підставою закінчення виконавчих проваджень, відкритих стосовно банку-боржника. Частиною 5 вище зазначеної статті Закону встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, вище наведені обставини унеможливлюють розгляд заяви ОСОБА_2 в порядку ст. 435 ЦПК України.

Також, зазначив, що Позивач у встановлений законом строк не звернулася з кредиторськими вимогою, а тому вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними (ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»)

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник доводи скарги підтримали.

Представник банку доводи скарги заперечував.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд вважав встановленими такі обставини.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської ОлениСтепанівни про повернення банківського вкладу, відсотків та втраченої вигоди, яке набрало законної сили, позовні вимоги було задоволено частково із Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської Олени Степанівни на користь ОСОБА_2 стягнуто кошти у розмірі 41 910,78 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 15 березня 2016 року складає 1 054 056 грн.03 коп.

Як вбачається із матеріалів справи, 15 серпня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва Заявнику було видано виконавчий лист на підставі якого, 18 серпня 2016 року, було відкрито виконавче провадження № 51970173 та яке, згідно постанови державного виконавця від 21 квітня 2017 року, закінчене відповідно до п. 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 05.01.2017 р.).

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що виконавче провадження по виконанню рішення суду закінчено, що унеможливлює розгляд заяви по суті.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом ч. 3 ст. 435 ЦІІК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції Закону від 05.01.2017р.) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку - боржника є підставою закінчення виконавчих проваджень, відкритих стосовно банку-боржника. Частиною 5 вище зазначеної статті Закону встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою старшого державного виконавця Відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Салемон A.A. від 21.04.2017 р. виконавче провадження № 51970173 закінчено, а виконавчий документ направлено ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку.

За таких обставин заява ОСОБА_2 не може бути розглянута в порядку ст. 435 ЦПК України.

Крім того, в прохальній частині апеляційної скарги заявник просить змінити боржника на уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Валедюка Владислава Сергійовича, в той час як в заяві, яка подавалась до суду першої інстанції була зазначена особа ЧернявськаОлена Станіславівна.

Тобто, скаржник в поданій апеляційні скарзі вийшла за межі, заявлених в районному суді вимог.

Також, зі змісту поданої заяви вбачається, що фактично заявник просила не про зміну способу і порядку виконання рішення, а про заміну боржника у виконавчому провадженні, а саме: просила провести стягнення не з банку, з яким вона перебувала в договірних відносинах і з якого були рішенням суду стягнуті кошти на фонд гарантування вкладів фізичних осіб, за рахунок коштів якого і просила повністю виконати рішення суду.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснила, що вона отримала від фонду гарантовану суму 200 000 грн., проте вважає що увесь вклад має повертатись їй за рахунок коштів фонду.

Такі доводи скаржника не ґрунтуються на Законі і суд дійшов вірного висновку, що не може бути замінено сторону у закінченому виконавчому провадженні, згідно ст. 442 ЦПК України, якою передбачено, що в разі вибуття однією із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Виконання рішення суду, після відправки виконавчого листа до фонду у зв'язку з закінченням виконавчого провадження, через ліквідацію боржника має проводитись в порядку передбаченому спеціальним законом.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скарги щодо не вірного дослідження судом першої інстанції матеріалів справи і прийняття внаслідок цього помилкового рішення, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390, 435, 442 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2018 року .

Головуючий Желепа О.В.

Судді Музичко С.Г.

Рубан С.М.