АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/831/17 Номер провадження 22-ц/786/1716/18Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Гальонкіна С.А., Абрамова П.С., при секретарі: Діхтяр Т.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_12 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про поновлення договору оренди земельної ділянки та зобов'язання укладення додаткової угоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_12 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про поновлення договору оренди земельної ділянки та зобов'язання вчинити дії щодо укладення додаткової угоди.

Позовна заява мотивована тим, що 18 травня 2005 року між ним та Миргородською районною державною адміністрацією було укладено договір оренди земельної ділянки строком на десять років. Даний договір зареєстровано у Миргородському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України, про у Державному реєстрі земель 16 січня 2006 року вчинено запис за № 01.Маючи намір поновити дію договору оренди землі, він у встановленому законом та пункту 8 укладеного договору оренди порядку, а саме 15 грудня 2015 року звернувся до відповідача з клопотанням про поновлення договору оренди, на яке останній ніяким чином не відреагував, не направив згоду на запропоновані умови додаткової угоди та не повідомив про відсутність (наявність) заперечень щодо поновлення дії договору. Враховуючи викладене, ОСОБА_12 просив суд визнати договір оренди землі від 18 травня 2005 року поновленим та зобов'язати відповідача укласти додаткову угоду до договору оренди на новий строк.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року позов задоволено частково. Визнано поновленим договір оренди земельної ділянки від 18 травня 2005 року, укладений між ОСОБА_12 та Миргородською районною державною адміністрацією, зареєстрований у Миргородському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України 16 січня 2006 року за № 01 з додатковою угодою №1 від 04 січня 2007 року, згідно якого ОСОБА_12 передано в оренду земельну ділянку площею 43,1017 га, яка розташована на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в редакції додаткової угоди погодженої сторонами договору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 серпня 2017 року вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач на час звернення з вимогою про поновлення договору оренди землі продовжує користуватися спірною ділянкою на умовах визначених у договорі, належно виконує свої обов'язки за цим договором та своєчасно сплачує орендну плату, а тому після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. При цьому, як орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, ОСОБА_12 своєчасно повідомив про це орендодавця, проте відповідач не надіслав орендарю у встановлений законом строк відмови в поновленні договору, тому договір вважається поновленим.

З наданих матеріалів справи вбачається, що дане судове рішення вже переглядалося судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Так, ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2017 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області відхилено, рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області залишено без задоволення, а рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2017 року залишено без змін.

З рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року не погодилась адвокат ОСОБА_11, яка представляє осіб, що не брали участі у справі, але вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов'язки наступних осіб:ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10. Тому, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вищезазначені громадяни на момент розгляду справи в суді першої інстанції та на підставі законно виданих наказів ГУ Держгеокадастру у Полтавській області оформлювали право власності на земельні ділянки, які були виділені із масиву земельної ділянки, відносно якої ОСОБА_12 звернувся в суд за поновленням договору оренди. І на момент набрання чинності рішенням суду по даній справі, вищевказані громадяни вже були власниками земельних ділянок, що були виділені законним шляхом із масиву земельної ділянки, відносно якої ОСОБА_12 звернувся в суд для поновлення договору оренди. Однак, жодного із перелічених власників землі не було залучено до участі у даній справі, хоча рішення суду напряму впливає на їх права власності, права володіння і користування землею.

Перевіркою наявності доводів апеляції щодо наявності прав у апелянта, як представника осіб, які не брали участь у розгляді справи, на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент винесення рішення судом першої інстанції вказані особи з метою реалізації намірів на отримання земельних ділянок у власність звернулися до відповідача з відповідними заявами та отримали дозвіл на виготовлення проектної документації, а тому зважаючи на викладене позовні вимоги та предмет судового розгляду в цілому стосувався їх законних інтересів, що відповідно дає їм право на апеляційне оскарження та проведення апеляційного розгляду по суті.

Позивач по справі ОСОБА_12 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримуючи рішення суду першої інстанції, прохав апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення, а рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні представники апелянта та сторін по справі, за відсутності позивача, який будучи належним чином та завчасно повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився направивши свого представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 18 травня 2005 року між ОСОБА_12 та Миргородською районною державною адміністрацією було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 46,0 га строком на десять років, яка знаходиться на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно додаткової угоди № 1 від 4 січня 2007 року площу орендованої земельної ділянки зменшено до 43,1017 га. Вказаний договір оренди та додаткову до нього угоду №1 зареєстровано у Миргородському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України, про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідні записи за № 01 від 16 січня 2006 року та за № 03 від 17 січня 2008 року.

До закінчення строку дії договору орендар ОСОБА_12 15 грудня 2015 року направив відповідачу клопотання про поновлення договору оренди земельної ділянки та додаткову угоду, які подані ним у порядку і строки встановленні статтею 33 Закону України «Про оренду землі» та пункту 8 договору оренди земельної ділянки від 18 травня 2005 року. Однак, вказане клопотання позивача орендодавцем по суті розглянуто не було.

До моменту звернення позивача до суду, останній продовжував добросовісно користуватися земельною ділянкою та сплачувати орендну плату, використовуючи земельну ділянку за цільовим призначенням.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_12 суд першої інстанції виходив з того, що позивач є добросовісним орендарем, дії якого виразилися у продовжені користування ним земельною ділянкою та внесенні відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору, що свідчить про його намір скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди земельної ділянки, строк дії якого закінчився, а тому прийшов до висновку що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому повно з'ясував обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Виходячи з доводів апеляційної скарги та висновків судів всіх інстанції, щодо дотримання позивачем встановленої законом процедури для поновлення договору оренди, колегія суддів підтримуючи правильність та обґрунтованість зазначених висновків, здійснює перегляд оскаржуваного рішення місцевого суду лише в частині оцінки висновків щодо доведеності факту порушення відповідачем переважного права позивача на поновлення договору оренди та необхідності його захисту, та порушення даним рішенням місцевого суду прав, свобод та інтересів апелянтів.

Згідно з положеннями чинного законодавства, якими врегульовано дані правовідносини, та роз'ясненнями, наданими судам в абзаці 4 пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» в разі закінчення зазначеного в договорі строку оренди переважне право орендарів на поновлення договору оренди, передбачене статтею 33 Закону від 6 жовтня 1998 р. № 161-ХІУ «Про оренду землі», поширюється на випадки, коли земля знову передається в оренду.

Порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 4 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди з новим орендарем: при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; у разі недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю в поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент закінчення договору оренди землі, тобто станом на 16.01.2016 року спірна земельна ділянка залишалася у користуванні позивача, при цьому останній маючи намір на поновлення договору вжив всіх заходів для реалізації свого переважного права встановленого законом.

Причиною своєчасного не поновлення договору оренди та не укладення додаткової угоди, стала позицію відповідача, який в цілому не заперечуючи щодо клопотання позивача маючи намір на подальше використання спірної земельної ділянки на умовах оренди, спочатку висунув для узгодження свої варіанти деяких умов договору, а подальшому безпідставно залишив клопотання позивача без розгляду.

За таких умов, на думку колегії суддів, зважаючи на те, що на момент закінчення договору оренди відповідач мав намір на подальше використання спірної земельної ділянки на умовах оренди, фактично розпочав процес узгодження та укладення додаткової угоди з відповідачем, безпідставно зволікав з його завершенням тривалий час так і залишивши клопотання позивача без розгляду, переважне право позивача на поновлення договору оренди землі, було порушено та підлягало судовому захисту.

Із наведених апелянтами доводів та наданих доказів вбачається, що громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, будучи учасниками антитерористичної операції, користуючись своїми правами, передбаченими ч.4 ст.13 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», ст.6 і ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і ст. 118 Земельного кодексу України, прийняли рішення отримати безоплатно у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

У лютому 2017 року вищевказані громадяни, як учасники АТО, звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із відповідними клопотаннями про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області за межами населених пунктів.

15.03.2017Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області було видано Накази №2831-сг, №2838-сг, №2852-сг, №2861-сг, №2856-сг, №2859-сг, №2835-сг, №2850-сг, №2857-сг, якими було надано дозволи громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 відповідно на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області за межами населених пунктів.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області було прийнято 26.06.2017 та набрало чинності 02.11.2017.

Так, наказами №9482-сг, №9480-сг, №9495-сг, №9488-сг, №9491-сг, №9484-сг, №9479- сг, №9481-сг, №9478-сг від 18.09.2017 ГУ Держгеокадастру у Полтавській області проекти землеустрою цих громадян-учасників АТО були затверджені та вирішено надати земельні ділянки площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Ромоданівської селищної ради Миргородського району Полтавської області за межами населених пунктів у власність громадянам ОСОБА_2 кадастровий номер НОМЕР_2, ОСОБА_3 кадастровий номер НОМЕР_4, ОСОБА_4 кадастровий номер НОМЕР_10, ОСОБА_5 кадастровий номер НОМЕР_3, ОСОБА_6 кадастровий номер НОМЕР_9, ОСОБА_7 кадастровий номер НОМЕР_7, ОСОБА_8 кадастровий номер НОМЕР_5, ОСОБА_9 кадастровий номер НОМЕР_8, ОСОБА_10 кадастровий номер НОМЕР_6.

30.09.2017 року вказані особи провівши державну реєстрацію своїх прав стали законним та повноцінним власниками вказаних земельних ділянок.

Будучи власниками земельних ділянок апелянти до позивача з питань врегулювання питань подальшого використання останнім належних їм земельних ділянок, чи повернення їх їм, не зверталися. За захистом своїх прав в судовому порядку також не зверталися.

З наведеного вбачається, що на момент винесення рішення судом першої інстанції апелянти будь-яких прав на земельні ділянки, які входили на той час до єдиного масиву, який перебував у користуванні позивача не мали. Факт отримання останніми дозволів на розроблення проектної документації, не означав позитивного рішення про надання їх у власність останніх та виникнення у них відповідних речових прав, а тому підстав для залучення вказаних осіб до участі у розгляду справи у місцевого суду не було. На правильність даних висновків вказує і позиція відповідача в суді першої інстанції, яким дані обставини місцевому суду не повідомлялися та відповідних клопотань не заявлялося. Дані обставини також вказують на те, що фактично оскаржуваним рішенням суду питання про права, свободи та інтереси апелянтів не вирішувалися, а відповідно факт визнання на той час поновленим договір оренди землі між сторонами, права останніх не порушував та стосувався лише прав та інтересів сторін.

За таких обставин доводи апелянтів є необґрунтованими та не можуть вважатися безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Це при тому, що рішення суду першої інстанції, не обмежує апелянтів, як власників земельних ділянок у здійсненні свого права на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю та вирішенні з позивачем у порядку передбаченому законом всіх питань пов'язаних з орендою останнім належного їм нерухомого майна.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 19 вересня 2018 року.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ С.А. Гальонкін /підпис/ П.С. Абрамов

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: