Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 724/1971/15-ц

провадження № 61-11155св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Чупікової В. В. Лисака І. Н., Перепелюк І. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2006 року до 27 лютого 2014 року, під час якого придбали автомобіль Mersrdes-Benz 110. ОСОБА_2 23 січня 2014 року без згоди позивача продав вказаний автомобіль ОСОБА_3 Автомобіль Mersrdes-Benz 110 є спільною сумісною власністю подружжя, розпорядження ним здійснюється за спільною згодою співвласників, а згода другого з подружжя має бути виражена письмово. За відсутності такої згоди, вчинений договір купівлі-продажу є недійсним. Майно вибуло з володіння позивача поза його волею, на підставі недійсного договору купівлі-продажу.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила: визнати недійсною та скасувати довідку-рахунок, якою ОСОБА_2 відчужив автомобіль Mersrdes-Benz 110 ОСОБА_3; визнати спільним сумісним майном подружжя автомобіль Mersrdes-Benz 110; визнати за нею право власності на 1/2 частину цього автомобіля.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 серпня 2016 року (в складі судді Руснака А. І.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний автомобіль був проданий ОСОБА_2 у період, коли сторони підтримували сімейні стосунки та перебували в шлюбі, а кошти, отримані від його продажу, були використані на потреби сім'ї.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Визнано за ОСОБА_1 право на 1/2 частину автомобіля Mersrdes-Benz 110 як на частку в майні подружжя. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 831 грн судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не довів, що отримані від реалізації автомобіля кошти використані на потреби сім'ї, отже, за позивачем повинно бути визнано право на 1/2 частину спірного автомобіля. Позивач має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого автомобіля. Проте з такими вимогами остання не зверталася до суду.

У касаційній скарзі, яка у листопаді 2016 року подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що дружина та чоловік зобов'язані розпоряджатися спільною сумісною власністю за взаємною згодою, а відчуження автомобіля може відбуватися лише за письмовою згодою іншого з подружжя. Оскільки встановлено факт відчуження автомобіля без згоди позивача, тому спірний правочин необхідно визнати недійсним та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину цього майна. Відчуження спірного автомобіля порушує право власності позивача.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

05 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 10 листопада 2006 року, який був розірваний рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 лютого 2014 року.

Суди також встановили, що в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали за спільні кошти автомобіль Mersrdes-Benz 110, який був зареєстрований за ОСОБА_2

Автомобіль Mersrdes-Benz 110 на підставі довідки рахунку 23 січня 2014 року знятий з обліку для реалізації.

28 лютого 2014 року ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу, за умовами якого автомобіль Mersrdes-Benz 110 перейшов у власність ОСОБА_3

Встановлено, що позивач згоди на відчуження автомобіля ОСОБА_3 не надавала.

Відповідно до частини п'ятої статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

У статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласником виключно за взаємною згодою.

Установлено, що відповідач без згоди позивача 23 січня 2014 року зняв з обліку для реалізації спірний автомобіль, який є спільною власністю подружжя, та відчужив його 28 лютого 2014 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_3

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 лютого 2014 року, яке має преюдиційне значення для вирішення цього спору, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинили

шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства з грудня

2013 року.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що кошти від продажу спірного автомобіля були використані в інтересах сім'ї, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин у матеріалах справи немає, а доказування в силу вимог процесуального закону не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої та третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 08 квітня 2015 року в справі № 6-7цс15, законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Отже, сама по собі відсутність згоди одного з подружжя (ОСОБА_1.) на відчуження майна другим з подружжя (ОСОБА_2.) не може бути підставною для визнання недійним правочину (договору купівлі-продажу автомобіля Mersrdes-Benz 110 від 28 лютого 2014 року).

Позивач заявила позовні вимоги про визнання недійсною та скасування довідки-рахунку, якою ОСОБА_2 відчужив автомобіль Mersrdes-Benz 110 ОСОБА_3; визнання спільним сумісним майном подружжя автомобіля Mersrdes-Benz 110; визнання за нею права власності на 1/2 частину цього автомобіля.

Оскільки позивачем не доведено наявності правових підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, а справи в порядку цивільного судочинства розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, тому відсутні підстави для задоволення позову в межах заявлених вимог.

Отже, помилковим є висновок апеляційного суду про визнання за позивачем права власності на спірне майно, оскільки, як встановлено судами, власником майна є ОСОБА_3, договір купівлі-продажу автомобіля є чинним, а заявлені вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 автомобіля Mersrdes-Benz 110 (що презюмувалося б у разі поділу майна подружжя на підставі статті 60 СК України, за умови наявності майна) не є належним та ефективним способом захисту порушеного права.

Разом з тим позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості спірного майна (автомобіля Mersrdes-Benz 110), оскільки, якщо один із подружжя здійснив відчуження майна чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Судами неправильно застосовані вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржені судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено, тому судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, скасування свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В.Пророк

В. М.Сімоненко

І.М. Фаловська