Дата документу 24.10.2018
Справа № 334/5745/18
Провадження № 2/334/3344/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйніковій О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення заборгованості із заробітної плати, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення заборгованості із заробітної плати, моральної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що позивач працює в Концерні «МТМ» з 15 жовтня 2009 року. З 10 травня 2016 року позивач займає посаду електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду ділянки з обслуговування та експлуатації електроустановки ДТТЕ.

Наказом №736 було встановлено доплату за роботу у важких і шкідливих умовах праці в розмірі 4% від посадового окладу.

Сума недоплаченої компенсації за роботу в шкідливих умовах за травень-червень 2018 року склала 104,38 грн.

Позивач просить стягнути суму недоплаченої компенсації та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо можливості задоволення позовних вимог. Вказав, що позивачу проводяться доплати до заробітної плати за роботу в шкідливих умовах відповідно до фактично відпрацьованого часу в шкідливих умовах відповідно до табелю відпрацьованого часу. В травні-червні 2018 року в звязку із проведенням профілактичних робот за місцем роботи позивача фактично були відсутні шкідливі умови праці. Окрім того, зазначив, що позивачем не обґрунтовано заподіяння моральної шкоди та її розрахунок.

Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та з'ясувавши її дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 працевлаштований в Концерні «МТМ» на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 4 розряду ділянки з обслуговування та експлуатації електроустановки ДТТЕ.

Згідно з наказом №736 від 19 жовтня 2017 року ОСОБА_1П, встановлено доплату за роботу у важких і шкідливих умовах праці у розмірі 4% до його посадового окладу.

Відповідно до розрахункових листів за травень 2018 року ОСОБА_1 нараховане 102,81 грн. доплата за шкідливі умови праці, за червень 2018 року 189,69 грн.

Згідно з табелем працівників, працюючих в шкідливих умовах праці, за травень-червень 2018 року у період з 17 травня 2018 року по 31 травня 2018 року, з 1 червня 2018 року по 3 червня 2018 року був відсутній фактор шуму.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Частиною 2 цієї статті визначено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно з ч.2 ст. 100 КЗпП України на важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я встановлюється підвищена оплата праці.

Відповідно до ч.4, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Доплати за умови праці встановлюються відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 03.10.86 р. N 387/22-78 "Об утверждении Типового положения об оценке условий труда на рабочих местах и порядка применения отраслевых перечней работ, на которых могут устанавливаться доплаты рабочим за условия труда", чинність якої не втрачена відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року N 1545-XII "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР", і проводяться на робочих місцях, на яких виконуються роботи, передбачені галузевими переліками робіт з важкими і шкідливими (особливо важкими та особливо шкідливими) умовами праці у відсотках до тарифної ставки (окладу) лише за неможливості усунення шкідливих виробничих чинників організаційними або інженерно-технічними заходами.

Тобто право на встановлення доплати за несприятливі умови праці виникає у працівника не за професією, за якою він працює, не за посадою, яку він обіймає, а за виконання відповідних видів робіт, на яких визнано важкі та шкідливі, або особливо важкі та особливо шкідливі умови праці згідно з атестацією робочого місця. Перелік конкретних робіт, робочих місць і розміри доплат за несприятливі умови праці є додатком до колективного договору підприємств, організацій та відокремлених підрозділів і затверджуються одночасно із заходами щодо поліпшення умов праці.

Пільги та компенсації встановлюються за результатами атестації робочих місць за умовами праці пропорційно фактично відпрацьованому часу в несприятливих умовах праці, тобто за фактичний час зайнятості працівників на робочому місці зі шкідливими умовами праці. Робочим часом вважається час, протягом якого працівник виконує свої трудові обовязки відповідно до розпорядку, графіку роботи або умов трудового договору, контракту. До робочого часу включається підготовчо-заключний час, оперативний час і час обслуговування робочого місця, тобто весь час працівника на робочому місці.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Сторонами у справі визнається та не оспорюється, що робоче місця ОСОБА_1 має шкідливі та важкі умови праці.

Проте стороною відповідача суду не надано доказів того, що в період часу 17 травня 2018 року по 31 травня 2018 року, з 1 червня 2018 року по 3 червня 2018 року ОСОБА_1 не працював в несприятливих умовах праці (відсутній акт простою, наказ про переведення працівника на іншу роботу тощо).

За вказаних обставин позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з доплати за роботу у важких і шкідливих умовах праці підлягають задоволенню.

В той же час, суд вважає, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору, у розмірі 704,80 грн.

В іншій частині вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-4, 12-13, 17-18, 76-82, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 274, п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення заборгованості із заробітної плати, моральної шкоди.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої компенсації за роботу в шкідливих умовах за травень-червень 2018 року 104,38 грн.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області в 30-денний строк з дня його проголошення.

Повний текст буде виготовлений 24 жовтня 2018 року.

Суддя О.М. Гнатюк