ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 623/1362/18

Провадження № 22-ц/818/447/18

22 жовтня 2018 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Приват Банк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Приват Банк»

на рішення Ізюмського районного суду Харківської області від 30 липня 2018 року (суддя - Одарюк М.П.)

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

У травні 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 26.01.2011 року у розмірі 98 937,66 гривень, з яких: 2687,16 гривень - заборгованість за кредитом, 86247,14 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 4815,85 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень (фіксована складова), 4687,51 гривень (процентна складова).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.01.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором утворилась заборгованість.

Справу було розглянуто за відсутності сторін.

Рішенням Ізюмського районного суду Харківської області від 30.07.2018 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати за постановити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову не звернув уваги на дату останнього договірного списання коштів з картки відповідача в рахунок погашення заборгованості.

Позивач вважає, що перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається з 05.10.2015 року, а саме - дати останнього списання коштів з рахунків боржника, а отже, звернувшись до суду у травні 2018 року, банком не пропущено строк позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.01.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, згідно якої отримала кредит у розмірі 3800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 8). Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості, який надано позивачем, вбачається, що останнє погашення заборгованості ОСОБА_1 було здійснено 27.01.2014 року, строк дії картки до останнього дня липня 2014 року.

Згідно наданого банком розрахунку, відповідач порушила умови договору, та станом на 31.03.2018 року загальна сума заборгованості відповідача становить 98 937,66 гривень, з яких 2687,16 гривень заборгованість за кредитом; 86247,14 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 4815,85 гривень заборгованість за пенею та комісією; 5187, 51 гривень заборгованість по судовим штрафам (а. с. 6-7).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з позовом до суду.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подала письмову заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 110).

Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частини 5 статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається з кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами, які позичальник повинен надати банку до 25 числа кожного місяця для погашення заборгованості. (а.с.9)

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Пунктом 2.1.1.12.9 кредитного договору передбачено, що боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку в т.ч. з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу, з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

Відповідно до п.1.1.3.1.3. Кредитного договору позичальник доручає Банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або знімати кошти із цих рахунків у валюті, відмінної від валюти Кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у Кредит, у межах сум, які підлягають сплаті Банку за цим договором, при настанні строків платежів.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, 05.10.2015 року позивачем було здійснено списання коштів з рахунку відповідача для погашення заборгованості за кредитним договором.

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом або договором між банком та клієнтом.

Пунктом 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного Банку України від 21 січня 2004 року за № 22 передбачено, що якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, та право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Як вбачається з розрахунку, автоматичне списання грошей для погашення заборгованості за кредитною карткою відповідно до пункту п.1.1.3.1.3 кредитного договору відбулося 05.10.2015 року. Банк звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом 22.05.2018, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не оскаржувала пункт п.1.1.3.1.3 кредитного договору або дії банку щодо автоматичного списання грошей для погашення заборгованості за кредитною карткою.

Виходячи з того, що автоматичне списання грошей для погашення заборгованості за кредитною карткою здійснювалося кредитором на підставі пункту п.1.1.3.1.3 кредитного договору, з яким ОСОБА_1 ознайомлювалася та була згодна, судова колегія вважає, що банк строк для звернення до суду з позовом не пропустив.

Щодо суми стягнення суд виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Отже, підстав для стягнення штрафу з відповідачки не вбачається, оскільки це є подвійним стягненням.

Крім того, відповідно ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року по справі № 6-3006цс15.

За таких обставин, вважати, що відсутні підстави для стягнення коштів -не можна.

Враховуючи вказане, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції -скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат вирішити у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367,368,374ч.1 п.2,376,381-384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Ізюмського районного суду Харківської області від 30 липня 2018 року - скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву Публічного акціонерного товариства банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_2, виданий Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області 20.08.2003 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за адресою 64309, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»(, юридична адреса 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, МФО 305299, рахунок №3111) заборгованість за кредитним договором №б/н від 26 січня 2011 року в сумі 90 034,30 гривень, яка складається з: 2687,16 гривень - заборгованість за кредитом; 86247,14 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом та 1100 гривень - пені.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 1762 гривень та за подання апеляційної скарги в сумі 2643 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко