Справа № 202/3649/18
Провадження № 2/202/1786/2018
26 вересня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.
при секретарі Герасименко В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровська пересувна механізована колона № 256» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
У червні 2018 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 22 в будинку № 21 по вул.Дзвінка у м. Дніпро, посилаючись на те, що відповідач з 2000 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин, оплату за послуги не здійснює, речей відповідача у квартирі немає. Просили визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 22 в будинку № 21 по вул.Дзвінка у м. Дніпро.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, натомість спрямувала на адресу суду заяву, відповідно до якої просила розглядати справу у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Позивач ОСОБА_2 у судове засідання також не зявився, натомість спрямував на адресу суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи в судове засідання не явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Суд, вивчивши матеріали справи, подані заяви, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню за наступних підстав.
Як встановлено у судовому засіданні, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1. Дана квартира є неприватизована, управителем будинку є ПАТ «Дніпропетровська пересувна механізована колона № 256». Позивачу ОСОБА_1 було видано ордер на житлове приміщення № 001870 від 26 жовтня 1995 року, в якому були вписані позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 Станом на 13 червня 2018 року у спірній квартирі прописано три особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тобто сторони у справі. Відповідач не проживає у спірній квартирі з 2000 року. Участі в утриманні житла відповідач не приймає.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимушені нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за відповідача, який зареєстрований у квартирі, але там не проживає, та позбавлені можливості розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі, окрім інших прав, гарантується право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інакше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі з 2000 року без поважних причин.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь держави з відповідача судові витрати у розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 47 Конституції України, ст. ст. 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 13, 19, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 22 в будинку № 21 по вул. Дзвінка у м. Дніпро.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судові витрати у розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.Г. Зосименко