Справа № 462/5884/17 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/783/1857/18 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2018 року

м. Львів

Справа № 462/5884/17

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2018 року, постановленого судом у складі судді Кирилюка А.І. в приміщенні Залізничного районного суду м. Львова, повний текст якого складено 11.05.2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в грудні 2017 року звернувся в суд із позовом, та просив стягнути з відповідача збитки завдані йому у розмірі 4 404, 76 грн. В обґрунтування позову покликався на те, що 28 серпня 2015 року Галицький районний суд м. Львова ухвалив рішення у справі №461/15726/13-ц, яким зобов'язав ОСОБА_3 сплатити ОСОБА_2 кошти в сумі 14 023, 91 грн. 11 квітня 2016 року Апеляційний суд Львівської області виніс ухвалу, якою залишив рішення суду першої інстанції без змін. Проте, ОСОБА_3 не виконав рішення суду, чим заподіяв йому матеріальну шкоду, яка полягає у знеціненні грошей.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі стверджує, що всупереч своєму обов'язку, ОСОБА_3 допустив неправомірну бездіяльність, що проявилося у невиконанні рішення суду. Вказує, що доказами, які підтверджують невиконання рішення суду є постанова про відкриття виконавчого провадження №53266873 від 23.01.17, яка зобов'язує боржника виконати рішення суду. Не погоджується із висновком суду, що позивачем не доведено заподіяння шкоди, оскільки суд не надав оцінки його аргументам щодо знецінення грошей через інфляцію, хоча у позовній заяві він подав розрахунок збитків, а також обґрунтовану причину знецінення коштів. Звертає увагу, що він не отримував, ні першого ні другого відзиву відповідача, а тому він не знає, що саме не визнає відповідач, які він подав докази. Вказує, що суд позбавив його можливості подати відповідь на відзив, а також додаткові докази, які спростовують позицію відповідача. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.08.2015 року у справі № 461/15726/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнено 14 027,91 грн./а.с.17-21/

Постановою державного виконавця серії ВП № 53266873 від 23.01.2017 року на підставі виконавчого листа № 461/15726/13-ц виданого 04.01.2017 року Галицьким районним судом м. Львова відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь позивача вище вказаної суми заборгованості. (а.с.22)

Колегія суддів вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст..625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц дійшла такого правового висновку. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Позов подано з підстав, визначених ст.1166 ЦК України та поставлено вимогу про стягнення суми, розрахованої на підставі індексу інфляції від суми боргу. (а.с.1-2)

Незважаючи на помилкове посилання позивача на ст.1166 ЦК України та відсутність вимоги стягнення трьох процентів річних, колегія суддів вважає, що з встановлених обставин випливають правовідносини, які регулюються ст.625 ЦК України.

Однак, оскільки позивачем не подано доказів на підтвердження невиконання рішення суду після відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції позбавлений можливості встановити розмір виконаного чи невиконаного зобов»язання, яке виникло з рішення Галицького районного суду м. Львова від 28.08.2015 року у справі № 461/15726/13-ц.

А відтак, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду не можуть прийматись до уваги, оскільки обов»язок подання доказів покладено на позивача.

Твердження в апеляційній скарзі, що позивач не отримував, ні першого ні другого відзиву відповідача, а тому він не знає, що саме не визнає відповідач, які він подав докази, також не можуть прийматись до уваги, так як не стосуються предмета доказування - несплаченої суми станом на день подання позову та строку невиконання зобов»язання.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 14.09.2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.