Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 569/10011/16-ц

провадження № 61-30136св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач 1 - Рівненська міська рада Рівненської області,

представник відповідача 1 - Мірошник Данута Вікторівна,

відповідач 2 - виконавчий комітет Рівненської міської ради Рівненської області,

представники відповідача 2: Капланов Олексій Вікторович, Марщівська Наталія Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області у складі судді Галінської В. В. від 29 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненського області в складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Ковальчук Н. М. від 01 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом до Рівненської міської ради Рівненської області, виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області, у якому просив зобов'язати виконавчий комітет Рівненської міської Ради виділити йому земельну ділянку з побудованим на ній житлом або земельну ділянку та 60 000 грн грошової компенсації.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований у житловому будинку по АДРЕСА_1. Позивач вказував, що відповідно до рішення виконавчого комітету від 11 січня 1973 року планувалась ліквідація АДРЕСА_1 у зв'язку з чим його було постановлено на квартирний облік. Посилаючись на те, що відповідач одноособово прийняв рішення про виключення його із черги на житло, не виплативши відповідної компенсації, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з їх недоведеності та безпідставності.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 01 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанції не надано оцінки доказам, які підтверджують позовні вимоги; під час розгляду справи не враховано, що ОСОБА_4 перебував на черзі для отримання житла лише як інвалід, хоча він є особою, яка тимчасово відселена з житлового будинку, який підлягав знесенню.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 травня 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 3 ЦПК України у редакції 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог статті 10 ЦПК України 2004 року. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду».

Відповідно до ст. 12 цього Закону реалізація інвестиційних проектів комплексної реконструкції кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду здійснюється за умови попереднього і повного відшкодування вартості власникам жилих приміщень втрат шляхом надання за їх згодою іншого житла або грошової компенсації.

Суд установив, що позивач проживає в АДРЕСА_1, жилою площею 8,2 кв. м. На даній жилій площі проживають 4 людини: ОСОБА_8 - власник квартири, ОСОБА_9 - дружина, ОСОБА_10 - донька, ОСОБА_4 -піднаймач.

Оскільки позивач є піднаймачем спірного житла, то чинним законодавством не передбачено можливості грошової компенсації чи надання іншого житла замість знесеного житла, адже таке право надається власникам житлового фонду.

Разом із тим, в листі виконавчого комітету Рівненської міської ради від 1 6 грудня 2013 року № Л-1363/3 зазначено, що в управлінні виконавчого комітету Рівненської міської ради відсутня інформація стосовно знесення житлового будинку АДРЕСА_1.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, врахували відсутність у позивача права на надання йому житла чи компенсації у зв'язку із відселенням із квартири АДРЕСА_1, у зв'язку із знесенням будинку.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненського області від 01 лютого 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило