Справа № 216/2449/17
провадження №2-о/216/5/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
02 серпня 2018 року м. Кривий Ріг
Дніпропетровська область
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Онопченка Ю.В.,
за участю: секретаря судового засідання Нестеренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа територіальна громада м. Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради, про встановлення факту прийняття спадщини, -
Заявник звернулась до суду з вищезазначеною заявою, яку обґрунтовувала тим, що вона постійно проживає та зареєстрована в домоволодінні, розташованому за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Зарічна, буд. № 74. 27 грудня 1997 року померла ОСОБА_2, яка на день смерті була зареєстрована та мешкала в належному їй домоволодінні, розташованому за вищевказаною адресою. Після смерті ОСОБА_2 залишилася спадщина у вигляді частки домоволодіння, що належала померлій на підставі права приватної власності. Спадкоємців за законом померла ОСОБА_2 не мала, тому ще при житті вона склала на її імя нотаріально посвідчений заповіт, яким заповіла все належне їй майно. Заявник фактично своїми діями прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, оскільки протягом перших шести місяців з дня смерті зробила в домоволодінні ремонт, побілила стелю, покрасила вікна, переклеїла обої, обробляла земельну ділянку, таким чином вступила у володіння, користування та розпорядження спадковим майном.
ОСОБА_1В з метою розпорядитися отриманим у спадщину домоволодінням звернулась до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу, проте їй було відмовлено оскільки спадщина на неї не переоформлена.
Державний нотаріус Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області своєю постановою № 988 від 22.04.2017 року відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2, у звязку з тим, що відсутнє документальне підтвердження факту прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду.
У звязку з вищевикладеним, заявник просить встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2, померлої 27.12.1997 року.
Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, на задоволенні вимог наполягала.
Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду лист, згідно з яким просив розглянути справу за відсутності представника виконавчого комітету, заперечень щодо заявлених вимог не має.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши викладені у заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви з огляду на наступне.
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про смерть серії І-КИ №177098, актовий запис № 631 (а.с. 9) померла ОСОБА_2, якій за життя належала частина домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Зарічна, буд. № 74.
Зі змісту постанови державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_3 від 22.04.2017 року (а.с. 7) вбачається, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте їй було відмовлено, оскільки у неї відсутній факт прийняття спадщини.
За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з абз.2 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Оскільки правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 виникли в період 1997-1998 років, тобто, до набрання законної сили ЦК України 2004 року, то згідно п.5 Заключних та перехідних положень до ЦК України 2004 року, вказані правовідносини потрібно розглядати згідно ЦК України 1963 року.
Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Згідно зі ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.
Статтею 541 ЦК УРСР передбачено, що заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.
Як вбачається з заповіту ОСОБА_2, що мешкає в м. Кривому Розі по вул. Зарічна, 76, заповіла все своє майно ОСОБА_1, що було посвідчено державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_4 24 липня 1996 року та зареєстровано в реєстрі за № 2-2638.
В шестимісячний термін з заявами про прийняття спадщини або про відмову від спадщини після померлої ОСОБА_2 ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, фактично спадщину ніхто не прийняв, що підтверджується постановою державного нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори та інформаційною довідкою зі спадкового реєстру.
Як вбачається зі змісту ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
Встановлення факту прийняття спадщини необхідні заявниці для оформлення своїх спадкових справ у нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_2, померлої 27 грудня 1997 року.
Таким чином суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено той факт, що ОСОБА_1 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, належним померлій ОСОБА_2, тому згідно зі ст. 549 ЦК УРСР, вона є такою, що прийняла спадщину.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 524, 526, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 4, 5, 12, 76-78, 81, 258, 263, 268, 272, 293,294, 315 ЦПК України, суд, -
Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа територіальна громада м. Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради, про встановлення факту прийняття спадщини - задовольнити.
Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2, померлої 27 грудня 1997 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
-заявник: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АМ556492, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
-заінтересована особа: територіальна громада м. Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради, місцезнаходженням якого є адреса: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, буд. 1.
Суддя Ю.В. Онопченко