Справа №: 398/1965/18
провадження №: 2/398/1788/18
"25" жовтня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді - Нероди Л.М.,
за участі секретаря - Борозни Л.М.,
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрія цивільну справу № 398/1965/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_2 звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позов мотивує тим, що є власником квартири АДРЕСА_1 (Леніна) в м. Олександрії Кіровоградської області. Житло він отримав та являється його власником ще до того, як його син вступив у шлюб з відповідачем. У даній квартирі зареєстрована, але фактично не проживає його колишня невістка (колишня дружина його сина) ОСОБА_3, з якою його син розлучився ще в 2013 році і вона виїхала закордон, де має іншу сімю. З 2013 року відповідач жодного разу не зявлялась до оселі. Добровільно знятись з реєстрації відповідач відмовляється, посилаючись на те, що в неї на це нема часу і бажання, вона вже тривалий час не приїздила до України і не збирається приїжджати в Україну найближчим часом. Реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі заважає йому розпоряджатися своєю власністю, оскільки відповідач не несе витрат з утримання житла, його ремонту, не приймає участь в оплаті послуг за електроенергію, комунальні послуги, тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою № 142 будинку № 95 по пр. Соборний (Леніна) м. Олександрії.
Позивач в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду була повідомлена належним чином.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до такого висновку.
З копії свідоцтва про право власності на житло від 24 грудня 2008 року встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам його сімї ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ОСОБА_6.
Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ОСОБА_6 належить по 1/5 частині зазначеної квартири.
З довідки КП «Житлогосп» № 184 від 30.05.2018 року встановлено, що в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ОСОБА_6.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 318 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.
Статтею 41 Конституції України,статтею 321 ЦК України визнано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст.328 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
З огляду на наведені норми права, враховуючи, що відповідачу ОСОБА_3 належить частина квартири АДРЕСА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24 грудня 2008 року, тому вона має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд.
Суд критично відноситься до доводів позивача про те, що квартира належала йому ще до того, як його син одружився з відповідачем, та про необхідність позбавлення ОСОБА_3 права користування квартирою у зв'язку з її не проживанням у зазначеній квартирі з 2013 року, на підставі ст. 405 ЦК України.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, норми ст.405 ЦК України, на підставі яких особа може бути позбавлена права користування житловим приміщенням у зв'язку з її не проживанням в цьому приміщенні без поважних причин, стосуються наймачів та членів сім'ї власника, тобто осіб, які не мають права власності на житло.
Проте, ОСОБА_3, якій належить частина зазначеної квартири, й це право ніким не оспорено на час розгляду справи, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 319, ст. 320, ст. 321, ст. 355, ст. 358, ст.ст. 369 ЦК України, має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, тому непроживання відповідача в зазначеній квартирі не є підставою для позбавлення її права користування цим майном.
Статтею 13 ЦК України визначено межі здійснення цивільних прав, а саме зазначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, при здійснені своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. В разі порушення особою наведених вимог, суд може відмовити їй у захисті цивільного права та інтересу (ст. 16 ЦК України).
Суд вважає, що при обраному позивачем способі захисту своїх прав, а саме позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, частина якого належить останній, будуть порушені майнові права відповідача, що є підставою для відмови позивачу у захисті його цивільного права та інтересу, тому в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 264, 265, 280 - 282, 284, 352, 354, пп. 15.5 пп. 15 п. 1 Розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Леніна), 95 кв. 142) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Леніна), 95 кв. 142) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
СУДДЯ Л.М. НЕРОДА