Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 644/51/16-ц

провадження № 61-32031св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Колтунової А. І., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що 22 лютого 2008 року акціонерний комерційний інвестиційний банк «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 0 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 69 тис. доларів США зі сплатою 11,9 відсотків річних строком до 22 лютого 2038 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань між АКІБ і ОСОБА_4 був укладений договір поруки від 22 лютого 2008 року № 181910 (далі - договір поруки).

30 липня 2008 року ОСОБА_3 достроково виплатив банку частину тіла кредиту в розмірі 34 900 доларів США.

Оскільки позичальник і поручитель належним чином не виконали взятих на себе зобов'язань, банк, скориставшись правом дострокової вимоги повернення кредиту, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, яка станом на 28 грудня 2015 року складається з: заборгованості за кредитом - 31 669,66 доларів США, простроченої заборгованості за відсотками - 3 495,02 доларів США (у т. ч. прострочена заборгованість у сумі 3 180,96 доларів США) та пені за період із 23 січня 2015 року до 28 грудня 2015 року - 15 147 грн 21 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 14 липня 2016 року у складі судді Бабенко Ю. П. позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 35 164,68 доларів США та пеню в сумі 15 147 грн 21 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд мотивував рішення тим, що відповідачі належним чином не виконали своїх договірних зобов'язань, не відреагували на вимоги банку про повернення відсотків за користування кредитом, внаслідок чого порушили майнові права позивача, які підлягають судовому захисту.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Колтунової А. І., Кругової С. С., Пилипчук Н. П., рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 14 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк». Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» прострочену заборгованість за відсотками за користування кредитом за період із 01 січня 2015 року до 05 липня 2015 року у сумі 1 893,31 доларів США та пеню за несвоєчасну сплату відсотків за період із 21 січня 2015 року до 05 липня 2015 року у сумі 1 088 грн 16 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» прострочену заборгованість за відсотками за користування кредитом за період із 05 липня 2015 року до 30 листопада 2015 року у розмірі 1 601,71 доларів США та пеню за несвоєчасну сплату відсотків за період із 05 липня 2015 року до 28 грудня 2015 року в сумі 14 059 грн 05 коп. В іншій частині позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд зробив висновок про необхідність солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за відсотками і пенею тільки за шість місяців із дня настання строку погашення чергового платежу та стягнення лише з позичальника заборгованості за відсотками і пенею за період, не охоплений вказаними останніми шістьма місяцями. Крім того, суд відмовив у стягненні залишку тіла кредиту, посилаючись на безпідставність таких вимог.

До суду касаційної інстанції від ПАТ «УкрСиббанк» надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови у стягненні суми неповернутого кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Вважає, що апеляційний суд необґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги про стягнення несплаченої суми основного кредиту, оскільки у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань мала місце зміна строку повернення кредиту - 21 листопада 2015 року, що передбачено пунктом 6.1.2 кредитного договору.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на касаційну скаргу банку, у якому він просить залишити без змін постанову апеляційного суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам постанова апеляційного суду не відповідає.

Суди встановили, що 22 лютого 2008 року ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», уклали договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк за заявою на видачу готівки надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 69 тис. доларів США зі сплатою 11,9 % річних із можливістю перегляду відсоткової ставки для придбання квартири строком до 22 лютого 2038 року, а ОСОБА_3 зобов'язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом у термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту.

Того ж дня, 22 лютого 2008 року, між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір поруки № 181910, згідно з умовами якого поручитель зобов'язалася перед банком відповідати за всіма борговими зобов'язаннями ОСОБА_3, які виникають із вказаного вище кредитного договору.

30 липня 2008 року ОСОБА_3 достроково виплатив АКІБ «УкрСиббанк» 34 900 доларів США основного зобов'язання за кредитом.

Відповідно до розрахунку заборгованості за відсотками за користування кредитом, починаючи з 29 грудня 2014 року має місце прострочення сплати позичальником відсотків за користування кредитом.

08 жовтня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» направив ОСОБА_3 та поручителю ОСОБА_4 письмові вимоги, в яких зазначив розмір простроченої заборгованості за відсотками та звернув увагу на те, що у разі непогашення простроченого зобов'язання протягом 31 дня з дня отримання цих вимог, банк визнає термін повернення кредиту таким, що настав, та вимагатиме від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту і відсотків.

ОСОБА_3 отримав вимогу 20 жовтня 2015 року. ОСОБА_4 відмовилась від отримання вказаної вимоги банку, що підтверджується повідомленнями органів зв'язку.

Станом на 28 грудня 2015 року заборгованість за кредитом становить 31 669,66 доларів США, а за відсотками за користування кредитом - 3 495,02 доларів США, в т. ч. прострочена заборгованість 3 180,96 доларів США.

Підставою для звернення до суду з цим позовом стало невиконання вимог банку про погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки позичальник і поручитель добровільно не сплатили заборгованість за відсотками за користування кредитом, тому відповідно до статей 525, 551, 554, 611 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та пунктів 3.1.3, 4.1, 6.1 кредитного договору вони зобов'язані достроково повернути банку залишок кредиту, заборгованість за відсотками та пеню (за період із 23 січня 2015 року до 28 грудня 2015 року).

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд зазначив, що 30 липня 2008 року ОСОБА_3 достроково повернув частину кредиту в розмірі 34 900 доларів, залишок заборгованості за кредитом складав 33 141,65 доларів США, що згідно з графіком погашення заборгованості відповідає даті чергового платежу на погашення кредиту 22 вересня 2023 року. Отже, банк не мав права достроково вимагати повернення тіла кредиту. Крім того, суд на підставі статей 267, 559 ЦК України, враховуючи заяву відповідачів про застосування наслідків пропуску позовної давності, зробив висновок про солідарне стягнення з відповідачів відсотків і пені лише за останні шість місяців з дня настання строку погашення чергового платежу та стягнення лише з позичальника відсотків і пені за інший період, не охоплений вказаними шістьма місяцями.

Однак із висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 69 тис. доларів США, що еквівалентно 348 450 грн, строком до 22 лютого 2038 року зі сплатою 11,90 % річних (протягом перших тридцяти днів) з подальшим щомісячним переглядом розміру цієї ставки.

За порушення позичальником термінів погашення будь-яких зобов'язань, банк має право додатково вимагати сплату пені в розмірі подвійної ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. При цьому банк може використати право на застосування пені, починаючи з тридцять другого календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого зобов'язання (пункт 4.1 кредитного договору).

Відповідно до пункту 3.1.3 кредитного договору у разі порушення позичальником умов цього договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати відсотків за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та відсотків за кредит.

Позичальник зобов'язується достроково повернути банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком права вимоги дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 договору.

У розділі 6 кредитного договору сторони погодили, що банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пунктом 1.2.2 цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту і повної сплати процентів за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення (пункт 6.1.2 договору).

Згідно з пунктом 1.1 договору поруки ОСОБА_4 зобов'язалася перед ПАТ «УкрСиббанк» відповідати за виконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань за кредитним договором.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т. ч. суми кредиту, регресу), сплату відсотків, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (пункти 1.3, 1.4 договору поруки).

29 грудня 2014 року вперше мало місце прострочення сплати відсотків за користування кредитом, а з 29 травня 2015 року позичальник повністю припинив їх сплату.

У жовтні 2015 року позивач направив відповідачам вимоги про погашення боргу за відсотками, які залишилися невиконаними.

Колегія вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості за відсотками, пені (за період із 23 січня 2015 року до 28 грудня 2015 року) і дострокового стягнення з відповідачів залишку тіла кредиту.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року і залишає в силі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 14 липня 2016 року відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 141, 400, 413, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Харківської області від 26 лютого 2018 року скасувати.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун В. І. Крат