Справа № 182/5074/18
Провадження № 2/0182/2782/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.09.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом та встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом та встановлення факту родинних відносин, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_2, яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з сертифікату на право на земельну частку (пай), серії НОМЕР_1 від 06.02.1997 року, згідно якого померла мала право на земельну частку (пай) на землі, яка перебувала у колективній власності КСП „Дніпро", розміром 5.88 га в умовах кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, виданого на підставі рішення Нікопольської районної державної адміністрації від 27.01.1997 року за № 28-р. За своє життя на випадок своєї смерті ОСОБА_2 заповіту не залишила. Спадкоємців першої черги у неї не було. Тому спадщину фактично було прийнято його батьком ОСОБА_4, який доводився їй рідним братом і був єдиним спадкоємцем другої черги, згідно ст.530 ЦК РСР України в редакції 1963 року, що діяв на той час. Після смерті ОСОБА_2 його батько фактично вступив в управління майном сестри, володів та користувався ним (ст.549 ЦК РСР України). Оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), серії НОМЕР_1 від 06.02.1997 року, виданий на ім'я ОСОБА_2, знаходився у його батька. Хоча його батько ОСОБА_4 спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_2 прийняв, але за своє життя належним чином не оформив та свідоцтво не отримав. ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті спадщина була прийнята ним та отримано свідоцтво про право власності на належну батькові земельну ділянку, яка виділена йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Червоногригорівської селищної ради. Щодо іншого майна, яке батько фактично успадкував після смерті ОСОБА_2 та за життя не встиг належним чином оформити, йому стало відомо лише в 2018 році, коли він знайшов оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), серії НОМЕР_1 від 06.02.1997 року, виданий на ім'я ОСОБА_2 Відповідно до ст.551 ЦК РСР України, якщо спадкоємець за законом або за заповітом помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (ст.549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частини спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Таким чином, виходячи з вищенаведеної норми, він має право на прийняття належної частки спадщини, яку прийняв його батько, але за життя так і не встиг оформити. Для оформлення своїх спадкових прав в червні 2018 року він звернувся до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Але постановою державного нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним не був наданий документ, який би свідчив про його родинний зв'язок з померлою. З цього приводу Перша Нікопольська державна нотаріальна контора запропонувала йому звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, спадкові правовідносини регулюються правилами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР 1963 року), при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого, як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). За вимогами ч.1 ст.549 ЦК Української РСР (1963 року), його батько ОСОБА_4, який доводиться рідним братом померлої, фактично вступив в управління її майном та прийняв після неї спадок. Свідченням цієї обставини є наявний оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), серія НОМЕР_1 від 06.02.1997 року, виданий на ім'я ОСОБА_2, який знаходився на зберіганні у його батька. Оскільки статтею 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. За своє життя батько оформити належним чином спадщину після ОСОБА_5 не встиг. ІНФОРМАЦІЯ_5 року він помер. Після його смерті єдиним спадкоємцем першої черги є я, ОСОБА_1, його син. Спадщина після його смерті мною була прийнята, але як стало відомо не в повному обсязі, а саме до спадкової маси не увійшло майно, яке ним було фактично прийняте після смерті своєї сестри, ОСОБА_2 Крім того, однією з основних причин відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є недоведеність його родинного зв'язку з померлою. Нажаль, надати свідоцтво про народження свого батька ОСОБА_4 та свідоцтво про народження тітки ОСОБА_2 він не має можливості в зв'язку з тим, що вони не збереглись. Спроби відновити їх або хоча б отримати інформацію стосовно їх народження були марними, оскільки в Дніпропетровському Державному архіві нічого не збереглось. На підтвердження його свідчень щодо родинного зв'язку з ОСОБА_2, ним надано копію його свідоцтва про народження, копію свідоцтва про смерть його батька ОСОБА_4 від 13.03.1999 року, копію свідоцтва про смерть тітки ОСОБА_2, довідку з Червоногригорівської селищної ради від 12.03.2018 року № 386 про реєстрацію осіб та копія домової книги АДРЕСА_1, згідно якої його батько, він та тітка були зареєстровані за однією адресою. На даний час він як спадкоємець першої черги за законом не має можливості набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору. За таких обставин, виходячи з приписів ст.16 ЦК України, це право підлягає захисту в судовому порядку. В зв»язку з чим звернувся до суду.

В судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову не заперечував.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши свідків, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру.

Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1270 ЦК України, спадкоємець повинен протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини прийняти спадщину або відмовитися від її прийняття. Прийняти спадщину можливо або фактичним прийняттям або звернутися до суду.

Згідно зі ст.551 ЦК РСР України, якщо спадкоємець за законом або за заповітом помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (ст.549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частини спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, спадкові правовідносини регулюються правилами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі, щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу Української РСР, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого, як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_2 (а.с.7), яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-14). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з сертифікату на право на земельну частку (пай), серії НОМЕР_1 від 06.02.1997 року, згідно якого померла мала право на земельну частку (пай) на землі, яка перебувала у колективній власності КСП „Дніпро", розміром 5.88 га в умовах кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, виданого на підставі рішення Нікопольської районної державної адміністрації від 27.01.1997 року за № 28-р (а.с.10). За своє життя на випадок своєї смерті спадкодавиця заповіту не залишила. Спадщину фактично було прийнято батьком позивача ОСОБА_4, який доводився померлій рідним братом і був єдиним спадкоємцем другої черги. Після смерті ОСОБА_2 батько позивача фактично вступив в управління майном сестри, володів та користувався ним. Оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), серії НОМЕР_1 від 06.02.1997 року, виданий на ім'я ОСОБА_2, знаходився у батька позивача. Хоча батько позивача ОСОБА_4 спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_2 прийняв, але за своє життя належним чином не оформив та свідоцтво не отримав. ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_4 помер (а.с.8). Після його смерті спадщина була прийнята позивачем та ним отримано свідоцтво про право власності на належну батькові земельну ділянку, яка виділена йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Червоногригорівської селищної ради (а.с.35). Щодо іншого майна позивачу стало відомо лише в 2018 році, коли він знайшов оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), серії НОМЕР_1 від 06.02.1997 року, виданий на ім'я ОСОБА_2 (а.с.10). Свідоцтва про народження ОСОБА_4 та ОСОБА_2 позивач не має можливості в зв'язку з тим, що вони не збереглись.

Факт родинних відносин в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Так, свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона - дружина позивача. Його батька, а її свекра, звали ОСОБА_4. Разом із чоловіком вона 3 роки проживала в будинку свекрів разом із свекром та свекрухою. У свекра ще була сестра ОСОБА_8, яка своєї сім»ї та дітей не мала.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона сусідка. Прожила по сусідству з батьками позивача все своє життя і добре знає їх сім»ю. В ОСОБА_9 була рідна сестра ОСОБА_7, яка не мала ні чоловіка, ні дітей. Вона доводилась позивачу рідною тіткою.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, визнавши їх рідними братом та сестрою.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСП „Дніпро", розміром 5.88 га в умовах кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, яке належало ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серії НОМЕР_1 від 06.02.1997 року, виданого на підставі рішення Нікопольської районної державної адміністрації від 27.01.1997 року за № 28-р, в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області (м.Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал