Провадження № 22-ц/790/221/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кіся П.В., Кружиліної О.А.

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційні скарги Харківської міської ради та ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року у справі № 643/1838/17 (суддя Ференчук О.В.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, визнання права власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_3 борг за договором займу від 27 травня 2015 року у сумі 20000 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що на підставі укладеного договору займу між ним та ОСОБА_3, остання зобовязалася повернути суму боргу, але до теперішнього часу зобовязання свої не виконала. На момент звернення до суду з позовом, гроші не були повернуті, у звязку з чим він вимушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

В доповненій позовній заяві ОСОБА_2 просив також визнати за ним право власності на садовий житловий будинок, що розташований по вул. Ярова, 2/1 в м. Харкові. Мотивуючи свої вимоги, пояснив, що на підставі укладеного з ОСОБА_3 договору підряду від 27 травня 2015 року було здійснено реконструкцію та ремонтні роботи зазначеного будинку, після чого він став придатним до житла. Крім того, відповідно до зазначеного договору підряду ОСОБА_3 зобовязувалася протягом двох місяців після закінчення ремонту вчинити дії щодо надання позивачу усіх правовстановлюючих документів на будинок. Свої зобовязання ОСОБА_3 не виконала у повному обсязі.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року позовну заяву позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, визнання права власності на житловий будинок задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 20000 грн. Визнано за ОСОБА_2 право власності на садовий (індивідуальний) житловий будинок № 2/1 по вул. Ярова в м. Харкові, який складається з житлового будинку літ. «А-2», загальною площею 562,80 кв.м, житловою площею 214,10 кв.м, ганку літ. «а» площею забудови 10,90 кв.м, гаражу літ. «Б» площею забудови 101,10 кв.м, навісу літ. «В» площею забудови 43,30 кв.м, льоху літ. «Г» площею забудови 68,50 кв.м, огорожі «№ 1 площею забудови 129,10 кв.м, ворот № 2 площею забудови 14,30 кв.м.

В апеляційних скаргах Харківська міська рада та ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 січня 2017 року апеляційне провадження за апеляційними скаргами Харківської міської ради та ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2М до ОСОБА_3 про стягнення боргу закрито.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь під час розгляду справи, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення у повному обсязі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2015 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було укладено договір підряду, відповідно до п.2.1 якого ОСОБА_3 зобовязалася на власний ризик виконати роботи з реконструкції та ремонту житлового будинку по вул. Ярова, 2/1 в м. Харкові та сприяти отриманню позивачем ОСОБА_2 всіх необхідних документів на вказану будівлю, в тому числі і правовстановлюючих.

Пунктами 10.1, 10.3 договору передбачено, що здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом. У термін 3-х днів після підписання акту здачі-приймання підрядник зобовязаний надати замовникові залишки матеріалів, звіт про використання матеріалу, а також передати останньому всю документацію.

Матеріали справи не містять жодних доказів підтверджуючих виконання договору підряду від 27 травня 2015 року.

Згідно з технічним висновком експерта ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат серія АЕ № 002784, виданий Атестаційною архітектурно-будівельною комісією Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 10 жовтня 2013 року) «Про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку літ. «А-2», що розташований по вул. Яровій, 2/1 в м. Харкові», стан зазначеного житлового будинку відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації, встановлено можливість його безпечної експлуатації. Житловий будинок літ. «А-2» загальною площею 562, 8 кв.м. Самовільна побудова: літ. «А-2», яка складається з приміщень № І, ІІ, ІІІ, 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-5, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10 та літ. «Ап», «Ам», «а», «Б», «В», «Г».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем здійснено реконструкцію та ремонт житлового будинку, який відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації, у звязку з чим відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення) майна.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Ні зазначеними нормами, ні нормою ст. 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Таким чином, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

Згідно зі статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у зв'язку з чим, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2 статті 376 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Вирішення питань, пов'язаних з самочинним будівництвом на території міста Харків, з метою визначення можливості збереження самочинного будівництва, надання земельних ділянок під самочинно збудовані об'єкти та будівництво яких розпочато самостійно здійснюється відповідно до Порядку вирішення питань, пов'язаних із самочинним будівництвом, затвердженого рішенням 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 17 серпня 2011 року № 390/11 із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Харківської міської ради 16 сесія 6 скликання від 22 червня 2012 року № 753/12.

Матеріали справи, які були надані сторонами у справі і досліджені судом першої інстанції, взагалі не містять жодних доказів щодо того, що житловий будинок № 2/1 по вул. Ярова в м. Харкові взагалі комусь належав.

Питання щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів регулюється Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Доказів про те, що позивач звертався до органів місцевого самоврядування для отримання будь-яких дозволів на реконструкцію/побудову по вул. Ярова, 2/1 у м. Харкові, а також оформлення за ОСОБА_2 права власності на домоволодіння або користування земельною ділянкою по вул. Ярова, 2/1 у м. Харкові у встановленому законом порядку матеріали справи не містять, не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи було встановлено, що 24 жовтня 2017 до Департаменту територіального контролю Харківської міської ради надійшла заява громадянки ОСОБА_1 з додатків до якої вбачається, що на ім'я Харківського міського голови від ТОВ «Геодезично - вишукувального центру» надійшов лист з клопотанням про зупинення затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) по вул. Ярова 2/1 в м Харкові.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що 18 жовтня 2017 року до ТОВ «Геодезично-вишукувальний центр» звернулася ОСОБА_1 з заявою на виготовлення технічної документації із землеустрою меж встановлення (відновлення) земельної ділянки в натурі на (місцевості) по вул. Ярова 2-А у м. Харкові.

Під час виконання геодезичних робіт встановлено, що житловий будинок по вул. Яровій, 2-А в м. Харкові (інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 травня 2016 року № 60331096 дата державної реєстрації об'єкта 08 листопада 2013 року) та житловий будинок по вул. Ярова 2/1 в м. Харкові (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію та реєстрацію права власності № 25222286 від 18 серпня 2017 року ) є одним і тим самим об'єктом нерухомого майна. Речове право на житловий будинок по вул. Яровій 2-А у м. Харкові зареєстровано за ОСОБА_1 раніше ніж речове право на житловий будинок по вул. Яровій 2/1 у м. Харкові за ОСОБА_5

Управлінням містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану щодо земельної ділянки та змін нумерації будинку по вул. Яровій, 2-А повідомлено, що рішення про присвоєння або зміну адреси по вищевказаному об'єкту Харківською міською радою не приймалось.

З висновку ТОВ «Інститут Градопроект», здійсненого на підставі договору № 775/17 від 19 жовтня 2017 року, вбачається, що житловий будинок по вул. Ярова, 2-А в м. Харкові знаходиться в будівельному стані. Ступень готовності житлового будинку складає 72 %. Експлуатація житлового будинку за його призначенням можлива після завершення всіх будівельно-монтажних робіт та підключення до інженерних мереж. Будівельна готовність будинку повинна складати 100 %.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна сформована Харківською міською радою щодо об'єкту нерухомого майна по вул. Яровій 2/1 у м. Харкові міститься інформація, що за даною адресою знаходиться житловий будинок літ. «А-2» загальною площею 562,8 кв.м, який належить ОСОБА_6 на підставі договорів купівлі-продажу № 2128 від 21 серпня 2017 року та № 2108 від 18 серпня 2017 року, які укладені з попереднім власником вказаного житлового будинку ОСОБА_2, право власності за яким зареєстровано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року.

Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 червня 2005 року за ОСОБА_7 визнано право власності на недобудований жилий будинок, розташований за адресою: м. Харків, вул. Ярова, 2-А, готовність якого складає 72%, вартість будинку згідно даних МіськБТІ, в цінах 2003 року складає 100135 грн., та на огорожу № 1-2 вартість якої складає 2640 грн.

28 жовтня 2013 року Київський районний суд м. Харкова затвердив мирову угоду, укладену між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_8 27 жовтня 2013 року, згідно якої право власності на недобудований житловий будинок, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Ярова, 2-А, готовність якого складає 72% та огорожа № 1-2 визнається за ОСОБА_1

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 60331096 від 31 травня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєструвала права власності на незавершене будівництво по вул. Ярова, 2-А у м. Харкові.

Доказів того, що в період з 31 травня 2016 року до ухвалення Московським районним судом м. Харкова у справі № 643/1838/17, ОСОБА_1 відчужувала обєкт незавершеного будівництва, матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказі підтверджуючих, що йому на праві власності належав житловий будинок № 2/1 по вул. Ярова у м. Харків та надавалась земельна ділянка в користування, останнім без будь-яких дозвільних документів здійснено реконструкцію вказаного житлового будинку та він реалізував своє на введення його в експлуатацію шляхом звернення до компетентних органів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України змінює рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовляє.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат понесених Харківською міською радою у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Харківської міської ради та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року змінити.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Харківської міської ради судовий збір у розмірі 8800 грн. понесений у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Повне судове рішення буде складено 15 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді -

Повний текст судового рішення складено 12 січня 2018 року.