Ухвала

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 189/2037/15-ц

провадження № 61-29235св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області,

представник позивача - Бісєров АнтонСергійович,

відповідач 1 - ОСОБА_2,

представник відповідача 1 - ОСОБА_3,

відповідач 2 - ОСОБА_4,

відповідач 3 - ОСОБА_5,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області в складі колегії суддів: Свистунової О. В., Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А. від 11 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про знесення самочинно збудованого об'єкта будівництва.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідачами збудовано спірний об'єкт будівництва без отримання дозвільного документу, з нецільовим використанням земельної ділянки, на якій розташовано даний об'єкт, без розроблення проектної документації та з порушенням ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень», а також добровільно не перебудовано об'єкт будівництва, зазначені обставини є достатніми для визнання об'єкта будівництва - «А-1 - нежитлова будівля (склад)», розташований за адресою: АДРЕСА_1 таким, що збудовано самовільно та його знесення.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року позов задоволено. Визнано об'єкт будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 - самочинним. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 знести за власний рахунок самочинно збудований об'єкт будівництва - «А-1 - нежитлова будівля (склад)», розташований за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачами збудовано спірний об'єкт будівництва без отримання дозвільного документа з нецільовим використанням земельної ділянки, на якій розташовано даний об'єкт, без розроблення проектної документації та з порушенням ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень», а також добровільно не перебудовано об'єкт будівництва, не виконано вимоги припису, тому суд вважав, що знесення самочинного будівництва, яке є крайньою мірою можливе у даному випадку, оскільки використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Суд апеляційної інстанції відмовляючи в позові, виходив із того, що Департамент архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області є неналежним позивачем у даній справі.

У серпні 2017 року Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 08 вересня 2015 року затверджено положення про Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, в якому зазначено, що Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області є територіальним органом - структурним підрозділом Державної архітектурно-будівельної інспекції України, яка через утворені департаменти здійснює свої повноваження. Відтак, Департамент архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області виконує завдання щодо реалізації повноважень Державної архітектурно-будівельної інспекції України як центрального органу виконавчої влади на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Тобто, при поданні представником уточненої позовної заяви, представник діяв від імені Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області. Таким чином, Отже, помилковими є висновки апеляційного суду, що Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області є неналежним позивачем в указаній справі.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що 10 червня 2015 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області було проведено позапланову перевірку з дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил ОСОБА_2 на об'єкті «Будівництво ангару (складу) по АДРЕСА_1».

За результатами перевірки з виїздом на місце розташування вищевказаного об'єкта встановлено, що земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 Орлівської сільської ради, належить ОСОБА_2 згідно державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 05 червня 1999 року. Землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд - 0,250 га, ведення особистого підсобного господарства. На земельній ділянці зі сторони АДРЕСА_1 на відстані 13,30 м. від червоної лінії розташовано ангар (склад) загальним розміром 30,55мх12,80 м., висотою 5,65 м., що не є господарською спорудою та не може бути розташована на території земельної ділянки, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (споруд). Будівництво ангару (складу) проводилося ФОП ОСОБА_2 у 2014 році без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та містобудівних умов забудови земельної ділянки, щ є порушенням статей 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На виконання вимог пункту 17 Постанови Кабінету Міністрів України № 533 посадовими особами Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення від 10 червня 2015 року та припис № 7 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 10 червня 2015 року, яким вимагалося від ОСОБА_2 у строк до 10 липня 2015 року усунути виявлені порушення шляхом перебудови нежитлової будівлі (складу) у господарську споруду з урахуванням ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень».

Так, 16 червня 2015 року за результатами розгляду матеріалів позапланової перевірки директором Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № П-7, згідно з якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Крім того, 21 липня 2015 року начальником Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області винесено припис № 10 П про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким було ОСОБА_2 було зобов'язано усунути вимоги містобудівного законодавства шляхом знесення ангару (складу) по АДРЕСА_1

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360,76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 19878 року) висловлено думку, що термін «Судом, встановленим законом» у статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, виключно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55 Конституції України та статті 5 КАС України у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб'єкта владних повноважень та виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій.

Водночас за приписами пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб'єктом власних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінський функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини першої, другої статті 10 Закону України від 20 травня 1999 року «Про архітектурну діяльність» (далі - Закон) для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури, додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю).

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 року № 294 (далі - Положення) Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Системний аналіз наведених норм діє підстави для висновку, що органи Державної архітектурно-будівельної інспекції (у тому числі й Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, який є територіальним органом - структурним підрозділом Державної архітектурно-будівельної інспекції України) є суб'єктами владних повноважень, оскільки виконують функції у сфері державного архітектурно-будівельного контролю, а тому юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи за їх участю, які виникають під час виконання ними саме цих функцій.

Зі змісту частини четвертої статті 5 КАС України вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, в яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи в чітко визначених законами України випадках.

За змістом статті 41 Закону державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об'єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, виявлення факту самочинного будівництва об'єкта.

Згідно із частиною першою статті 38 Закону у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат пов'язаних з таким знесенням.

Отже, орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, уповноважений видати припис про усунення порушень, у тому числі шляхом знесення самочинно збудованого об'єкта. Цей припис є обов'язковою передумовою для можливості контролюючого органа на звернення до суду на підставі частини першої статті 38 вказаного Закону у зв'язку з його невиконанням. І, враховуючи положення частини четвертої статті 5 КАС України, такий позов повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Звертаючись до суду з позовом про знесення об'єкту самочинного будівництва і мотивуючи такий позов порушеннями архітектурних, містобудівних, пожежних, санітарних або інших подібних норм і правил, суб'єкт владних повноважень діє не з метою захисту своїх приватних прав та інтересів, а з метою захисту прав та інтересів громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливих суспільно значимих несприятливих наслідків порушення відповідних норм і правил.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що спори, які виникають за участю суб'єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, є публічно-правовими. За таких обставин, висновки судів попередніх інстанцій, що цей спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства, є помилковими та не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України є підставою для їх скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2017 року скасувати, провадження у справі за позовом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про знесення самочинно збудованого об'єкта будівництва закрити.

Повідомити Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, що розгляд справ про знесення самочинно збудованого об'єкта будівництва віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило