Провадження 2/127/3165/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивований тим, що позивач з відповідачем по справі зареєстрували шлюб 18.02.2016 та від цього шлюбу мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, спільне життя у позивача з відповідачем не склалося через постійні втручання в їхні сімейні справи матері відповідача, яка весь час налаштовувала свою доньку проти позивача, і врешті-решт домоглась їхнього розлучення. Під впливом своєї матері відповідач 26.06.2018 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом про розірвання шлюбу та з заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивача аліментів на утримання їхнього малолітнього сина. Судовим наказом судді Вінницького міського суду Вінницької області Воробйова В.В. від 16.07.2018 по справі № 127/15891/18 з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їхнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 26.06.2018 до досягнення дитиною повноліття. Однак, подаючи до суду заяву про видачу судового наказу, відповідач навмисно приховала від суду наявність у позивача аліментних обов'язків щодо його дитини від першого шлюбу, які позивач виплачує згідно із рішенням суду. Це призвело до того, що з позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі, більшому за передбачений законом розмір аліментів. Крім того, позивач зазначає, що його матеріальний стан в даний час є незадовільним, оскільки він не має постійної роботи та живе за рахунок приробітків. Отже, подальше стягнення з позивача аліментів на користь відповідача у розмірі 1/4 частини від всіх заробітків є для нього непосильним. Крім того, таке стягнення ставить в нерівне становище їхню з відповідачем спільну дитину та старшу дитину позивача. Також позивач зазначає, що на його утриманні перебувають двоє дітей, а також потребують від нього матеріальної підтримки його непрацездатні батьки - пенсіонери за віком. Таким чином, позивач вважає, що розмір аліментів має бути змінено.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про зміну розміру аліментів, встановленого судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2018 по справі № 127/15891/18 з 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, на 1/6 частину всіх видів його доходу, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Також позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати в сумі 1454, 80 гривень з яких: 750 гривень - витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката та 704, 80 гривень - витрати по оплаті судового збору.

Ухвалою суду від 06.08.2018 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 16.08.2018 надано відзив на позов.

Ухвалою суду від 22.10.2018 відзив повернуто відповідачу без розгляду як такий, що поданий суду з порушенням вимог ЦПК України.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим 08.12.2016 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2, актовий запис № 4617. (а.с. 7)

За судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2018, який набрав законної сили 16.07.2018, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 26.06.2018 і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 8)

Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданим 07.07.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, записані ОСОБА_1 та ОСОБА_6, актовий запис № 2458. (а.с.6)

Згідно з виконавчим листом Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 24.10.2013, виданого на підставі рішення, що набрало законної сили 05.11.2013, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягуються аліменти на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.10.2013 і до його повноліття. (а.с. 10)

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв'язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі суду від 06.08.2018 було роз'яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку - пояснення, викладені в позовній заяві і докази, надані разом із позовом.

Судом встановлено, що сторони мають спільного сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2018 по справі № 127/15891/18, який набрав законної сили 16.07.2018, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку позивача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 26.06.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

При визначені наявності підстав для зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2018, судом враховано, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядав обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України. Тому при визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей платника аліментів судом враховано, що він є працездатною, здоровою людиною та має на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачем, ні відповідачем відомостей щодо: стану здоров'я платника аліментів; стану здоров'я дитини; відсутності/наявності у платника аліментів непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявності/відсутності рухомого та/або нерухомого майна; грошових коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, врівноважуючи позиції сторін, законодавець обмежує максимально можливий розмір аліментів для дитини - 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд не вправі визначити на дитину розмір аліментів менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Вирішуючи питання про зменшення розміру аліментів суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Судом, також, прийнято до уваги, що обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

Враховуючи вищевикладене, достатніх підстав для стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дитини в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) позивача, щомісячно, судом не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом прийнято до уваги, що чинне сімейне законодавство передбачає достатнім розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від доходу платника аліментів. Таким чином, враховуючи необхідність утримання позивачем саме двох неповнолітніх дітей, суд вважає, що частка на утримання кожного з них має становити по 1/6 від його заробітку (доходу).

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та положення ч. 7 ст. 170 ЦПК України ч. 1 ст. 192 СК України, суд дійшов до переконання в наявності підстав для зміни розміру аліментів, встановленого судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2018 по справі № 127/15891/18, шляхом зменшення їх розміру, оскільки позивач зобов'язаний та може надавати щомісячне утримання дитини в розмірі 1/6 частки від свого заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання батька окремо від дитини не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, на що звернув увагу в п. 23 Постанови Пленуму № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України від 15.05.2006 року.

Згідно з ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються. При цьому на отримувача аліментів покладається обов'язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 704, 80 гривень, що підтверджується квитанцією від 26.07.2018. (а.с. 1)

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704, 80 гривень.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Судом встановлено, що у зв'язку із зверненням до суду з даним позовом, позивач сплатив адвокату Павловій В.Є. «за надання правової допомоги по оформленню позовної заяви про зміну розміру аліментів» 750, 00 гривень, що підтверджується договором-квитанцією № 345 від 24.07.2018, наданою разом із позовом. (а.с. 12)

Згідно з Єдиним реєстром адвокатів України, Павлова В.Є. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 48, виданим 16.12.1993 року.

Таким чином, судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 750, 00 гривень та співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Підстав, визначених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення розміру вищевказаних витрат на правничу допомогу, судом не встановлено. Відповідачем не доведено неспівмірності витрат.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі та положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 750, 00 гривень.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано.

Оскільки, у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з часу набрання даним рішенням законної сили та враховуючи наявність на виконанні виконавчого документа - судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2018 по справі № 127/15891/18 про стягнення аліментів в розмірі, встановленому до ухвалення цього рішення, керуючись ст. 267 ЦПК України, суд вважає за необхідне визначити, що стягнення за вищевказаним судовим наказом слід припинити станом на день набрання законної сили даним судовим рішенням та повернути виконавчий документ до суду після завершення виконання (погашення заборгованості по аліментах).

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 155, ст. 179, ч. 1 ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 і ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 192 СК України, ст.ст. 12, 15, 16 ЦК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією ООН про права дитини, ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, 76-83, 89, 133, 141, ч. 7 ст. 170, ст.ст. 174, 258, 259, 263-265, 267, 274, 275, 278, 279, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2018 по справі № 127/15891/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 26.06.2018 і до досягнення дитиною повноліття, на 1/6 частку від заробітку (доходу) ОСОБА_1, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з часу набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення за судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області 16.07.2018 по справі № 127/15891/18 припинити станом на день набрання чинності даним судовим рішенням та повернути виконавчий документ до суду після завершення виконання (погашення заборгованості по аліментах).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 750 (сімсот п'ятдесят) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області до апеляційного суду Вінницької області.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3; РНОКПП НОМЕР_1; місце проживання: АДРЕСА_2.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5; РНОКПП НОМЕР_2; місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1.

Рішення суду складено 22.10.2018.

Суддя: