Ухвала

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 755/20732/15-ц

провадження № 61-13482св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 вересня 2016 року в складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Соколової В. В., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 травня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 300 грн зі сплатою 30 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконувала і допустила утворення заборгованості, яка станом на 30 вересня 2015 року становить 23 663,85 грн, у тому числі: 13 703,88 грн заборгованості за тілом кредиту, 7 626,93 грн заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 730,00 грн заборгованості за пенею та комісією, 500, 00 грн штрафу (фіксована частина); 1 103,04 грн штрафу (процента складова).

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1заборгованість за кредитним договором станом на 30 вересня 2015 року у розмірі 23 663,85 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року у складі судді Винниченко Л. М. в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не довів факту укладення з ОСОБА_1 спірного договору, в розумінні статті 626 ЦК України, так як відсутні докази досягнення згоди з усіх істотних умов, а в заяві-анкеті ОСОБА_1 зазначено, що розмір кредитного ліміту становить 0,00 грн за отриманою карткою, що підтверджує, що остання не виявила бажання укладати кредитний договір із банком.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 23 663,85 грн, з них: заборгованість по тілу кредиту - 13 703,88 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 7 626,93 грн, пеня та комісія - 730,00 грн, фіксована складова штрафу - 500,00 грн, процентна складова штрафу - 1 103, 04 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що В анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана ОСОБА_1, зазначено, що ця заява в сукупності з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку становлять між особою, що її підписала, і банком договір про надання банківських послуг.Клієнт підтверджує, що з Умовами та Правилами надання банківських послуг він ознайомився в момент підписання заяви та згоден з ними, зобов'язується їх виконувати. ОСОБА_1 з викладеними у заяві умовами погодилася, на підтвердження чого, нею було поставлено свій підпис.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року та залишити в силі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що протягом строку платіжної картки використовувала її, як платіжний електронний засіб в межах залишку власних коштів. Заяву про видачу (зарахування на картковий рахунок) кредитних коштів не підписувала та не отримувала такі кошти в кредит. Оскільки, платіжна картка кредитка «Універсальна»/Gold, оформлялася з нульовим кредитним лімітом, строком дії два роки, тобто до 17 травня 2012 року. Після закінчення строку дії платіжної картки, нею більше не користувалася. Із заявою про виготовлення нової до банку не зверталася, нових карток не отримувала. З довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна», Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку не ознайомлювалася. Про їх існування дізналася в суді першої інстанції під час розгляду справи. Висновок суду апеляційної інстанції про те, що з моменту отримання платіжної картки кредитка «Універсальна»/ Gold виникли права і обов'язки позичальника не відповідає обставинам справи, оскільки сторонами не укладався у встановленій законом формі кредитний договір, а встановлення ліміту за платіжною карткою в розмірі 0, 00 грн є фактично відмовою позичальника від кредитування у банку та наміру здійснювати транзакції власними коштами.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана ОСОБА_1 17 травня 2010 року, між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою позичальник визначив у розмірі 0,00 грн.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 30 вересня 2015 року становить 23 663,85 грн, у тому числі: 13 703,88 грн заборгованості за тілом кредиту, 7 626,93 грн заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 730,00 грн заборгованості за пенею та комісією, 500, 00 грн штрафу (фіксована частина); 1 103,04 грн штрафу (процента складова).

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 61-5918сво18 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»до ОСОБА_3про стягнення заборгованостіза кредитним договором, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, зокрема, що Умови надання кредиту фізичним особам існували при укладенні договору, й у заяві позичальника, яку він власноручно підписав, зазначено, що він ознайомлений з такими Умовами та згодний з ними; Умови є складовою кредитного договору, оскільки разом із заявою позичальника та Тарифами банку визначають умови кредитного договору.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 755/20732/15-ц до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта