2/465/719/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

23.10.2018 року Франківський районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді: Гулієвої М.І.

при секретарі: Жовнір Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові справу №465/1969/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь у порядку регресу вартість комунальних послуг, нарахованих за період з січня 2013 року по грудень 2016 року за адресою: АДРЕСА_1, на загальну суму 3109, 47 грн.

В обгрунтування позову зазначає, що відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки ЛКП Магістральне від 16.02.2017 року №409 у вказаній квартирі загальною площею 41,2 кв.м, що складається з двох кімнат, житловою площею 28 кв.м, зареєстровано 6 осіб, в тому числі, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживала та була зареєстрована за даною адресою з 15.01.2013 року по 31.12.2017 року, в подальшому була виписана на виконання заочного рішення Франківського районного суду міста Львова від 21.12.2016 року у справі №465/1839-16ц. Згідно відомостей про нарахування та оплату комунальних послуг у період з січня 2013 року по грудень 2016 року включно, наданих ЛКП Магістральне, за період з січня 2013 року по грудень 2016 року здійснено нарахування за житлово-комунальні послуги на загальну суму 12 437,87 грн., з яких позивачкою сплачено, з урахуванням заборгованості, яка виникла з січня 2013 року, 20 664,95 грн. Позивачка стверджує, що відповідачка не приймала участі в оплаті житлово-комунальних послуг, а тому, на думку позивачки, з неї належить стягнути у порядку регресу вартість нарахованих комунальних та інших послуг відповідно до 1/4 частки, оскільки, такі послуги нараховувались на 4 осіб.

У судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали.

Відповідачка у судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи повторну неявку у судове засідання відповідачки, повідомленої належним чином, суд вважає за доцільне розглянути справу за її відсутності та постановити заочне рішення.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 5 статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, не подала відзив на позов та доказів на його заперечення.

За таких обставин суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що квартира по вулиці Науковій 24/47 у місті Львові складається з 2-х кімнат та кухні з комунальними вигодами ,загальною площею 41,2 кв.м, житловою площею 28 кв.м.

Як вбачається з довідки форми №2 з місця проживання про склад сім,ї та прописки №3885 від 15.08.2016 року, виданої ЛКП Магістральне, відповідачка була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2 15.01.2013 року.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.12.2016 року у справі №465/1839/16-ц ОСОБА_2 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №47 по вул. Наукова, 24 в місті Львові. Вказаним судовим рішенням встановлено, що, як вбачається з актів ЛКП Магістральне від 13.01.2016 року, 02.03.2016 року, ОСОБА_2 зареєстрована у вказаній квартирі, однак у ній фактично не проживає.

Факт непроживання відповідачки у вказаній квартирі також встановлено рішенням Франківського районного суду міста Львова від 09.12.2013 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 не проживає у вказаній вище квартирі, що підтверджується актами комісії ЛКП Магістральне від 21.12.2012 року, 28.01.2013 року, 11.02.2013 року.

Враховуючи вищезазначені рішення Франківського районного суду міста Львова суд приходить до висновку, що відповідачка в період часу з 15.01.2013 року по 31.12.2017 року у квартирі АДРЕСА_2 була зареєстрована, але фактично не проживала.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з відомостей про нарахування та оплату послуг з утримання будинку та прибудинкових територій від 16.08.2016 року та від 20.02.2017 року; відомостей про нарахування та оплату послуг з центрального опалення від 16.08.2016 року та від 20.02.2017 року, відомостей про нарахування та оплату послуг з постачання холодної води від 16.08.2016 року та від 20.02.2017 року, виданих ЛКП Магістральне, нарахування комунальних послуг у період часу з січня 2013 року по лютий 2017 року здійснювалося за особовим рахунком №, відкритим на позивачку.

Відповідно до ст. 63 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки, виданої ЛКП Магістраль15.08.2016 року за №3885, ОСОБА_2 не перебуває зі ОСОБА_3 у родинних стосунках. Також відповідно до вищевказаних рішень Франківського районного суду міста Львова від 09.12.2013 року та від 21.12.2016 року відповідачка не проживала разом з позивачкою та не вела з нею спільного господарства. Відповідно норма статті 63 Житлового кодексу України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до абз. 13 частини 1 статті 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24 червня 2004 року № 1875-IV (який був чинний в період виникнення спірних правовідносин) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що обов'язок з оплати житлово-комунальних послуг покладається на споживача таких послуг. В свою чергу зі змісту частини 1 статті 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 року вбачається, що споживачем житлово-комунальних послуг є виключно особа, яка їх фактично отримує або має намір отримувати.

Судом встановлено, що відповідачка фактично не проживала у ІНФОРМАЦІЯ_3, відтак фактично не отримувала, не користувалася житлово-комунальними послугами у вказаному житловому приміщенні.

Відтак суд приходить до переконання, що на відповідачку не може бути покладено обов'язок оплати частини вартості житлово-комунальних послуг в порядку регресу.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними та в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.4,10,12,13,80,223,247,ч.2,258,259,263-265,268, 280-282 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Дане заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасники:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3)

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, останнє відоме місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5

Суддя М.І. Гулієва