АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 212/7636/17

22-ц/774/1352/К/18

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1,

відповідач- Савостіков ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 02 квітня 2018 року, ухваленого суддею Зіміним М.В. у м. Кривому Розі, повний текст рішення суду складено 10 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою №44 в будинку №1 по вул.Невська в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, зняти його з реєстрації місця проживання.

В мотивування позовної заяви зазначила, що з 14 липня 2001 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох дітей - дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказує, що з лютого 2008 року по травень 2014 року сторони проживали у спірній квартирі, яка належить на праві сумісної власності позивачу та дочці ОСОБА_5 Зазначає, що у травні 2014 року позивач та відповідач придбали чотирьох кімнату квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та переїхали проживати на нове постійне місце проживання. У березні 2015 року у звязку з розладом сімейних відносин вона переїхала проживати до спірної квартири, а відповідач разом із дітьми залишився проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Вказує, що шлюб між нею та відповідачем розірвано 18 січня 2016 року. З березня 2015 року відповідач у квартирі не проживає, добровільно знятися з місця реєстрації не бажає, чим порушує її права як власника, тому просила суд усунути їй перешкоди та визнати відповідача таким, що втратив права користування квартирою №44 в будинку №1 по вул.Невська в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, зняти його з реєстрації місця проживання.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 02 квітня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначає, що судом не враховано, що матеріалами справи доведено, що відповідач не проживає у спірному приміщенні з травня 2014 року, забезпечений житлом у якому проживає, тому не має потреби в іншому житлі. Вважає що суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, встановивши, що квартира АДРЕСА_2 є спільним майном подружжя, які нею не заявлялись та не були предметом дослідження. Оскільки з цього приводу в суді розглядається інша справа про поділ спільного майна подружжя.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_7.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_7.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 14 липня 2001 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4. Прізвище дружини після реєстрації одруження змінено на «Савостікова», що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-КИ №120132. (а.с.8).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.9,10)

Згідно свідоцтва про право власності на житло №Ж-826 від 28 жовтня 2008 року, органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів посвідчено, що квартира АДРЕСА_3 дійсно належить, на праві приватної спільної сумісної часткової власності в рівних долях ОСОБА_9 Юріївні-1/2 частина, та ОСОБА_5 Ростиславівні-1/2 частка. Квартира приватизовано згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво видане згідно з розпорядженням №Ж 749 від 12.09.2008 року. (а.с.11).

Відповідно до акту складеного мешканцями будинку №1 по вул.Невська в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, затвердженому директором ТОВ «КК ДОМ.КОМ» від 05.11.2015 року, ОСОБА_4 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 з лютого 2015 року. (а.с.13)

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2016 року, яке набрало законної сили 29 січня 2016 року, розірвано шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_4. (а.с.12)

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року, яке набрало законної сили 04 липня 2017 року, визначено місце проживання дитини ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із батьком ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_4. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, як разом із батьком ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_4 та і разом із матірю ОСОБА_10, за адресою: АДРЕСА_5.( а.с. 51-56)

Згідно свідоцтва про шлюб виданого Покровським районним у м.Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану 24 лютого 2018 року ОСОБА_12 зареєструвала шлюб із ОСОБА_13 Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на «Бугаєнко». (а.с.57)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як співвласник спільного сумісного майна подружжя має право користування ним на власний розсуд.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Як підставу для визнання відповідача втратившим право користування житлом, позивач посилалась на положення ч.2 ст.405 ЦК України, яка передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із частиною третьою статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Положеннями статті 64 ЖК УРСР 1983 року передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР 1983 року припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до статті 12 і частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як роз'яснено у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Матеріалами справи доведено, що між сторонами виникли неприязнені відносини, через що вони розірвали шлюб та проживають окремо.

Позивач не заперечувала, що здійснила заміну замків на вхідних дверях, що унеможливлює проживання та потрапляння до неї відповідача, фактично здійснюючи йому перепони.

Як зазначає представник позивача в апеляційній скарзі питання щодо розподілу спільного майна подружжя перебуває на розгляді в суді, тому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вирішити питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним майном є неможливим, оскільки питання щодо власності даного майна не вирішено, оскільки між сторонами існує спір стосовно нього, який перебуває на судовому розгляді.

Колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги представника позивача, стосовно висновків суду першої інстанції у судовому рішенні про встановлення факту належності квартири АДРЕСА_6 сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, як придбаної у період спільного проживання, оскільки дане питання не було предметом дослідження та позовні вимоги в цій частині сторонами заявлено не було.

Згідно положення ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодек5сом випадках.

Колегія суддів вважає, що судом порушено принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачений статтею 13 ЦПК України. Суд безпідставно вийшовши за межі заявлених позивачем вимог, яка не зверталась до суду з позовом про визнання нерухомість спільним майном подружжя, тому висновки суду в частині визнання квартири АДРЕСА_6 спільним майном подружжя підлягають виключенню з мотивувальної частини.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 02 квітня 2018 року, підлягає зміні із виключенням з мотивувальної його частини висновок суду про визнання квартири АДРЕСА_6 спільним майном подружжя, на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 02 квітня 2018 року, змінити виключивши з мотивувальної частини висновок суду про визнання квартири АДРЕСА_6 спільним майном подружжя.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 18 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: