Ухвала

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 752/2922/17

провадження № 61-29500св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першоїсудової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Кравець В. А., Махлай Л. Д., Іванченка М. М.,

від 29 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі.

Позовна заява мотивована тим, що 26 грудня 2016 року її було звільнено з займаної посади на підставі відмови від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці згідно пункту 6 статті 36 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки 26 жовтня 2016 року її повідомили про зміну істотних умов праці на підставі наказу від 30 червня 2016 року

№ 137-П «Про введення в дію штатного розпису на 2016 рік», згідно якого посада головного спеціаліста відділу технічної експлуатації управління справами, яку вона обіймала, віднесена до посад працівників, які виконують функції з обслуговування та не відноситься до державної служби. На думку позивача, про зміну істотних умов праці її повинні були повідомити у квітні 2016 року, а не у жовтні 2016 року, коли такі зміни вже фактично відбулись. У листопаді 2016 року вона звернулась до відповідача зі скаргою, у якій зазначала, що не відмовляється від продовження роботи після закінчення відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, але запропонована їй посада провідного документознавця не відповідає рівню її освіти та кваліфікації. При звільненні відповідач не ознайомив її із наявними вакантними посадами, які відповідають рівню її освіти та кваліфікації.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати незаконним наказ Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26 грудня 2016 року № 147-к та поновити її на посаді головного спеціаліста відділу технічної експлуатації управління справами.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва, у складі судді Ларченко С. В., від 06 липня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним наказ Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

від 26 грудня 2016 року № 147-к «Про звільнення ОСОБА_2 Л.», згідно з яким ОСОБА_2 26 грудня 2016 року було звільнено з посади головного спеціаліста відділу технічної експлуатації управління справами у зв'язку із відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення ОСОБА_2 здійснено з порушенням норм чинного трудового законодавства України, а тому наявні підстави для визнання незаконним наказу про звільнення.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позовні вимоги про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі пов'язані з проходженням позивачем публічної служби, а тому спір між сторонами є публічно-правовим та підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що на момент подачі позову позивач не мала статусу державного службовця, а перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічноговіку, тому спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

У відзиві (запереченні) на касаційну скаргу Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без змін, посилаючись на її законність.

19 жовтня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостій статті 403 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки касаційна скарга містить доводи щодо порушення судами попередніх інстанцій правил юрисдикції.

Керуючись частиною шостою статті 403, частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_2 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 29 серпня 2017 року передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта