Справа № 459/909/18
Провадження № 2/459/564/2018
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 вересня 2018 року Червоноградський міський суд Львівської області
в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.
з участю секретаря Чухно Т.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді за правилами загального позовного провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
05.09.2018 р. сторони у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи були належно повідомлені.
Представник позивача у позовній заяві зазначив, що розгляд справи просить проводити у його відсутності, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судові засідання 08.05.2018 р., 14.06.2018 р., 05.09.2018 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву, заяв чи клопотань не подавав.
У відповідності положень п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку загального позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
На підставі норм ст.ст.280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до наступного висновку.
Як вбачається із анкети-заяви від 05.05.2015 року, підписаної відповідачем, останній ознайомився та погодився із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами. Своїм підписом він погодився, з тим, що підписана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та позивачем договір про надання банківських послуг.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до вимог ст.ст.610,612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Виходячи з вимог ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів.
Щодо вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов"язання та штрафів суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Умовами спірного договору, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1. Умов та Правил, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору.
П.1.1.5.25 цих же умов і Правил визначено, що за несвоєчасну сплату послуг, передбачену цим договором, Умовами і Правилами, клієнт сплачує банку по кожному випадку порушення пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не більше подвійної ставки НБУ, яка діяла в період, за який платиться пеня, за кожен день прострочки.
Також положенням п.2.1.1.7.6 зазначених Умов та Правил передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-2003цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, а в стягненні штрафу слід відмовити за необґрунтованістю.
Разом із тим, ч.3 ст.551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Верховний Суд України в постанові від 03.09.2014 року в справі №6-100цс14 висловив правову позицію, відповідно до якої частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
Конституційний суду України звертає увагу на те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3 ЦК України, ч.3 ст.509 ЦК України та ч.ч.1,2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (п.3.2 Рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013).
Враховуючи зазначене,суд дійшов висновку, що обґрунтованою є сума пені не більша розміру тіла кредиту, тобто 490 грн., відтак така підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
З огляду на вище наведене, суд приходить до переконання, що відповідач не виконав взятих на себе зобовязань по кредитному договору, та внаслідок цього заборгував позивачу кошти у розмірі: 490,00 грн. заборгованість за кредитом; 188,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 490 грн. пені, тобто на загальну суму 1168,58 грн.
Поряд з цим, беручи до уваги положення ст. 61 Конституції України, ст. 549 ЦК України та правові позиції ВСУ, викладені у постанові від 21.10.2015 року № 6-2003цс15, від 11.10.2017 р. № 6-1374цс17, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки законом заборонена подвійна цивільно-правова відповідальність за одне й теж саме порушення.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 111,21 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 268, 273, 280-281, 354 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (НОМЕР_1, вул.Бандери,27/70, м.Червоноград) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (14360570, вул.Грушевського,1Д, м.Київ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.05.2015 року у сумі 1168 (одна тисяча сто шістдесят вісім),58 коп., що складається з наступного: 490,00 грн. заборгованість за кредитом; 188,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 490 грн. пені.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 111,21 грн. понесених судових витрат.
У решті вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення може бути подана апеляційна скарга через Червоноградський міський суд Львівської області до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.09.2018 р..

Суддя: М. Д. Новосад