ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Харків

справа № 641/9250/15-ц

провадження № 22-ц/818/215/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кругової С.С.

суддів: Пилипчук Н.П., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Кучер Ю.Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач ОСОБА_2

представники відповідача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2018 року, ухвалене суддею Боговським Д.Є.

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом, вмотивовуючи його тим, що 21 липня 2008 року між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2006/0708/55-008 про надання кредитних коштів у розмірі 30000,00 доларів США зі сплатою 11,90% річних строком з 21.07.2008 по 21.07.2018.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за договором про надання споживчого кредиту №2006/0708/55-008 від 21.07.2008 року іпотекодавець ОСОБА_2 за договором іпотеки №2006/0708/55-08-Z-1 від 21.07.2008 року передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру, яка складається із двох кімнат, загальною площею 44,3 м2, житловою площею 30,0 м2, за адресою: АДРЕСА_1.

25 травня 2008 року між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта «Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Позов вмотивований тим, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання, існує заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 2006/0708/55-008 від 21.07.2008 року у розмірі 368888, 79 грн., яка складається з наступного:336866,05 грн. сума заборгованості за кредитом, 32022,73 грн. сума заборгованості за процентами.

Просить в рахунок виконання основного зобовязання ОСОБА_2 щодо оплати заборгованості у розмірі 368888,79 грн. за договором про надання споживчого кредиту № 2006/0708/55-008 від 21.07.2008 року звернути стягнення заборгованості за договором іпотеки №2006/0708/55-08-Z-1 від 21.07.2008 року шляхом передачі Іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання за ним права власності на двокімнатну квартиру загальною площею 44,3 м2, житловою площею 30,0 м2, за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права,невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем були вжиті всі належні заходи, що передують подачі позовної заяви до суду, також надані всі докази, що підтверджують законне право Банку звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із вимогами чинного законодавства України. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору є правом, а не обовязком особи, яка добровільно, виходячи із власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обовязкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги Ухвалу ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року де зазначено, що аналіз положень Закону України "Про іпотеку" свідчить про те, що задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачений іпотечним договором.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір «споживчий кредит під заставу житлової нерухомості» № 2006/0708/55-008, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 30000 доларів США, зі сплатою 11,9% річних, строком до 21.07.2018 року.

На забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором 21.07.2008 р. між ВАТ «Сведбанк"» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_2 передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру загальною площею 44,3 м2, житловою площею 30,0 м2, за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням загальних зборів акціонерів від 11.08.2011 року ВАТ «Сведбанк» змінив назву на ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником усіх прав та обовязків ВАТ «Сведбанк».

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі за договором № 2006/0708/55-008-Z-1.

У звз'яку з невиконанням позичальником умов договору виникла заборгованість, що стала підставою для подання банком позовної заяви про визнання права власності на нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру загальною площею 44,3 м2, житловою площею 30,0 м2, за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 368888,79 грн. забезпеченого іпотекою.

Законом України «Про іпотеку» передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п.10 п.п. 10.3 іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.16).

Згідно з п. 12 п.п. 12.1 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передання права власності іпотекодержателю здійснюється відповідно до розділу 12 договору іпотеки ( п. 12.3.1 іпотечного договору).

Іпотечний договір містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (пункт 12.3 договору іпотеки), яке передбачає звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку (а.с. 18).

Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у зазначеному договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки на рахунок виконання основного зобов'язання позичальника у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

За умовами п. 11 договору іпотеки у разі настання обставин, зазначених в п. 1 цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання та зобовязань передбачених цих договором, у строк, що не перевищує 30 календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов договору.

Як передбачено п. 12.3.1 договору, у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Отже, чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки набутого в позасудовому порядку. Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України та статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував Ухвалу ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року не спростовують висновків суду.

Доводи апеляційної скарги щодо права обрання певного засобу правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, а встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист судовою колегією не приймаються виходячи з наступного.

Згідно висновку Великої палати Верховного Суду у постанові від 21.03.2018 у справі № 790/14438/15-ц щодо застосування статей 33, 36, 37 Закону України "Про іпотеку", статей 328, 335, 376, 392 ЦК України зазначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України "Про іпотеку"). Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 травня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий С.С.Кругова

Судді О.В.Маміна

ОСОБА_5

Повний текст складено 26 жовтня 2018 року