Справа №442/3926/18
Провадження №2/442/1570/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 є співвласницею квартири за №96, яка знаходиться в будинку №94 по вул.Самбірській у місті Дрогобичі, Львівської області. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) виданим 30 грудня 1999 року згідно розпорядженням (наказом) від 29.12.1999 року №16/2 Виконавчого комітету Дрогобицької міської ОСОБА_3 Львівської області, Договором про визначення розміру часток у квартирі, що є у спільній сумісній власності посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_4 21 червня 2013 року та зареєстрованим в реєстрі за №344, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5245186 від 21.06.2013 року, Договором дарування 1/4 (однієї четвертої) ідеальної частки у праві власності на квартиру та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5247290 від 21.06.2013р. Відповідно до Будинкової книги та довідки, виданої Комунальним підприємством «Житлово- експлуатаційне об»єднання» Дрогобицької міської ради Львівської області №96 від 22.05.2018р., у квартирі зареєстровані троє осіб, а саме: співвласник ОСОБА_1, її чоловік співвласник ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2. Відповідач на даний час зареєстрований, хоча більше двох років за адресою м.Дрогобич, вул.Самбірська,94/94, Львівської області, не проживає, що підтверджується Актом обстеження за №72 від 22.05.2018р. Відповідач не проживає за місцем реєстрації, своїми підписами в зазначеному акті також підтвердили сусіди ОСОБА_3, ОСОБА_6 В добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не знімається, а тому у неї виникла необхідність звернутися до суду.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 не з»явилася, однак від неї поступила заява, в якій просить слухати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, не повідомивши причин, хоча був своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання. Керуючись ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ст.247 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав:

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається із Свідоцтва про право власності на квартиру від 30.12.1999р., квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та членам його сім»ї ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_2, загальна площа квартири становить 80,3 кв.м.

Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується Актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 21.05.2018р., складених комісією КП «Житлово-експлуатаційного об»єднання», згідно якого ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 не проживає з 2013 р. і по день обстеження; ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б належали останньому немає.

Зняття з реєстрації місця проживання особи, згідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІУ, здійснюється, окрім інших підстав, на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.

У відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тощо.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316. 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні позивача

ОСОБА_1 підлягають до задоволення, оскільки відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу, тобто з 2013 р. і по день обстеження; ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б належали останньому немає, що створює для позивача незручності, оскільки вона додатково сплачує за зайву особу витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжують як власнику житла негативні наслідки (вищевказаний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами), відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим помешканням та зняття з реєстраційного обліку, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Крім того, ОСОБА_2 згідно розшукових обліків МВС, які містяться на сайті Міністерства внутрішніх справ, з 17.10.2017р. перебуває в розшуку Бориславським відділенням поліції Дрогобицького відділу ГУНП у Львівській області.

Частиною другою ст.405 ЦК України визначено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 133, 141, 280, 284, 354ЦПК України, ст. 319, 405 ЦК України, у відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір», суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за №96, що знаходиться в будинку №94 по вул.Самбірській у м.Дрогобичі, Львівської області та зняти його з реєстраційного обліку.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати в користь позивача ОСОБА_9 сплачений нею при поданні позову до суду судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Гарасимків Л.І.