Справа № 373/1748/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Керекези Я.І.,

за участю секретаря судового засідання Ткалі І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №373/1748/16ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Дем`янецької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області про встановлення земельного сервітуту на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху,

представник відповідача - ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом та просить встановити безстроково на його користь земельний сервітут, який полягає у праві проїзду по наявному шляху до земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, через земельну ділянку ОСОБА_2 у частині земельної ділянки площею 0,0052 га, що необхідна для улаштування проїзду; встановити, що земельний сервітут має поширюватись саме на частину земельної ділянки ОСОБА_2, площею 0,0052 га, що вказана у рішенні Дем`янецької сільської ради від 24.06.2015 №263.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником земельних ділянок, загальною площею 0,251 га, для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованих в с.Харківці. Проїзд до земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства раніше відбувався через землі запасу сільської ради, з якими його ділянка межувала. Однак, зазначена земля перейшла у власність ОСОБА_2 і він не дає можливості користуватися проїздом, що унеможливлює користування земельною ділянкою, інших можливих підходів до ділянки не існує. Просить встановити постійний земельний сервітут на його користь щодо вільного проїзду до земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позов не визнали, заперечують проти задоволення. Відповідач зазначив, що у позивача є можливість користуватися іншою дорогою до своєї земельної ділянки, тому підстав для встановлення сервітуту немає.

Представник відповідача сільської ради ОСОБА_4 (голова сільської ради) вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки за земельною ділянкою відповідача ОСОБА_2 є дорога близько 7 метрів шириною для проїзду.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до копії державного акту серії НОМЕР_2 від 24.07.2000 ОСОБА_1 є власником земельних ділянок, загальною площею 0,251 га для ведення особистого підсобного господарства та для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Кадастровий номер ділянкам не присвоєний.

В зазначеному державному акті містяться виправлення площі земельних ділянок, що ставить під сумнів розмір земельних ділянок та чи взагалі вони межують із землею відповідача.

Відповідно до п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 N 43 заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп'ютерної техніки.

Згідно з копіями державних актів про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 12.07.2010 та серії НОМЕР_4 від 12.07.2010 ОСОБА_2 є власником земельних ділянок площею 0,1867 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Як вбачається з копії акту ПП «Дарін» за 2008 рік про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки наданої у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, ніяких претензій при встановленні зовнішньої межі ОСОБА_2, представниками суміжних землевласників та відповідними службами не заявлено.

Рішенням №263 від 24.06.2015 Дем`янецька сільська рада вирішила вилучити із земель ОСОБА_2 0,0052 га на під`їзд до земельної ділянки ОСОБА_1

У статті 12 ЗК України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин серед яких у п.(г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Земельні ділянки ОСОБА_2 є приватною власністю, що посвідчено державними актами та зазначене право набуло чинності, оскільки здійснена державна реєстрація земельних ділянок.

Таким чином, рішення сільської ради не є підставою для вилучення у ОСОБА_2 частини належної йому земельної ділянки.

Отже суд не приймає як належний, допустимий та достовірний доказ вищезазначене рішення сільської ради.

У відповідності до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а в ст.317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В той же час у главі 32 Цивільного Кодексу України встановлені певні обмеження у здійснені права власності, а саме відносно земельної ділянки чи іншого нерухомого майна власника.

Так, у відповідності до ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно до ч.1 ст.404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, тобто без позбавлення власника можливості користуватися його земельною ділянкою, а в наданні можливості проходу чи проїзду по його земельній ділянці.

В статті 98 ЗК України визначено право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою, а відповідно до п. «а» ст.99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення такого земельного сервітуту як право проходу до сусідньої земельної ділянки та п. «б» - право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Тобто, як вбачається із ст.99 ЗК України власник або користувач сусідньої земельної ділянки має право вимагати встановлення такого земельного сервітуту як право проходу до сусідньої земельної ділянки і тільки при наявності шляху для проїзду транспортного засобу і можливість вимагати проїзду по наявному шляху.

Аналогічна вказівка мається у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно якого земельний сервітут - право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне чи безоплатне користування чужою земельною ділянкою (право проходу чи проїзду на велосипеді; проїзду на транспортному засобі по наявному шляху).

Як вбачається із позовної заяви, досліджених в судовому засіданні доказів, пояснень сторін, їх представників та свідка, через земельну ділянку відповідача ОСОБА_2 відсутній проїзний шлях для транспортних засобів у місцях, де позивач планував зробити проїзд до його земельної ділянки.

Крім того, як вбачається з вищезазначених норм ЦК України, встановлення земельного сервітуту можливе для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідач ОСОБА_2 зазначив, що за його ділянкою є дорога близько 7 метрів шириною, яка може бути використана позивачем для проїзду до своєї земельної ділянки. Дану обставину підтвердив і голова сільської ради ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_5, яка працює землевпорядником в сільській раді.

За таких обставин суд вважає, що відмовою відповідача ОСОБА_2 у встановленні сервітуту позивачеві ОСОБА_1 права та інтереси останнього не порушенні, оскільки наявний інший спосіб задоволення його потреб.

За таких обставин суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Питання судових витрат вирішити відповідно до ч. 1 п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 401, 404 ЦК України, ст.ст. 98, 99 ЗК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», керуючись ст.ст. 12, 28, 81, 200, 211, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Дем`янецької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області про встановлення земельного сервітуту на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХIIІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1;

відповідач ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_2

відповідач Дем»янецька сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області, місцезнаходження: с.Дем`янці, Переяслав-Хмельницький район, Київська область, 08431.

Складення рішення в повному обсязі вчинено 26.10.2018.

Суддя Я. І. Керекеза