П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.

суддів: Агєєв О.В., Соломаха Л.І.,

за участю секретаря Сергєєвої К О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті цивільну справу № 219/10121/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання права на проведення індексації щомісячних страхових виплат, визнання відсутності обов'язку надавати довідки, зобов'язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2018 року (суддя Фролова Н.М.), -

В С Т А Н О В И В:

14 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Фонд), який 22 лютого 2018 року уточнила, та остаточно просила:

- визнати за нею (ОСОБА_1) право на проведення індексації щомісячних страхових виплат за період з 18 січня 2011 року по червень 2014 року, відповідно до пункту 18 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань» та пункту 1.16 постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків № 24 від 29 липня 2004 року «Про затвердження Порядку призначення та здійснення страхових виплат потерпілим (членам їх сімей)»;

- визнати відсутність обов'язку позивача надавати відповідачу для проведення індексації щомісячних страхових виплат за період з 18 січня 2011 року по червень 2014 року довідок про розмір пенсійних виплат та трудової книжки;

- зобов'язати відповідача нарахувати і сплатити індексацію щомісячних страхових виплат за період з 18 січня 2011 року по червень 2014 року;

- зобов'язати відповідача нарахувати і сплатити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків виплати індексації щомісячних страхових виплат за період з 18 січня 2011 року по червень 2014 року та за період з червня 2014 року по червень 2017 року (том 1 а.с. 1-5, 140).

30 травня 2018 року представник Фонду Плахтій О.В. звернулась до суду з клопотанням про закриття провадження у справі у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, посилаючись на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання права на проведення індексації щомісячних страхових виплат, визнання відсутності обов'язку надавати довідки, зобов'язання вчинити певні дії, закрито.

Із вказаною ухвалою не погодилась ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_3, та подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що зазначені позовні вимоги мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, та безпідставно закрив провадження у справі, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Вона зазначила, що в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року № 3 роз'яснено, що Фонд соціального страхування не здійснює владні управлінські функції. Тому, з урахуванням викладеного та враховуючи суб'єктний склад сторін, спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. На думку позивача ОСОБА_1, до юрисдикції адміністративних судів віднесені тільки ті публічно-правові спори, яки виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктами владних повноважень, віднесених до їх компетенції владних управлінських функцій. Оскільки позовні вимоги не стосуються оскарження або скасування постанов Фонду про відмову в призначенні та виплати сум індексації страхових виплат, то спір має цивільно-правовий характер.

Представником відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Плахтій О.В. подано відзив на апеляційну скаргу із наданням доказів направлення 12 вересня 2018 року його копій позивачці та її представнику. У відзиві представник відповідача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивачки щодо скасування ухвали про закриття провадження у справі, оскільки предметом спору є наявність підстав для нарахування та виплати індексації щомісячної страхової виплати, яке здійснюється на підставі рішення спеціального уповноваженого законодавством на це органу - Фондом, що свідчить про публічно-правовий характер правовідносин, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а тому суд правильно закрив провадження у справі.

В засідання апеляційного суду сторони не з'явились, але про дату, час і місце розгляду справи вони повідомлені судовими повістками (а.с. 40 - 42, 56, 57) та телефонограмами (а.с. 43, 44). В заявах від 14 вересня 2018 року, надісланих до апеляційного суду електронною поштою, позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 просили розглянути апеляційну скаргу без їх участі (а.с. 54, 55).

Апеляційний суд вважав можливим розглянути справу за відсутністю сторін та їх представників, оскільки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з заявленого позову, позивач ОСОБА_1 звернулася до Фонду з позовними вимогами про визнання права на проведення індексації щомісячних страхових виплат, визнання відсутності обов'язку надавати довідки та зобов'язання Фонду вчинити певні дії. Предметом спору є наявність підстав для нарахування та виплати позивачу індексації щомісячних страхових виплат, що здійснюється на підставі рішення спеціально уповноваженого законодавством на це органу - Фонду соціального страхування.

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1, суд виходив з того, що за предметним та суб'єктним складом цей спір має ознаки публічно-правових правовідносин щодо оскарження бездіяльності Фонду соціального страхування, а отже підлягає розгляду за правилами КАС України.

Вказаний висновок суду є вірним, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Із справи вбачається, що позивач ОСОБА_1, посилаючись на статті 21, 22, 56, 66 Конституції України, частину 1 статті 1208 ЦК України, норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», звернулась з позовом до Фонду та просила визнати за нею право на проведення індексації щомісячних страхових виплат за період з 18 січня 2011 року по червень 2014 року; визнати відсутність обов'язку надавати відповідачу для проведення індексації щомісячних страхових виплат за період з 18 січня 2011 року по червень 2014 року довідок про розмір пенсійних виплат та трудової книжки; зобов'язати відповідача нарахувати і сплатити індексацію щомісячних страхових виплат за період з 18 січня 2011 року по червень 2014 року; зобов'язати відповідача нарахувати і сплатити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати індексації щомісячних страхових виплат за період з 18 січня 2011 року по червень 2014 року та за період з червня 2014 року по червень 2017 року (том 1 а.с. 1 - 5, 140).

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що згідно із ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального Кодексу України, у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають з цивільних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності з п. 1 ч 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Як зазначено у п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ст. 17 Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV, спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 22 КАС України, місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди) вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, крім випадків, визначених частинами другою-четвертою цієї статті.

Враховуючи принципи, функції Фонду та зміст положень вищезазначених норм права, Артемівський міськрайонний суд Донецької області дійшов висновку, що за предметним та суб'єктним складом цей спір має ознаки публічно-правових правовідносин, а отже заявлений позов до Фонду, підлягає розгляду за правилами КАС України.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 360/1438/16.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального Кодексу України (у редакції, чинній на час розгляду справи), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами), юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, у зазначеній редакції).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Преамбулою Закону № 1105-XIV передбачено, що цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1105-XIV, Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Одними із принципів соціального страхування, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, зокрема, є законодавчо визначені умови і порядок здійснення соціального страхування та державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

Пунктами 6, 7 ст. 6 Закону № 1105-XIV рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов'язковим для виконання, у тому числі всіма страхувальниками та застрахованими особами, яких воно стосується. Рішення правління Фонду оформляється постановою, відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ст. 8 Закону № 1105-XIV, виконавча дирекція Фонду є постійно діючим виконавчим органом правління Фонду, є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та в порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду, що затверджується його правлінням, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду.

Згідно ст. 9 Закону № 1105-XIV, основними завданнями Фонду та його робочих органів, зокрема, є реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону.

Тобто Фонд є суб'єктом владних повноважень, наділений владними управлінськими функціями.

Статтею 44 Закону № 1105-XIV встановлено, що Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Відповідно до ст. 17 Закону № 1105-XIV, спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку.

Згідно із п. 4 ст. 18 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду із цим позовом), місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно ч.1 статті 20 КАС України ( у редакції, чинній на час розгляду справи судами) місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

2) адміністративні справи, пов'язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо:

оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій;

уточнення списку виборців;

оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум;

оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб;

3) адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо:

примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;

примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України;

затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;

затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті;

5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років".

2. Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.(Із доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 13.03.2018 р. N 2325-VIII).

Враховуючи принципи, функції Фонду та зміст положень вищезазначених норм права, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що за предметним та суб'єктним складом спір щодо зобов'язання Фонду вчинити певні дії, має ознаки публічно-правових правовідносин, а отже підлягає розгляду за правилами КАС України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

З огляду на наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зазначена категорія спору належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм процесуального права висловлено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 280/1539/15-ц.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 13 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У даній справі суд обґрунтовано закрив провадження у цивільній справі, зазначивши що цей позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки розгляд справи належить до юрисдикції адміністративних судів.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірні правовідносини стосуються права позивача на вільне користування та розпорядження її майном та в позові не ставиться питання про оскарження або скасування постанов Фонду щодо відмови в призначенні та виплати індексації страхових виплат від нещасного випадку на виробництві, а тому спір має цивільно - правовий характер, є безпідставні.

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до Фонда, суть якого зводиться до оскарження бездіяльності відповідача, саме у сфері його владних повноважень, а тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст. ст. 141, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 20 вересня 2018 року.

Суддя: Будулуца М.С.