Справа № 202/2003/18
Провадження № 2/202/1414/2018
21 вересня 2018 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючої судді Зосименко С.Г.
при секретарі Герасименко В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання грошових зобов'язань,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання грошових зобов'язань, відповідно до якої просить стягнути з відповідача на свою користь суму інфляційних нарахувань у розмірі 81 755 грн. 29 коп. і суму нарахувань 3 % річних у розмірі 9 164 грн., всього 90 919 грн. 29 коп. та судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 909 грн. 20 коп.
Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року розірвано договір № 2-МНГ виготовлення та поставки товару від 21 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнуто з останнього на користь ОСОБА_1 суми за договором у розмірі 39 000 грн., неустойку у розмірі 19 656 грн. та понесені судові витрати у розмірі 586,56 грн., а всього 59 242,56 грн. Станом на 22 квітня 2018 року відповідач свої зобов'язання за договором № 2-МНГ від 21 вересня 2012 року та приписи рішення суду від 17 вересня 2014 року не виконав. Згідно довідки Індустріального відділу Державної виконавчої служби м.Дніпро Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року, у відділі перебуває на виконанні виконавчий лист Індустріального районного суду м.Дніпропетровська по справі № 202/2127/14-ц від 06 листопада 2014 року та станом на 24 квітня 2018 року грошове зобов'язання не виконано. З огляду на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, позивачем в позовній заяві здійснено розрахунок інфляційних витрат та 3 % річних. Станом на 22 квітня 2018 року загальна сума інфляційних витрат позивача складає 81 755,29 грн. Загальна сума нарахувань 3% річних станом на 22 квітня 2018 року за користування відповідачем коштами позивача складає 9 164,00 грн. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не явився, натомість надав суду заяву, відповідно до якої просив розглядати справу у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомлено.
Керуючись ст. 280 ЦПК України та беручи до уваги згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року розірвано договір № 2-МНГ виготовлення та поставки товару від 21 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнуто з останнього на користь ОСОБА_1 суми за договором у розмірі 39 000 грн., неустойку у розмірі 19 656 грн. та понесені судові витрати у розмірі 586,56 грн., а всього 59 242,56 грн. Рішення набуло чинності та в даний час виконавчий лист виданий на підставі вказаного рішення, перебуває на примусовому виконанні в Індустріальному відділі Державної виконавчої служби м.Дніпро Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області та станом на 24 квітня 2018 року грошове зобов'язання у розмірі 59 242,56 грн. відповідачем ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 не сплачено.
Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обов'язковість судового рішення є одним з основних принципів цивільного судочинства. Дана норма закріплена п.7 ч.3 ст. 2 ЦПК України. Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Так,у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
На підставі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.
З огляду на зазначене, оскільки рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто грошову суму в розмірі 59 242,56 грн. і таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, яке ОСОБА_2 належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних втрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, та розрахунок яких здійснено позивачем в позовній заяві.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, в зв'язку з задоволенням позовних вимог судовий збір покладається на відповідача.
На підставі ст.ст. 11, 509, 526, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 13, 81, 82, 141, 265, 280-282, 430 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за прострочення виконання грошових зобов'язань задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2 суму інфляційних нарахувань у розмірі 81 755 грн. 29 коп. і суму нарахувань 3 % річних у розмірі 9 164 грн., а всього 90 919 грн. 29 коп.
Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 909,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.Г. Зосименко