АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/6344/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

судді - доповідача Рейнарт І.М.

суддів Болотова Є.В., Кирилюк Г.М.

при секретарі Дуці В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Квіти України» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року (суддя Супрун Г.Б.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Квіти України» про стягнення матеріального збитку, упущеної вигоди та моральної шкоди,

встановила:

у липні 2017р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 990 000грн, упущеної вигоди у розмірі 5 040 000грн та моральної шкоди у розмірі 10 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 1 лютого 2010р. між ним та АТ «Квіти України», яке перейменоване на ПрАТ «Агрофірма «Квіти України», був укладений договір про співпрацю, відповідно до якого йому надана земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2, площею 70 м2, для розміщення на ній авто мийки та шино монтажу.

Для ведення господарської діяльності він зареєструвався в Дарницькій РДА, як фізична особа-підприємець, та отримав всі необхідні для відкриття та функціонування авто мийки дозволи, проект авто мийки на два пости був погоджений з відповідачем.

Позивач стверджував, що починаючи з літа 2011р. до нього приходили працівники міліції, прокуратури, КМДА, які пояснювали, що авто мийка побудована на даній земельній ділянці незаконно, оскільки остання є землею сільськогосподарського призначення, а 1 вересня 2012р. без будь-якого попередження охорона товариства взагалі не допустила його на територію, де була розміщена авто мийка, про що ним був складений відповідний акт.

У зв'язку з ситуацією, що склалася, він намагався продати авто мийку, однак безрезультатно, тому у 2014 році був вимушений припинити підприємницьку діяльність.

Позивач зазначав, що договір про співпрацю був укладений строком на три роки з подальшою пролонгацією на такий самий термін, тобто до 1 лютого 2016 року. Відповідач протиправно позбавив його майна та доходу, тому з нього підлягає стягненню компенсація вартості авто мийки та упущена вигода, розмір яких визначено суб'єктом оціночної діяльності.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що протиправною поведінкою відповідача йому було завдано моральних страждань, які полягають у негативних емоціях, порушенні сну, переживаннях та дискомфорті.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року позов

задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Квіти України» на користь ОСОБА_1 990 000грн у відшкодування матеріальних збитків та витрати на оплату судового збору в розмірі 8 000грн. В решті позовних вимог відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги, а в іншій частині рішення суду залишити без змін та стягнути з відповідача 12 000грн судового збору за подачу даної апеляційної скарги.

Позивач посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, помилковість висновків суду в частині відмови у відшкодуванні упущеної вигоди, оскільки допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були постійними клієнтами авто мийки, тому ціна за мийку автомобіля для них була заниженою, а висновки оцінювача щодо розміру упущеної вигоди та періоду її стягнення відповідають середнім цінам на ринку даних послуг та строку дії договору про співпрацю.

Також позивач вважає неправомірною відмову суду у відшкодуванні йому моральної шкоди.

У поданій апеляційній скарзі ПрАТ «Агрофірма «Квіти України» просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення матеріальних збитків у розмірі 990 000грн, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог, рішення суду в частині відмови у задоволенні інших позовних вимог залишити без змін. Стягнути з позивача 12 000грн судового збору за подачу даної апеляційної скарги; 1 600грн - за подачу апеляційної скарги на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 22 серпня 2017 року; 1 762грн - за подачу апеляційної скарги на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 19 січня 2018 року; 52грн 86коп. - за видачу Подільським районним судом міста Києва копії технічного запису судового засідання.

Відповідач посилається на неправильне визначення судом правової природи договірних відносин сторін, оскільки пунктом 7.1 договору про співпрацю передбачено, що всі капітальні будівлі (нерухоме майно), що будуть змонтовані (збудовані) позивачем автоматично переходять у власність відповідача без будь-якої компенсації; строку дії договору про співпрацю, так як строк дії договору закінчився 31 січня 2013р.; та правових підстав для стягнення збитків.

Також відповідач зазначає про порушення судом норм процесуального права, оскільки рішення суду містить посилання на усні пояснення представника відповідача, зафіксовані в журналі судового засідання, які не відповідають дійсності, невірний розподіл судових витрат та сплив позовної давності.

Крім того, відповідач вважає недоведеними суму збитків, заявлену позивачем, та порушення відповідачем прав позивача, передбачених договором про співпрацю, натомість зазначає про порушення позивачем умов договору, оскільки позивачем не було розроблено та затверджено належної проектної документації з будівництва авто мийки, не отримано дозвільних документів від органів благоустрою, архітектурно-будівельного контролю та про прийняття авто мийки в експлуатацію.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «Агрофірма «Квіти України», вважаючи доводи відповідача безпідставними і необґрунтованими.

ПрАТ «Агрофірма «Квіти України» у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, посилаючись на доводи, викладені у своїй апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, який підтримав свою апеляційну скаргу та відзив на апеляційну скаргу відповідача, пояснення представника

відповідача, який підтримав апеляційну скаргу відповідача та відзив на апеляційну скаргу позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 1 лютого 2010р. між Акціонерним товариством «Квіти України», яке змінило найменування на Приватне акціонерне товариство «Агрофірма «Квіти України», та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір про співпрацю, за умовами якого сторони домовилися про упорядкування ФОП ОСОБА_1 частини території у розмірі 70кв.м., розташованої на АДРЕСА_2, та створення на ній авто мийки.

Сторони визначили строк дії договору протягом 36 календарних місяців з моменту укладення. Також сторони погодили, що договір може бути автоматично пролонгований на такий же термін в разі відсутності у будь-якої зі сторін заперечень за 15 календарних днів до закінчення строку дії договору.

1 лютого 2010р. сторони договору визначили межі земельної ділянки, що оформлено актом.

ТОВ «Об'єднання партнерів Архітекторів Сучасне місто» складено дизайн-проект авто мийки на два пости по АДРЕСА_2

Згідно експертного висновку Подільського районного управління ГУ МНС України в місті Києві від 11 червня 2010р., порушень вимог пожежної безпеки в проектній документації не виявлено.

Відповідно до висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 16 липня 2010р. авто мийка на 2 пости на АДРЕСА_2, загальною площею 82,5кв.м., відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України.

19 серпня 2014р. проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після закінчення дії договору позивач не мав можливості вивезти своє майно у зв'язку із перешкодами, які чинив відповідач, у зв'язку із чим йому завдані збитки, які підлягають відшкодуванню.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Уклавши договір про співпрацю 1 лютого 2010р., сторони визначили його умови, права та обов'язки сторін та встановили відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов цього договору.

Згідно пункту 2.3.4. договору у випадку припинення дії цього договору ОСОБА_1 зобов'язався звільнити територію від свого майна протягом 30 календарних днів. У разі не звільнення від зазначеного майна, останнє залишається у його власності і він має право вільно ним розпоряджатися.

Пунктом 7.1. договору сторони визначили, що всі капітальні будівлі (нерухоме майно), що будуть змонтовані (збудовані) ОСОБА_1 автоматично переходять у власність товариства

без будь-якої компенсації. Після завершення строку дії договору ОСОБА_1 має право розібрати тимчасові споруди, що були зведені нею та вивезти за межі території без втрати права власності на них.

З наданих суду першої інстанції документів вбачається, що сторони виконували умови договору: відповідачем позивачу була надана у користування земельна ділянка та визначені її межі, а позивачем побудована авто мийка та вносилася щомісячна плата і здійснювалася компенсація за використані воду та електроенергію, надані відповідачем.

Крім того, факт наявності та роботи авто мийки по АДРЕСА_2 був підтверджений поясненнями допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а також численними постановами про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення правил благоустрою міста Києва і правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

З наданої суду першої інстанції позивачем копії акту вбачається, що 1 вересня 2012р. позивач не був пропущений на територію авто мийки охоронцем відповідача.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1 та 2 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Під час розгляду справи судом першої інстанції представником відповідача вказаний акт спростований не був, ненадання позивачем оригіналу даного акту не може свідчити про неналежність вказаного доказу, тому колегія суддів вважає, що позивачем надано належні та достатні докази у підтвердження тієї обставини, що відповідачем чинилися перешкоди позивачу у доступі до авто мийки.

Також представником відповідача суду не було надано доказів, що після закінчення дії договору позивач мав можливість та розібрав авто мийку і вивіз її з території товариства.

Посилання представника відповідача на пункт 7.1. договору, згідно якого всі капітальні будівлі (нерухоме майно), що будуть змонтовані (збудовані) ОСОБА_1 автоматично переходять у власність товариства без будь-якої компенсації, колегія суддів вважає безпідставними, так як суду не надано доказів, що зведена позивачем авто мийка є капітальною будівлею, а товариство після припинення договірних стосунків з позивачем взяло вказану будівлю на свій баланс та зареєструвала на неї право власності.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Пунктом 4.1. договору про співпрацю сторони визначили, що несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов цього договору у відповідності до чинного законодавства України.

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (стаття 623 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З тексту позовної заяви та пояснень позивача під час судового розгляду встановлено, що збитками позивач зазначає вартість майна - авто мийки, яке він позбавлений можливості забрати.

З пояснень позивача під час апеляційного розгляду встановлено, що приміщення авто мийки не знищено, і на день розгляду справи судом розташовано на території відповідача по АДРЕСА_2

Вказані обставини були підтверджені представником відповідача.

Отже, майно, яке належить позивачу, не знищено і суду не надано доказів його пошкодження, а відтак, на думку колегії суддів, позивач не позбавлений можливості його витребувати у відповідача у визначений законом спосіб, а заявлені ним позовні вимоги про відшкодування шкоди у розмірі вказаного майна, є передчасними.

Крім того, за положеннями статті 623 ЦК України саме позивач зобов'язаний довести розмір збитків.

У підтвердження вартості авто мийки позивачем наданий висновок про ймовірну вартість авто мийки, який складений оцінювачем ТОВ «Експертно-консультаційний центр» Губерським М.О.

З вказаного висновку вбачається, що оцінювачем не досліджувалося приміщення спірної авто мийки, висновок не містить переліку проведених процедур та досліджених документів.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Пунктом 50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10 вересня 2003р., передбачено, що проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об'єктом оцінки.

Пунктом 57 Національного стандарту № 1 визначено, що у звіті про оцінку майна, складеному у стислій формі, повинні зазначатися етапи проведення незалежної оцінки майна, здійснені оціночні процедури, міститися висновок про вартість, а також зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація.

Наданий суду стислий висновок про ймовірну вартість авто мийки, що належала ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2, площею 82,5кв.м., не містить етапи проведення незалежної оцінки, зібрані оцінювачем вихідні дані та іншої інформації, яка стала підставою для визначення розміру вартості авто мийки.

За таких обставин, наданий позивачем висновок не є належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України, у підтвердження вартості завданих йому збитків.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем суду не надано документів придбання матеріалів для будівництва авто мийки та доказів у підтвердження понесених витрат при здійсненні будівництва.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем суду не було надано достатніх та належних доказів у підтвердження вартості спірної авто мийки, а відтак і розміру заданих йому збитків.

Вказані обставини та норми матеріального права не були враховані судом першої інстанції і суд прийшов до помилкового висновку про доведеність позовних вимог про стягнення з відповідача у відшкодування вартості авто мийки 990 000грн, тому в цій частині колегія суддів скасовує рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог про стягнення з відповідача упущеної вигоди.

Пунктом 2 частини 2 статті 22 ЦК України визначено, що упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Позивачем суду першої інстанції не було надано письмових доказів отримання ним будь-яких доходів за період роботи авто мийки, на підставі яких можна було б здійснити розрахунок упущеної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України розмір упущеної вигоди не може бути підтверджений показами свідків, які тільки користувалися послугами авто мийки і не обізнані про інші обставини, на підставі яких можна було б зробити висновок про отриманні позивачем доходи.

Наданий позивачем висновок про ймовірну вартість прав вимог втраченої вигоди від експлуатації авто мийки, який складено 26 червня 2017р. оцінювачем ТОВ «Експертно-консультаційний центр» Губерським М.О., на думку колегії суддів, не є належним доказом у підтвердження зазначених позовних вимог, оскільки не містить вихідних даних, на підставі яких оцінювачем зроблений висновок. Крім того, оцінювачем не вивчалися документи про доходи позивача, а висновок ґрунтується на припущеннях і є ймовірним, на підставі чого, відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, не може ґрунтуватися рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення упущеної вигоди.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, так як умовами договору, укладеного сторонами, не було передбачено відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, що моральна шкода завдана неправомірними діями відповідача і її відшкодування передбачено ст. 1167 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, так як вказана норма матеріального права регулює деліктні правовідносини, а правовідносини позивача та відповідача виникли на підставі договору, отже, є договірними, і вказані правовідносини не регулюються вказаною нормою матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2).

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, позивач повинен відшкодувати відповідачу понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 12 000грн, за видачу копії технічного запису

судового засідання у розмірі 52грн 86коп., та судовий збір за подання апеляційних скарг на ухвали про забезпечення позову у розмірі 1600грн та 1 762грн, так як вказані апеляційні скарги були задоволені.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи при розгляді позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, висновки суду в цій частині не відповідають встановленим обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріального збитки.

В іншій частині рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги позивача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Квіти України» задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 квітня 2018 року в частині задоволення позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Квіти України» про стягнення матеріального збитку відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1, який проживає у АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Квіти України», яке знаходиться у м. Києві, вул. Тираспільська, 43, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 33104354, судові витрати у сумі 15 414грн. 86коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді