Провадження № 22-ц/790/911/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року у справі № 635/5416/17 (суддя Пілюгіна О.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди шляхом визнання права власності на квартиру та про скасування запису про реєстрацію права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року позивач подала до суду позовну заяву та просить відшкодувати шкоду шляхом визнання права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати запис № 16683335 від 01 жовтня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності на вказану квартиру.

Також позивач подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідач зобовязує звільнити її спірну квартиру та має намір продати її, що унеможливить виконання судового рішення.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди шляхом визнання права власності на квартиру та про скасування запису про реєстрацію права власності на квартиру відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову. В обгрунтування скарги посилається на порушення судом норм про процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що матеріали заяви про забезпечення позову та матеріали позову ґрунтуються лише на припущеннях, оскільки позивачем не вказані фактичні обставини, з якими повязується застосування заходів забезпечення позову, доказів на підтвердження таких обставин не надано.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої діями відповідача шляхом визнання права власності на квартиру № 3 в будинку по вулиці Гастелло в місті Мерефа Харківського району Харківської області, також просить скасувати запис № 16683335 від 01 жовтня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 51.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі

Також позивач подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення її позовних вимог.

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Із змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 оспорює право власності на квартиру АДРЕСА_2 та реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно на імя ОСОБА_2 В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить накласти арешт на нерухоме майно. Разом з тим, арешт майна передбачає обмеження права користування майном.

Оскільки не виключена можливість відчуження зазначеного нерухомого майна ОСОБА_2 , колегія суддів вважає за необхідне заборонити відчуження спірної квартири, оскільки може бути утруднено виконання рішення суду у разі задоволення вимог за позовом.

Судова колегія вважає, що обраний вид забезпечення позову, є співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки йдеться лише про заборону проведення дій направлених на відчуження майна до розгляду справи по суті і не порушує прав відповідача на володіння та користування майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, ухвала Харківського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року не може бути визнана законною, обґрунтованою й такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд вважає за необхідне скасувати цю ухвалу районного суду та постановити нову, якою частково задовольнити заяву про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року скасувати, постановити нову.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 51), яка належить ОСОБА_2, до розгляду цивільної справи по суті.

Повне судове рішення буде складено 15 січня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку тільки у випадках передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий -

Судді :

Повний текст судового рішення складено 12 січня 2018 року.