Справа № 520/3975/18
Провадження № 2/520/4297/18
Київський районний суд м. Одеси
У складі судді Калашнікової О.І.
При секретарі Шеховцевій О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Одеської обласної кредитної спілки «Вітязь»
про визнання припиненими правовідносин за договором позички у зв'язку з їх виконанням, про визнання договору застави припиненим,
ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати зобов'язання з погашення договору про видачу позички №013/1 від 01.03.2002 року, укладеним між ОСОБА_2 і Одеською обласною кредитною спілкою «Вітязь», припиненими у зв'язку з його виконанням, визнати припиненою заставу нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1, що виникла за договором застави від 01.03.2002 року, укладеного між ОСОБА_2 і Одеською обласною кредитною спілкою «Вітязь»; встановити порядок виконання рішення суду, визначивши, що припинення застави за договором застави від 01.03.2002 року є підставою для внесення відповідних змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивачева сторона посилалась на свідоцтво про смерть позичальника ОСОБА_2 і на квитанції про повернення позички і сплату відсотків за користування позичкою. У судовому засіданні позивачка вимоги підтримала у повному обсязі.
Представник Одеської обласної кредитної спілки «Вітязь» до суду не з'являється, про час і місце слухання справи сповіщався судом неодноразово відповідно до вимог закону за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та адресою зазначеною у договорі, відзив на позов не надав. За згодою позивачевої сторони суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, суд вважає надані матеріали повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Суд вислухав позивача, вивчив матеріали по справі і встановив наступне:
01.03.2002 року Одеська обласна кредитна спілка «Вітязь» і ОСОБА_2 - батько позивачки, уклали договір позички №013/1, за умовами якого Одеська обласна кредитна спілка «Вітязь» надала, а ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в сумі 11 000 грн. на строк до 28.02.2005 року зі сплатою 30% річних. Позичка надавалася з метою придбання квартири.
У якості забезпечення виконання «позичальником» зобов'язань за договором позички між Одеською обласною кредитною спілкою «Вітязь» і ОСОБА_2 01.03.2002 року укладено договір застави АНР № 219871, АНР № 219871 реєстр №3529, за умовами якого ОСОБА_2 передав у заставу Одеській обласній кредитній спілці «Вітязь» квартиру АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 01.03.2002 року Р №2781 та зареєстрованого в ОМБТІ у книзі №111 доп., арк.64, за Р№844.
Дізнавшись про наявність обтяження позивачка звернулась до Одеської обласної кредитної спілки «Вітязь», зареєстрованої в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: юридична адреса АДРЕСА_3, телефон НОМЕР_1, але ОСОБА_1 не отримала від відповідача задоволення своєї заяви щодо скасування обтяжень на нерухоме майно, тому звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на положення ст..391 ЦК України.
На обґрунтування своїх доводів позивачка посилались на наступні документи: квитанції по повернення позички і сплату відсотків за період з 01.03.2002 по 08.05.2005 р., копію свідоцтва про право на спадщину за законом, копію інформаційної довідки від 12.03.2018 р. № 116722403 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, копію з державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта нерухомого майна, копію свідоцтва про смерть від 17.03.2017 р. ОСОБА_2, копію договору позички від 01.03.2002 року № 013/1, копію договору застави АНР № 219871 від 01.03.2002 р.,копію свідоцтва про право на спадщину.
Дослідивши надані позивачем докази і наведені доводи, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог.
Згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та закону.
Відповідно до п.4 та п.9 договору застави «заставодавець» має право володіти та користуватися предметом застави відповідно до його функціонального призначення та умов цього договору, достроково виконати зобов'язання за договором та виплатити позичені гроші достроково.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про заставу" та ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Частиною 4 ст.577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України і п.1ч.1 ст.28 ЗУ «Про заставу» право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.
Як вбачається з матеріалів справи, під час укладення договору застави сторони погодили строк повного виконання зобов'язань за кредитним договором 28 лютого 2005 року.
Згідно ч. 5 ст. 43 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувала, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.
Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Проаналізувавши надані позивачкою докази, суд дійшов висновку, що зобов'язання щодо повернення грошових коштів за договором позички №013/1 від 01.03.2002 року припинені у зв'язку з повним їх виконанням.
На час подання даного позову відсутні грошові зобов'язання перед відповідачем, а також відсутні будь-які судові спори, щодо невиконання позивачем перед відповідачем ООО «Вітязь» зобов'язань за договором позички №013/1. Отже зобов'язання за згаданим вище договором позички, забезпечені заставою, є припиненими, що у відповідності до ст. 28 Закону України «Про заставу» припиняє договір застави від 01 березня 2002 року.
Доводи позивача про порушення її права власності наявністю реєстрації обтяжень на підставі договору застави на належну їй квартиру містяться на матеріалах справи. Статтею 16 ЦК України гарантовано право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, у тому числі шляхом пред'явлення вимоги про припинення право відношення.
Керуючись ст.ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати припиненими договір позички №013/1 і договір застави АЕР №219871, укладені 01 березня 2002 року між Одеською обласною кредитною спілкою «Вітязь» і ОСОБА_2.
Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони №25139365 від 05.03.2018 року на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що був внесений на підставі договору застави від 01 березня 2002 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською О.М. та зареєстровано в реєстрі під №3529.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, наданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Калашнікова О. І.