АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 753/7668/17 № апеляційного провадження: 22-ц/796/4386/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м.Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_4

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2018 року

в цивільній справі за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи: Київська міська рада, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 20017 року заявник звернулася до суду з даною заявою. Зазначала, що її дід ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_7, від якого вони не мали спільних дітей, однак виховували сина ОСОБА_6 - ОСОБА_8, який має дві доньки: ОСОБА_5 та заявника.

Після смерті діда заявниці ОСОБА_6 вона переїхала проживати до ОСОБА_7, постійно доглядала за нею та фактично проживала з нею однією сім'єю з 12.01.2010 року до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , доглядала за нею, купувала ліки та продукти харчування, оплачувала комунальні послуги, вела спільний бюджет.

Посилаючись на зазначене, заявник просила встановити факт проживання з ОСОБА_7 однією сім'єю для прийняття частки у її спадщині, яка залишилася ніким неуспадкованою.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.03.2018 року у задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового про задоволення заяви. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Вважає, що суд першої інстанції взагалі не врахував показання двох свідків, які були допитані в судовому засіданні та наданий письмовий доказ - Акт від 11.01.2017 року про підтвердження фактичного проживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем, що складений Житлово-експлуатаційною дільницею № 201 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва». Крім того, суд неправильно застосував положення ст. 3, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України ( у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIIIапеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

В суді апеляційної інстанції представник заявниці - адвокат ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

ОСОБА_5 просила розглянути справу за її відсутності, апеляційну скаргу підтримує і просить задовольнити вимоги заявниці.

Представник КМР у судове засідання не з&qust;явився. Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України колегія судів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за відсутності осіб,що не з&q?ло;явилися.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного .

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Звертаючись з даною заявою ОСОБА_4 просила на підставі ст.256 ЦПК України встановити факт її проживання однією сім&qusi;єю з померлою ОСОБА_7 на протязі 5 років до смерті останньої. Зазначала, що встановлення даного факту їй необхідно для прийняття спадщини на частку квартири.

Відкривши провадження у справі суд першої інстанції вважав, що справа підлягає розгляду у порядку окремого провадження та відмовив у задоволенні заяви вважаючи заявлені вимоги не доведеними.

Колегія суддів з такими висновками суду у повній мірі погодитися не може.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 234 ЦПК України 2004 року).

Пунктом 5 частини другої статті 234 ЦПК України 2004 року визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 256 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини четвертої статті 256 ЦПК України 2004 року суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом двокімнатна квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності у рівних частках ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були подружжям. У даній квартирі вони були зареєстровані тільки удвох.

Заявниця ОСОБА_4 зареєстрована у АДРЕСА_3.

ОСОБА_5 та заявниця ОСОБА_4 є доньками сина ОСОБА_6 від іншого ніж з ОСОБА_7 шлюбу і в родинних відносинах з останньою не перебувають.

За життя кожен з співвласників квартири АДРЕСА_1 склав заповіт на належну йому 1/2 частину квартири на ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 і за заповітом від 22.11.2004 року ОСОБА_5 отримала у спадщину 3/8 частки квартири, за мінусом обов&qu'>;язкової частки ОСОБА_7(т.2 а.с.2).

При цьому ОСОБА_7, проживаючи у квартирі, спадщину після чоловіка фактично прийняла, однак право власності на спадкове майно у вигляді 1/8 частки квартири не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 і за її заповітом від 17.08.2005 року ОСОБА_9 отримала у спадщину 1/2 частину квартири.

Таким чином, на разі ОСОБА_9 на праві власності належить 7/8 часток квартири АДРЕСА_1, а 1/8 частина квартири не успадкована і законних спадкоємців немає.

Встановлення факту проживання однією сім&q?х ;єю із спадкодавцем необхідно заявниці для подальшого вирішення питання щодо права на спадкове майно.

За правилами ч.1 ст.1277 орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов&quma;язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою після чого вона переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини ( ч.3 ст.1277 ЦК України).

Київська міська рада заперечує проти заявлених ОСОБА_4 вимог та не визнає за нею право на спадкування після ОСОБА_7, а відтак існує спір про право на спадкове майно.

Спір щодо спадкового майна, у тому числі і встановлення факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем, підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Заявник має право звернутись до суду з позовом у порядку позовного провадження.

На дані обставини суд першої інстанції не звернув уваги вирішивши спір по суті, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_4 про встановлення факту,що має юридичне значення без розгляду з підстав ч.4 ст.315 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.268,315 ч.4, 367-368,374,376,381-384 ЦПК України , суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 від імені та в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2018 року скасувати та ухвалити постанову наступного змісту: Заяву ОСОБА_4, заінтересовані особи: Київська міська рада, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений : 21 вересня 2018 року

Суддя-доповідач :

Судді: