Справа № 316/385/18
Провадження № 2/316/445/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2018 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:

головуючого судді: Бульби О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Черкашиної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Енергодар цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИВ:

14.03.2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Енергодарського міського суду запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про відшкодування матеріальнорї та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, з підстав передбачених ст.ст. 1166, 1167, 1168, 1187 ЦК України.

В обґрунтування позовної заяви, позивач зазначає, що 07.08.2013 року, приблизно о 13 годині 15 хвилин, ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ВАЗ-2111» реєстраційний номер НОМЕР_4 рухаючись по пр.Енергетиків з боку вул.Комсомольської в напрямку пр.Будівельників в м. Енергодарі Запорізької області, допустив наїзд в районі б.8 по пр.Енергетиків, на його матір - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка від отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень померла.

За даним фактом 07.08.2013 року було розпочато кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за №0001252 за ознаками складу злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та справа знаходиться у провадженні слідчого Енергодарського ВП Кам`янсько-Дніпровського ВП ГУ НП України в Запорізькій області.

Позивач вважає, що діями ОСОБА_2 йому завдано значну матеріальну шкоду, яка виявляється в організації та проведення похорон, робот та послуг по похованню, виготовленню та встановленню пам'ятника ним було витрачені кошти у загальній сумі 16872,74 грн.

Крім того, позивач вважає, що діями ОСОБА_2 йому було завдано великої моральної шкоди яка полягає у душевних стражданнях, які зазнав у зв'язку із смертю матері - ОСОБА_3, викликаними фізичним знищенням у такий жахливий спосіб його близької людини, яку він дуже любив і був із нею у теплих стосунках, отриманням серйозної психологічної травми внаслідок смерті близької людини - матері, втрата сну, який до цього часу повністю не відновився та зіткнувся з іншими погіршеннями здоров'я, у зв'язку з чим був змушений звертатися до декількох медичних спеціалістів, зокрема до кардіолога. Зазначає, також, що й досі не може отямитися після пережитої жахливої події.

Враховуючи важкість та тривалість моральних страждань, розмір моральної позивач шкоди оцінює в сумі 50000,00 грн., зазначаючи при цьому, що це не є еквівалентом завданої шкоди, оскільки життя людини ціни не має.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 16782 грн. 74 коп., моральну шкоду - в розмірі 50000, грн. 00 коп.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, заяв або клопотань про перенесення слухання справи до суду не надіслав. 12.09.2018 року надав до суду письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність позовні вимоги просить задовольнити (а.с.80). Крім того 12.07.2018 року позивачем було подано до суду заяву про вирішення питання щодо стягнення на його користь 5000 грн. 00 коп. понесених витрат на правничу допомогу (а.с.75).

В судовому засіданні 09.10.2018 року представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі письмового договору (а.с.52-55) надав суду пояснення, які фактично співпадають із змістом позову, просить позовні вимоги задовольнити. Також представник просить вирішити питання про розподіл судових витрат у вигляді суми судового збору та понесених позивачем витрат з правничої допомоги, підтвердження розрахунку яких надав суду (а.с.86-88) - на користь позивача.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача - адвокат ОСОБА_5 в судове засідання 09.10.2018 року не зявились, надали до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, в задоволення позовних вимог просять відмовити у повному обсязі (а.с.83). Крім того, стороною відповідача було надано до суду Відзив на позовну заяву з обгрунтуванням заперечень на позовну заяву зазначаючи як підставу відсутність причинного зв'язку з подією, відсутність вини відповідача та закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення та наявністю причини ДТП необачних дій самого пішохода ОСОБА_3 (а.с.31-32).

Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва прго народження (а.с.9), позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 (а.с.7), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 р. (а.с.8), причиною смерті стали множинні переломи кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, травмований пішохід, що підтверджується довідкою про причини смерті (а.с.8). Відповідно до постанови про доручення досудового розслідування по кримінальному провадженню слідчій групі від ІНФОРМАЦІЯ_5 р. винесеної в рамках порушеного кримінального провадження внесеного до ЄДРДР 07.08.2013 р. №00001252 кваліфікованого за ч.2 ст.286 КК України, в результаті Дорожньої транспортної пригоди (далі - ДТП) яка відбулась 07 серпня 2013 р. за участю водія автомобіля «ВАЗ-21114» реєстраційний номер НОМЕР_4 - ОСОБА_6, пішоход ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження різної степені тяжкості та померла в лікарні через кілька днів від отриманих тілесних ушкоджень, було порушено кримінальне провадження (а.с.20-21).

Сторооню відповідача не заперечується факту дорожньої транспортної пригоди яка сталася 07 серпня 2013 року за участю водія ОСОБА_7 (відповідача по даній справі) та померлої ОСОБА_1, однак зауважується на відсутність вини із сторони відповідача та наявність вини зі сторони самої потерпілої ОСОБА_1.

В рамках порушеного кримінального провадження було проведено експертизу, у тому числі і повторну (а.с.39-41), висновки яких знайшли своє відображення в постанови слідчого Енергодарського ВП К-Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 29.04.2016 р. (а.с.33-34).

Так, відповідно до постанови слідчого Енергодарського ВП К-Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 29.04.2016 р. кримінальне провадження внесене 07.08.2013 р. до ЄДРДР за №00001252 кваліфікованого за ч.2 ст.286 КК України за фактом ДТП, яке відбулось 07.08.2013 року в районі будинку №8 по проспекту Енергетиків щодо наїзду ОСОБА_6, який перебував за кермом автомобіля ВАЗ-21114 д/н: НОМЕР_4, на гр.ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року встановлено відсутність складу кримінального правопорушення передбаченого ст.286 КК України в діях ОСОБА_6 та кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. При цьому статус ОСОБА_6 у кримінальноу провадженні було визначено як потерпілий.

Відповідно до інформаційного повідомлення від 09.10.2018 р. №9477/92/-2018 зазначена постанова слідчого ніким оскаржена не була (а.с.84).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача розміру матеріальної шкоди в сумі 16782 грн. 74 коп., суд дійшов наступного.

Згідно з частинами першою, другою, пятою статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до абзаців 1, 3 п.5 роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 р., зазначено, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля)

Згідно абз.1 та 3 п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 р., особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до змісту абзацу 4 пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 р., відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

А відповідно до змісту абзацу 1 пункту 4 роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 р., зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача, не залежно від наявності вини - коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки.

Наданими позивачем ОСОБА_1, а саме: Договором-замовленням №263-3 від 15.08.29013 р. та доданим до нього Актом №ОУ-263-3 здачі-прийняття робіт КП «Ритуал» (а.с.10-10зворот), а також квитанцією до прибуткового касового ордеру КП «Ритуал» (а.с.14); Рахунком-фактурою №Ц-0002431 від ІНФОРМАЦІЯ_5 р. СКП «Запорізька ритуальна служба» (а.с.11) та Рахунком-фактурою №Ц-00002922 від 17.08.2013 р. СКП «Запорізька ритуальна служба» (а.с.12), з доданою до них квитанцією до прибуткового касового ордеру від 16.08.2013 р. (а.с.13); квитанцією від ІНФОРМАЦІЯ_5 р. Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи (а.с.16); накладною №2019 від 17.08.2013 р. - вартість поминального обіду у кафе (а.с.17); боланком заказу №к48 з Актом прийома-передачі товара та послуг (а.с.18-18зворот), а також товарним чеком від 31.10.2017 року оплати заказа №к-48 (а.с.19) - підтверджуєтья понесений позивачем ОСОБА_1 розмір матеріальних витрат пов'язаних з похованням ОСОБА_3 в загальному розмірі 16782 грн. 24 коп..

Отже, враховуючи, що судом встановлено факт керування відповідачем автомобілем, який відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відповідачем не доведено завдання шкоди в наслідок непереборної сили та настання шкоди за умислу потерпілої ОСОБА_3, позивачем доведено наданими, вищезазначеними доказами, реальність понесення витрат пов'язаних із похованням ОСОБА_3 в розмірі 16782 грн. 74 коп. суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди на користь позивача - підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності.

У частині 2 ст.1167 ЦК України, передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких: і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, або смертю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Як зазначалось вище, судом встановлено, що позивач є сином померлої ОСОБА_3, а отже позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд, враховуючи що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася, позивач втратив рідну для себе людину - мати, що спричинило йому моральні страждання, порушило нормальний спосіб життя позивача, дійшов висновку, що моральна шкода підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, однак аналізуючи вище встановлені обставини дорожньої транспортної пригоди, розмір такої шкоди підлягає зменшенню. У зв'язку з зазначеним, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача розміру моральної шкоди в сумі 25000 грн. 00 коп.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат пов'язаних з розглядом справи відносять також витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України)

Судом встановлено, що за звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір та з урахуванням витрат копісії банківській установі, розмір становить 719 грн. 18 коп., що підтверджується квитанцією (а.с.1), а також надано докази понесення витрат пов'язаних з правничою допомогою в загальному розмірі 5000 грн. 00 коп. (а.с.87) та надано розрахунок зазначених витрат (а.с.86)

Враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати у загальному розмірі 5719 грн. 18 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 18, 76-83, 95, 133, 141, 259, 263, 264, 265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_3, проживаючого за адресою АДРЕСА_2, 16782 (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят дві) грн. 74 коп. матеріальної шкоди та 25000 (двадцять п'ять тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_3, проживаючого за адресою АДРЕСА_2, судові витрати у розмірі 5719 (п'ять тисяч сімсот дев'ятнадцять) грн. 18 коп.

Рішення в повному обсязі виготовлено 18.10.2018 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. М. Бульба