ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/728/18Головуючий у 1-й інстанції Варневич Л.Б.
Провадження № 22-ц/4817/121/18 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Коваль О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 601/728/18 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 серпня 2018 року, ухвалене суддею Варневич Л.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся з позовом в суд до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

З 21.05.2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк").

Обгрунтовує позов тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.03.2013 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості мало здійснюватись у наступному порядку: щомісяця в період сплати ОСОБА_1 повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

У порушення умов договору, відповідач зобов'язань за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 02.04.2018 року, у ОСОБА_1 утворилася заборгованість в розмірі 35821, 92 грн., яка складається з: 3942,48 грн. - тіло кредиту; 2071,83 грн. - відсотки за користування кредитом; 27625,61 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. - штраф(фіксована частина); 1682,00 грн. - штраф(процентна складова).

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 серпня 2018 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 12.03.2013 року відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, АТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність, неповне та необ'єктивне дослідження обставин справи, невірне тлумачення та застосування норм матеріального права. Позивач вказує, що звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах позовної давності. Керуючись правовою позицією ВСУ, яка викладена у постанові від 19 березня 2014 року №6-14цс14, скаржник вважає, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тоді як Банком надіслано поштою позовну заяву до суду 23.04.2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Наголошує, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких, відповідно до умов договору, визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному з платежів. Крім того, судом не досліджено та не враховано дії відповідача, якими було перервано строки позовної давності, оскільки позичальник частково сплачував заборгованість за кредитним договором, тим самим визнаючи її.

З урахуванням наведеного, АТ КБ "ПриватБанк" просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач, у визначені законом строки, не скористався.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові з підстав, передбачених ч.4 ст.267 ЦК України - за спливом позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що позивач знав про порушення свого права по Договору № б/н від 12.03.2013 року, а тому перебіг позовної давності розпочався з дати, яка слідує за датою наступного місячного платежу, а саме - з 27.12.2013 року та закінчився 28.12.2016 року.

Згідно з вимогами ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Рішення суду наведеним вимогам закону не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, видачі пенсійної картки, у зв'язку з чим підписав заяву № б/н від 12.03.2013 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. (а.с.8) Відповідачу був відкритий картрахунок та видана картка № НОМЕР_2 з терміном дії до 10/16 (а.с.55), котрою відповідач користувався, знімаючи кошти та поповнюючи картку готівкою, зокрема, востаннє відповідач поповнив картку готівкою 12.10.2015 року на 500 грн (а.с.6-зворот)

При встановленні та зміні кредитного ліміту у розмірі 4000 грн позивач керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання винекнення овердрафту, згідно із п.2.1.1.5.7 договору. Овердрафт (п.1.1.1.63 договору) - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Пред'являючи позов, АТ КБ "ПриватБанк" зазначив, що своїх зобов'язань щодо своєчасного надання Банку грошових коштів для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображатися у розрахунку заборгованості за договором, відповідач не виконав, внаслідок чого станом на 02.04.2018 року, у нього утворилася заборгованість у сумі 35821,92 грн., з яких: 3942,48 грн. - тіло кредиту; 2071,83 грн. - відсотки за користування кредитом; 27625,61 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1682,00 грн. - штраф (процентна складова).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

На підставі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права (правова позиція Верховного суду України щодо початку перебігу позовної давності, висловлена у його постанові від 03 лютого 2016 року, справа № 6-75цс15).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте, позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах позовної давності, що підтверджується наступним.

Згідно із ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст.629, 525, 612 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14цс14) відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору; картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу; а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Стаття 256 ЦК України дає визначення позовної давність як строк, у межах якого особа може звернулися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного праву або інтересу.

Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із п.2,1.1,12,2 договору у разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт слачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank,ua/kredity// з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 договору.

У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно із п.2.1.1.12.2.1 договору клієнт сплачує банку проценти у подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно із п.2.1.1.12.6.1 договору на суму від 100 грн клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank,ua/kredity//.

Відповідно до ч.ч.1.2 ст.549 ЦК України та п.2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позики.

Оскільки умовами Кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок Боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання Боржником строку - погашення кожного чергового траншу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постановах від 9.03.2014 року по справі №6-14цс14, від 12.11.2014 року №6-167 цс14, постанові від 29.10.2014 року по справі №6-169цс14.

Відповідно до розрахунку про заборгованість та виписки про рух коштів останній платіж відповідачем внесений 12.10.2015 року на суму 500 грн. через касу Кременецького відділення АТ КБ "ПриватБанк" (Тернопільська область,м.Кременець, вул.Медова,5), чим частково погашена поточна заборгованість по кредиту, що відображено в розрахунку про заборгованість (стовпчик "Сума погашення за наданим кредитом"), і відповідно, здійснено переривання позовної давності за ст.264 ЦК України.

Зазначеним обставинам суд першої інстанції не дав правової оцінки та неправильно застосував норми матеріального права у зв'язку з неправильним їх тлумаченням прийшов до помилкового висновку про відмову у позові за спливом позовної давності.

Згідно із п.4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, рішення суду підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового судового рішення.

Апеляційним судом встановлено, що позивач має право на стягнення заборгованості відповідача перед банком станом на 02.04.2018 року по кредитному договору б/н від 12.03.2013 року в розмірі: 3942,48 грн. - тіло кредиту; 2071,83 грн. - відсотки за користування кредитом; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф(фіксована частина); 1682,00 грн. - штраф (процентна складова), а на загальну суму - 8196,31 грн.

Однак, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 27625,61 грн до задоволення не підлягають, виходячи із наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, з урахуванням вимог закону, з метою уникнення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути штраф (фіксована частина та процентна складова), натомість відмовити у стягненні пені у розмірі 27625,61 грн.

Відповідно до вимог ч.ч.1;13 ст.141 ЦПК України змінити розподіл судових витрат, стягнувши із відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у суді першої та апеляційної інстанції, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 1007,90 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 серпня 2018 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким, позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ІК в ) заборгованість за кредитним договором б/н від 12.03.2013 року станом на 02.04.2018 року у розмірі 8196,31 грн., яка складається із: 3942,48 грн. заборгованості за кредитом; 2071,83 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 1682,00 грн. штрафу (процентна складова).

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пенею відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ІК в ) 1007,90 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 23 жовтня 2018 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: ПарандюкТ.С.

Храпак Н.М.