Справа № 713/1437/18
Провадження №2/713/564/18
18.10.2018 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Кибич І.А.
з участю секретаря Мірчева О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ВСТАНОВИВ:
Позивачка ОСОБА_1, звернулась в суд з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до відповідача ОСОБА_2 Посилається на те, що є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою смт.Берегомет вул.Галана,12, Вижницького району Чернівецької області, в якому крім неї проживає також її син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 Однак відповідно до записів у домовій книзі в її господарстві зареєстрований колишній чоловік ОСОБА_2, з яким 19.08.2013 року було розірвано шлюб, відповідно до рішення Вижницького районного суду. ОСОБА_2 перестав проживати у її господарстві ще набагато раніше, оскільки проживав за кордоном до березня 2015 року, а з квітня 2015 року взагалі з ним втратила звязок та не знає де він проживає на даний час.
Зазначила, що ОСОБА_2 при зміні місця свого фактичного місця проживання, не знявся з реєстрації, що перешкоджає їй, як власнику в повному обсязі здійснювати розпорядження своїм майном, оскільки при нарахуванні вартості комунальних послуг та державної субсидії на них постійно виникає питання щодо складу осіб, які мешкають у даному житловому будинку. Даний житловий будинок являється її особистою власністю, оскільки він був збудований за кошти її батька ОСОБА_5, і ОСОБА_2 даного факту ніколи не заперечував.
Крім того, між нею та ОСОБА_2 шлюб було розірвано 19.08.2013 року, тобто 5 років назад. Враховуючи, що відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, даний строк сплив, вважає, що ОСОБА_2 втратив право вимоги на дане майно. ОСОБА_2 не проживав в даному житловому будинку з моменту розірвання шлюбу, не ніс витрат по його утриманню, останній раз був по місцю реєстрації в березні 2015 року. На даний час їй невідоме місце проживання ОСОБА_2 і можливості його розшукати не має.
Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, що розташований в смт.Берегомет вул.Галана,12, Вижницького району Чернівецької області.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 не зявились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від представника позивачки ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та у відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача суду не надано, відзив не надано, а тому суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності.
На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 підлягають задоволенню.
В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником житлового будинку, загальною площею 137,50 кв.м., житловою площею 60,70 кв.м., що розташований в смт.Берегомет вул.Галана, 12, Вижницького району Чернівецької області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_6 САА №625159від 24.03.2004 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ДКП «Вижницьке РБТІ» від 14.04.2004 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №125904538 від 31.05.2018 року.
З копії будинкової книги житлового будинку, який розташований в смт.Берегомет вул.Галана, 12, Вижницького району Чернівецької області вбачається, що до житлового будинку зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
З копії рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2013 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 19 серпня 2013 року розірвано, що підтверджується копією рішення.
Судом також встановлено, відповідач ОСОБА_2 в житловому будинку, який розташований в смт.Берегомет по вул.Галана, 12, Вижницького району Чернівецької області з квітня 2015 року не проживає, що підтверджується копіями актів №1886 від 01.10.2015 року, №2219 від 18.11.2015 року, №2448 від 21.12.2015 року, №603 від 16.03.2016 року, №952 від 12.05.2016 року, №1721 від 12.08.2016 року, №2471 від 02.11.2016 року, №300 від 08.02.2017 року, №699 від 03.05.2017 року, №1280 від 26.07.2017 року, №1870 від 22.09.2017 року, №2558 від 15.12.2017 року, №361 від 13.02.2018 року, №694 від 13.04.2018 року, №1287 від 02.08.2018 року.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу Української PCP, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Виходячи із змісту роз`яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами, при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР.
Відповідно до положень Житлового кодексу до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу УРСР).
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи ці вимоги закону, суд вважає, що позивачкою ОСОБА_1 доведено, що відповідач ОСОБА_2 понад один рік без поважних причин не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 необхідно визнати таким, що втратив право на користування цим житлом.
На підставі викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1, про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, яке розташоване в смт.Берегомет по вул.Галана, 12, Вижницького району Чернівецької області, підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь позивачки ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст.321, 383, 405 ч.2 ЦК України, ст.ст. 64, 70, 150, 156 ЖК України, ст.ст.4, 13, ст.76, 77, 81, 258-265, 280-282, 354 ЦПК України, Суд, -
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, яке розташоване в смт.Берегомет по вул.Галана, 12, Вижницького району Чернівецької області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: І. А. Кибич