Провадження № 2/127/3855/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді - Антонюка В.В.,

за участі: секретаря судового засідання - Гончарука І.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником ? частки будинку по вул. Киянка, 45/2 в м. Вінниці, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом.

За цією ж адресою разом з позивачем зареєстрована його дочка ОСОБА_2, яка з 2003 року там не проживає, особистих речей не залишилось, її теперішнє місце проживання позивачу невідоме.

Реєстрація відповідача в даній квартирі позбавляє позивача можливості повноправно здійснювати свої права як власника, на власний розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном.

Крім того, позивач сплачує комунальні послуги за відповідача, яка зареєстрована в його будинку, але там не проживає, що відображається на його матеріальному становищі.

Позивач просить усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом визнання відповідача, такою що втратила право користування житлом та зобовязати УДМС України у Вінницькій області зняти її з реєстрації.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечив.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином, через оголошення на офіційному веб порталі судової влади.

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач є власником ? частки житлового будинку по вул. Киянка, 47 (45) в м. Вінниці, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 1.02.2002 року. (а.с. 15).

Згідно довідки квартального комітету «Зоряний» позивач зареєстрований та проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач ОСОБА_2 за зазначеною адресою зареєстрована, але з 2003 року не проживає. (а.с. 14).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснили, що є сусідами позивача, відповідача ОСОБА_2 знають, також пояснили, що відповідач з 2003 року не проживає в помешканні позивача, оскільки виїхала за кордон.

Свідок ОСОБА_5 яка є матірю позивача, суду пояснила, що дійсно відповідачка з 2003 року в помешканні позивача не проживає, зв'язок з ним не підтримує, її місце перебування її невідоме.

Судом також взято до уваги письмові пояснення сусідів позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які засвідчені головою квартального комітету «Зоряний», в яких зазначено, що відповідачка з 2003 року за адресою: вул. Киянка, 45/2, м. Вінниця не проживає. (а.с. 9, 10, 11, 12, 13)

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма закону щодо користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР.

Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом.

В судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено відповідними доказами, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 22), але за даною адресою не проживає без поважних причин понад один рік, у зв'язку з чим вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування зазначеним житлом.

Враховуючи те, що факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації понад 1 рік встановлено, а визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням має для позивача як власника житла важливе юридичне значення, тому суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині.

Щодо задоволення позову в частинні зняття з реєстрації відповідачки за зазначеною адресою, суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити. Оскільки вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою є безпідставними та передчасними, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн., тому суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 71, 72, 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 983, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим приміщенням, визнавши ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком (квартирою) АДРЕСА_1 (45/2) м. Вінниці.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 грн. 80 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач: ОСОБА_2, 4.03.1987, зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Суддя: