Провадження 2/127/2932/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю секретаря Максимчука Я.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про спонукання до виконання мирової угоди та стягнення заборгованості у звязку з її невиконанням,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання мирової угоди та стягнення заборгованості у звязку з її невиконанням.

11.09.2018 від представника позивача на адресу суду надійшла, зокрема, уточнена позовна заява де представник позивача зазначає про збільшення позовних вимог шляхом предявлення додаткової вимоги про поновлення строку позовної давності, про зменшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних та зміну предмету позову в частині спонукання до виконання мирової угоди.

Представник позивача в судовому засіданні вищевказану заяву підтримала і просила задовольнити.

Представник відповідача зазначила, що клопотання про поновлення строку звернення до суду не є збільшенням позовних вимог. Щодо прийняття до розгляду зменшених позовних вимог не заперечувала. Також, представник відповідача зазначила, що визначення способу виконання мирової угоди не є зміною предмета позову. Відповідач підтримав думку свого представника.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 не заперечувала щодо прийняття до розгляду уточненої позовної заяви.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали позовної заяви і уточненої позовної заяви, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач у даній справі вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання.

Питання про поновлення строку позовної давності не є позовною вимогою, оскільки змістом позовних вимог є спосіб (способи) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав або інтересів, який не суперечить закону.

Питання про застосування позовної давності вирішується судом під час ухвалення судового рішення по справі у відповідності до ст. 264 ЦПК України.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що клопотання представника позивача про поновлення строку позовної давності не є позовною вимогою, а тому позовні вимоги не збільшилися.

Судом встановлено, що заява зменшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних відповідає вимогам ЦПК України і у відповідності до ч. 5 ст. 49 цього Кодексу направлена іншим сторонам по справі.

Заслухавши учасників справи, враховуючи положення п. 2 ч. 2 і ч. 5 ст. 49 ЦПК України та принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд прийшов до висновку про прийняття зменшених позовних вимог до розгляду.

Згідно ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за пять днів до початку першого судового засідання у справі.

Предметом позову є частина позову, яка містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Зміна предмета позову означає зміну матеріально-правової вимоги позивача до відповідача.

Зі змісту первісних позовних вимог і вимог, викладених представником позивача в уточненій позовній заяві, не вбачається заміна вимоги. Предметом позову у даній цивільній справі, зокрема, є спонукання відповідача до виконання мирової угоди. Зазначення представником позивача в уточненій позовній заяві способу виконання мирової угоди, не є зміною предмета позову.

Отже, суд прийшов до висновку про відмову у прийнятті до розгляду заяви про зміну предмета позову.

Крім того, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши, зокрема, матеріали уточненої позовної заяви, суд прийшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про спонукання відповідача до виконання мирової угоди, враховуючи наступне.

Одним із способів вирішення цивільного спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов'язків сторін та предмета позову (ч. 1 ст. 175 ЦПК України в редакції чинній на час укладення мирової угоди затвердженої Ленінським районним судом м. Вінниці 22.02.2007 по справі № 2-1486/07).

Чинним законодавством, а саме ч. 1 ст. 207 ЦПК України, також передбачена можливість укладення сторонами мировою угоди з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок, яка має стосуватися лише прав та обовязків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

В резолютивній частині ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці про затвердження мирової угоди від 22.02.2007 докладно й чітко викладено її умови, розяснено наслідки ухвалення такого рішення і зазначено про припинення провадження у справі.

Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження.

Отже, мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час набрання ухвалою суду від 22.02.2007 законної сили, державною виконавчою службою підлягали виконанню, зокрема, ухвали суду у цивільних справах як виконавчі документи.

Судом встановлено, що ухвала про затвердження мирової угоди від 22.02.2007 відповідала вимогам до виконавчого документа, передбаченим ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час набрання цим судовим рішенням законної сили. Так, в ухвалі Ленінського районного суду м. Вінниці про затвердження мирової угоди від 22.02.2007 зазначено: назва документа, дата видачі та найменування органу,посадової особи, що видали документ; дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ; ім'я стягувача і боржника, їх місце проживання, резолютивна частина рішення; дата набрання чинності рішенням.

При цьому судом звернуто увагу на те, що у відповідності до вищевказаного положення Закону, зазначення у виконавчому документі індивідуального ідентифікаційного номера стягувача та боржника, а також інших відомостей, могло мати місце лише, якщо вони відомі суду, що видав виконавчий документ.

Також, судом прийнято до уваги, що згідно із ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час набрання ухвалою суду від 22.02.2007 законної сили, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження мав право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки, іншу інформацію; звертатися до органу, який видав виконавчий документ, за роз'ясненням рішення з заявою про видачу дубліката виконавчого документа, порушувати клопотання про встановлення чи зміни порядку і способу виконання, відстрочку та розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

Те, що ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом свідчать й положення ст. 208 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час звернення позивача до суду, такі виконавчі документи, зокрема, як ухвали судів у цивільних справах, підлягають примусовому виконанню.

Враховуючи те, що вимога про спонукання до виконання затвердженої судом мирової угоди предявлена до суду 10.07.2018 (одержано 13.07.2018), застосуванню підлягають положення ЦПК України чинного на цей час.

Так, ч. 3 ст. 208 ЦПК України визначено, що у разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині спонукання відповідача до виконання мирової угоди не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та положення п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про спонукання відповідача до виконання мирової угоди.

На підставі викладеного вище та керуючись Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на 28.02.2007), Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на 10.07.2018), ч. 1 ст. 175 ЦПК України (в редакції чинній станом на 22.02.2007), п. 2 ч. 2, ч. 3 і ч. 5 ст. 49, ч. 1 ст. 207, ст. 208, п. 1 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 258-260, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_6, у прийнятті до розгляду збільшених позовних вимог.

Задовольнити клопотання ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_6, про прийняття до розгляду зменшених позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних і прийняти такі вимоги до розгляду.

Відмовити ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_6, у прийнятті до розгляду заяви про зміну предмета позову в частині.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про спонукання відповідача до виконання мирової угоди, затвердженої Ленінським районним судом м. Вінниці 22.02.2007 по справі № 2-1486/07.

Повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет (спонукання до виконання мирової угоди, затвердженої Ленінським районним судом м. Вінниці 22.02.2007 по справі № 2-1486/07) із тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області до апеляційного суду Вінницької області.

Повний текст ухвали складено 20.09.2018.

Суддя: