Справа № 462/3049/17 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/1699/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Левик Я.А., Шандра М.М.

секретаря: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду у складі судді Румілової Н.М. м.Львова від 27 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби, Шевченківського райвідділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, витрат за надання правової допомоги,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 10.07.2017 року звернувся до суду з позовною заявою до держави Україна в особі Державної казначейської служби, Шевченківського райвідділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, витрат за надання правової допомоги. Загальна сума понесених ним витрат на лікування становить - 6733,18 грн., спричинену моральну шкоду оцінює в 25000грн. Просить стягнути з відповідачів на свою користь зазначені суми, та витрати на правову допомогу у розмірі 2500грн.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 27 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби, Шевченківського райвідділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, витрат за надання правової допомоги задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 25000 (двадцять п'ять тисяч) грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішеннясуду оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу. Вважає рішення в частині відмови у відшкодуванні матеріальної шкоди незаконним і необґрунтованим а висновок суду викладений у рішенні таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Вказує, що між неправомірними діями ст..слідчого Степаненко І.Я. та завданням йому матеріальної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок, оскільки саме через її протиправні дії він проходив лікування.

Просить рішення Залізничного районного суду м.Львова від 27 квітня 2018 року скасувати в частині відмови у відшкодуванні матеріальної шкоди і ухвалити нове рішення, яким стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 6733,18 грн.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_2, відтак предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення суду лише в частині відмови у стягненні на його користь 6 733,18 грн матеріальної шкоди.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 15.10.2015 року у справі №466/8588/15-к, яка набрала законної сили, визнано неправомірними дії ст.слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області Степаненко І.Я. щодо нездійснення процесуальних дій, які вона зобов'язана вчинити у визначений КПК України строк та невірної дати винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 21 березня 2016 року позов ОСОБА_2 до Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області в особі виконуючого обов'язки ст.слідчого Пустомитівського відділу поліції Степаненко Ірини Ярославівни, з участю третіх осіб - управління Державного казначейства у Шевченківському районі м. Львова, Львівської місцевої прокуратури № 2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області в особі виконуючого обов'язки ст.слідчого Пустомитівського відділу поліції Степаненко Ірини Ярославівни, солідарно, в користь ОСОБА_2 за завдану матеріальну шкоду - кошти в розмірі 6733, 18 грн., за завдану моральну шкоду - кошти в розмірі 25 000 грн., кошти за надання правової допомоги в розмірі 2500 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 21 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення яким в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з тим що позов було заявлено до неналежного відповідача.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення матеріальної шкоди суд першої інстанції прийшов до висновку що належних та допустимих доказів наявності причинного зв`язку між придбанням ліків та діями відповідача ОСОБА_2 суду не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб.

Як зазначено у статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що неправомірними діями дії ст. слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області Степаненко І.Я. йому завдано значної матеріальної шкоди, яка полягає у тривалому лікуванні двох неврологічних захворювань в умовах денного стаціонару ДЗ «Дорожня поліклініка» ДТГО «Львівська залізниця», що виникли внаслідок нервових стресів, переживань, дратівливості, слабості, болів у ділянці серця, головних болів, порушення режиму сну та призвели до болів у поперековому-крижовому відділі хребта з больовим м'язево-тонічним синдромом.

При детальному обстеженні стану здоров'я в умовах денного стаціонару були виявлені ще й інші побічні діагнози погіршення стану здоров'я, які теж були викликані, внаслідок неправомірних дій дії ст. слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області Степаненко І.Я.. Лікування в умовах денного стаціонару продовжилося лікуванням - амбулаторно, що підтверджується довідкою ДЗ «Дорожня поліклініка» ДТГО «Львівська залізниця» №2-1112 від 26 серпня 2015 року.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, позивач повинен довести безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування. При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між

протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом

шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 перебував на лікуванні з 09.07.2015 року по 26.08.2015 року, проте частина ліків ним куплена вже після завершення лікування, що підтверджується чеками наданими для огляду.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 15.10.2015 року у справі №466/8588/15-к, ОСОБА_2 21.07.2015 року отримав копію постанови ст. слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області Степаненко І.Я. про відмову у визнанні потерпілим а лікування ОСОБА_2 розпочалось 09.07.2015 року. Вказане дає підстави вважати що погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 відбулося до винесення вказаної постанови слідчого і не має відношення до подій які мали місце між ним та ст. слідчим СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області Степаненко І.Я.

Колегія суддів зважаючи на викладене вважає, що встановлення рішенням суду неправомірних дій ст. слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області Степаненко І.Я. не може бути єдиною і безумовною підставою для відшкодування позивачу матеріальної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення але і факт завдання такими діями чи бездіяльністю шкоди.

Позивач належних та допустимих доказів спричинення йому матеріальної шкоди внаслідок дій відповідача, а також причинно-наслідкового зв`язку між ними не надав, тому колегія суддів приходить до висновку що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 27 квітня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 20.09.2018 року.

Головуючий

Судді