Справа № 438/556/17 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/7642/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Симця В.І.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 24 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просила скасувати державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2; скасувати державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку площею 0.0600 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за ОСОБА_2, зареєстровану на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 11.04.2008 року Управлінням земельних ресурсів у м. Борислав Львівської області; визнати за нею та ОСОБА_2 право приватної власності по 1/2 частині житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, та по 1/2 частині земельної ділянки площею 0.0600 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вищевказаною адресою.

Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.09.2014 року було проведено поділ майна, яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Зокрема, було визнано незавершене будівництво житлового будинку в м. АДРЕСА_3 готовністю станом на 31.05.2011 року 80,3% об'єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_2 з визначенням часток по 1/2 за кожним з них. На момент винесення рішення Апеляційним судом Львівської області цей будинок був розташований на земельній ділянці площею 0,0600 га з цільовим призначенням - ведення садівництва, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 20.10.2004 року. Маючи на меті виконати вищезазначене рішення суду та зареєструвати свою 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку, ОСОБА_4 звернулась в реєстраційну службу, однак їй повідомили, що зареєструвати свою частину вона зможе лише тоді, коли буде належним чином приведено у відповідність до норм чинного законодавства земельну ділянку, на якій знаходився житловий будинок, а саме - змінено цільове призначення та присвоєно кадастровий номер. Оскільки земельна ділянка була у власності відповідача, то привести у відповідність усі документи міг лише він особисто. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на майно від 31.05.2017 року їй стало відомо, що ОСОБА_2 зареєстрував 13.05.2016 року за собою право приватної власності на будинок у АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яке було змінено з «ведення садівництва». Також позивачу стало відомо, що вулицю «АДРЕСА_5» у м. Бориславі було перейменовано на вулицю «АДРЕСА_6» на підставі рішення сесії Бориславської міської ради, однак даний факт відповідач приховав від позивача та не повідомив про це суд під час розгляду справи про поділ майна подружжя.

Оскаржуваним рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 24 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Скасовано державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_4 за ОСОБА_2.

Скасовано державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за ОСОБА_2, зареєстровану на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого 11.04.2008 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальної частки житлового будинку, розташованого за адресою Львівська область, м.Борислав, вул.І.Калиновича,28.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 3 200 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що рішенням колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2014 року було визнано незавершене будівництво спірного будинку об'єктом спільної сумісної власності сторін з визначенням часток по 1/2 за кожним з них. Вказує, що оскільки ним було завершено будівництво спірного житлового будинку, що підтверджується Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об'єкт нерухомості по АДРЕСА_7 у м. Бориславі за відповідачем. Зазначає, що позивачка не зверталась до державного реєстратора з метою реєстрації свого права власності на ? частину незавершеного будівництва, та не отримавши відмови державного реєстратора у реєстрації права власності, не скасувавши рішення Бориславської міської ради, що стало підставою для державної реєстрації права власності на будинок за відповідачем, звернулась до суду із позовом про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 Крім цього вказує, що земельна ділянка, на якій розміщений спірний житловий будинок, належить йому на праві приватної власності на підставі договору дарування від 04.12.2003 року № 2011, відтак суд першої інстанції безпідставно скасував державну реєстрацію права власності відповідача та визнав за позивачкою право власності на ? частину земельної ділянки. Також вважає, що до участі у даній справі потрібно було залучити державного реєстратора, який здійснив державну реєстрацію прав власності на спірне майно. Просить рішення суду скасувати та залишити позов без розгляду.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі. Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судовому засідання апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала, дала пояснення, аналогічні змісту скарги. ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, покликаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом установлено, що рішенням колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2014 року у справі № 457/153/14 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна, придбаного внаслідок спільної праці за час фактичних шлюбних відносин, яке є на праві спільної сумісної власності, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна, придбаного за час фактичних шлюбних відносин, визнано незавершене будівництво житлового будинку у АДРЕСА_8 готовністю станом на 31.05.2011 року 80,3% об»єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з визначенням часток по ? за кожним з них.

Судом також установлено, що земельна ділянка площею 0,06 га на вул.Лісній, 28 (СК «Діброва») кадастровий номер НОМЕР_1 була набута відповідачем ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 04.12.2003 року, що стверджується копією державного акту, виданого 20.10.2004 року. Згідно вказаного державного акту цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва.

Рішенням Бориславської міської ради від 21.10.2010 року №1189 «Про перейменування вулиць та затвердження списку вулиць, провулків, площі м.Борислав» було перейменовану вулицю АДРЕСА_9 на АДРЕСА_10

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Бориславської міської ради від 08.05.2014 року №1399 ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки площею 600 кв.м. на вул. АДРЕСА_6 у м.Бориславі та змінено її цільове призначення з «ведення садівництва» на «будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд».

13.07.2015 року ОСОБА_2 провів державну реєстрацію права приватної власності на вказану земельну ділянку з цільовим призначенням будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, підставою чого був державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий 11.04.2008 року, а також 13.05.2016 провів державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_11 що стверджується копією інформаційної довідки №88509659 від 31.05.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.11-12).

Задовольняючи позов в частині скасування державної реєстрації права приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_12 суд першої інстанції вірно виходив з того, що при здійсненні такої не враховано рішення Апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2014 року у справі № 457/153/14, яке набрало законної сили, та згідно з яким ? частина незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_13 належить позивачу ОСОБА_4, чим порушено її права.

При вирішенні спору суд прийшов до обґрунтованого висновку про визнання за ОСОБА_4 права власності на ? ідеальної частки спірного житлового будинку, оскільки відповідачем не підтверджено належними та допустимими засобами доказування проведення ним робіт щодо завершення будівництва вказаного будинку. Факт відсутності у відповідача будь - яких доказів на підтвердження викладених обставин ствердила його представник у судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно із ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Таким чином, відповідно до положень статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. ґ п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI.

Оскільки позивачу належить ? ідеальна частка житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_14, до неї перейшло право власності на 1/2 частину відповідної земельної ділянки, на якій розташовано житловий будинок.

Рішення суду в цій частині відповідає матеріалам справи, доказам, нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині, підстав для його скасування в цій частині колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, враховуючи, що інша ідеальна частина спірного житлового будинку та земельної ділянки, на якій знаходиться будинок, залишається у власності ОСОБА_2, суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові в частині визнання за ним права власності на ? ідеальну частину спірного будинку та земельної ділянки.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в цій частині позовних вимог, тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позову як таке, що не відповідає вимогам матеріального закону й дійсним обставинам справи, в силу вимог ст. 376 ЦПК України, залишатись в законні силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення у цій частині позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 24 листопада 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову.

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_15

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 14.09.2018р.

Головуючий

Судді: