Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 296/13347/15-ц

провадження № 61-21607св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» та ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 року у складі судді Бондарчука В. В. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Миніч Т. І., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та

ОСОБА_3 укладений кредитний договір № СМ-SME 010/043/2007, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 35 700,00 доларів США для придбання нерухомого майна строком користування до 25 грудня 2022 року із встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,0 % річних, а FIDR - процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк 366 днів, із виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. У подальшому до зазначеного договору вносилися зміни та доповнення наступними додатковими договорами: від 19 січня 2009 року № 1,

від 12 березня 2009 року № 2, від 21 січня 2013 року № 3.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором, 25 грудня 2007 року з ОСОБА_4 укладений договір поруки № SR-SME 010/032/2007.

Унаслідок неналежного виконання позичальником зобов'язань станом на 19 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 27 913,99 доларів США, що складається із: 25 418,20 доларів США - заборгованості за тілом кредиту та

2 495,79 грн - заборгованості за нарахованими відсотками.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «ОТП Банк» просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 25 грудня

2007 року № СМ-SME 010/043/2007, яка становить 27 913,99 доларів США, а також понесені судові витрати.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» 722 972,34 грн заборгованість за кредитним договором. У задоволенні позову до ОСОБА_4 відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду із цим позовом. Решту позовних вимог залишено без задоволення. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 Відмовляючи у стягненні заборгованості з поручителя, суд виходив із того, що останній платіж ОСОБА_3 проведений 20 січня 2015 року, а з позовом банк звернувся 21 грудня 2015 року, тому порука між банком та ОСОБА_4 припинилась.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року апеляційні скарги ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 відхилено. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та зазначив, що апеляційні скарги не містять доводів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

У березні 2017 року ПАТ «ОТП Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів щодо припинення поруки є помилковими, оскільки суди не врахували, що за умовами договору поруки обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання виникає після отримання від кредитора відповідної вимоги, у обсязі заявленому кредитором, протягом трьох банківських днів.

У березні 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не довів належними доказами факт як відкриття їй поточного рахунку у доларах США, так і передачі грошових коштів. Крім того, суд у порушення статті 214 ЦПК України 2004 року не дав належної правової оцінки доводам ОСОБА_3, чітко не встановив розрахунок сум, що підлягають стягненню за договором кредиту, не зазначив, якими доказами підтверджено конкретні суми нарахувань та спростовано доводи відповідача проти цих нарахувань.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня та 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а 07 листопада 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційні скарги ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а касаційна скарга ПАТ «ОТП Банк» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 212-213 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір

№ СМ-SME010/043/2007, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит на придбання нерухомого майна у розмірі 35 700,00 доларів США зі строком повернення до 25 грудня 2022 року зі встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5 % річних, а FIDR, це процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк у 366 днів, із виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банка, ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) у порядку передбаченому цим договором.

У свою чергу, ОСОБА_3 зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом.

До кредитного договору додано графік повернення кредиту та сплати процентів, яким визначені, зокрема: сума виданого кредиту - 35 700,00 доларів США; розмір відсоткової ставки за користування кредитом - 12,50 % річних; валюта кредиту USD; розмір щомісячного платежу - 198,34 доларів США, у тому числі із зазначенням розміру платежу, що зараховується на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом.

25 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладений договір поруки, за яким поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.

Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника так і до поручителя, чи до обох одночасно (пункт 1.2 договору поруки).

Відповідно до пункту 4.1 договору поруки цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.

04 грудня 2008 року між банком та ОСОБА_3 підписаний додаток № 1 до кредитного договору (графік повернення кредиту та сплати процентів), яким визначено, зокрема: розмір відсоткової ставки за користування кредитом 15,50 % річних; розмір супутніх витрат при оформленні кредиту (всього) - 87,44 доларів США; розмір щомісячного платежу за кредитом; щомісячний розмір платежу за тілом кредиту; щомісячний розмір платежу за нарахованими відсотками; загальна сума платежів за кредитом та відсотками - 72 040,48 доларів США; розмір реальної процентної ставки - 17,55 %; абсолютне значення подорожчання кредиту (грн) -

38 609,66 грн.

У подальшому між банком та ОСОБА_3 укладені додаткові договори: 19 січня 2009 року, 12 березня 2009 року, 21 січня 2013 року.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 19 жовтня 2015 року виникла заборгованість у сумі: 25 418,20 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло); 2 495,79 доларів США - заборгованість за нарахованими відсотками, а всього - 27 913,99 доларів США.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що ОСОБА_3 не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, що є підставою для стягнення з позичальника отриманих нею коштів та відсотків за користування кредитом, однак висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо припинення дії поруки є передчасним, виходячи з наступного.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням.

Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема щодо грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що його підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Вищевикладене свідчить про те, що умовами кредитного договору передбачено погашення кредитної заборгованості за встановленим графіком щомісячних платежів, із кінцевим терміном повернення кредиту 25 грудня 2022 року, отже, судами не встановлено з якого часу повинен обраховуватись строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум та відповідно, чи є чинною порука, оскільки у разі пред'явлення вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання зобов'язання (чи частини зобов'язання) в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку та залежно від цих обставин вирішувати питання наявності чи відсутності підстав для стягнення заборгованості з поручителя.

Без з'ясування вказаних обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач на їх обґрунтування, заперечень відповідача висновки судів про часткове задоволення вищевказаного позову не можна вважати обґрунтованими та такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права.

Отже, вирішуючи спір на підставі ЦПК України 2004 року, суд першої інстанції усупереч вищевказаних положень норм процесуального права не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи предмет і підстави поданого позову, а також характер спірних правовідносин, не надав належну оцінку усім наявним у справі доказам.

Суд апеляційної інстанції в силу своїх повноважень мав можливість усунути зазначені порушення норм процесуального права, проте всупереч положенням статті 303 ЦПК України 2004 року на надав належної оцінки доводам апеляційної скарги, не навів мотивів їх відхилення, а тому оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції не може вважатися законними та обґрунтованими і таким, що відповідає засадам цивільного судочинства, отже підлягає скасуванню.

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Виходячи з викладеного та враховуючи необхідність встановлення обставин, наведених вище, касаційна скарга ПАТ «ОТП Банк» підлягає частковому задоволенню, а ухвалене у справі судове рішення апеляційного суду в частині позовних вимог банку до поручителя ОСОБА_4 - скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Наведені ОСОБА_3 доводи у касаційній скарзі аналогічні доводам апеляційної скарги, які були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, і їм надана належна правова оцінка.

Посилання у касаційній скарзі ОСОБА_3 на те, що позивач не довів належними доказами факт як відкриття позичальнику поточного рахунку у доларах США, так і передачі грошових коштів, не заслуговує на увагу, оскільки матеріали справи містять копію кредитного договору з додатками, який підписаний позичальником, тобто відповідач погодився з умовами надання кредиту та тривалий час користувалася кредитними коштами, здійснювала його часткове погашення, що свідчить про існування кредитних правовідносин між сторонами, яке не спростовано належними та допустимими доказами.

Твердження у касаційній скарзі про те, що суд, у порушення статті 214 ЦПК України 2004 року, не дав належної правової оцінки доводам ОСОБА_3, чітко не встановив розрахунок сум, що підлягають стягненню за договором кредиту, не зазначив, якими доказами підтверджено конкретні суми нарахувань, є безпідставними, оскільки судами встановлені обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та наявним у матеріалах справи доказам, який не спростований позичальником, що є її процесуальним обов'язком.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4 скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик