ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2790/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Даниленко В.В.,

при секретарі Пасько І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, т.о. ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 т.о. ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом у якому просять визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до відповідно до ордеру №83019 Харківським районним комітетом народних депутатів 13.08.1990 року ОСОБА_5 на сім'ю з трьох осіб була надана двокімнатна квартира, загальною житловою площею 30,52 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Як зазначає позивач, що на даний момент квартира неприватизована і в ній зареєстровано пять осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

ОСОБА_3 є сином чоловіка позивача від першого шлюбу та проживає протягом останіх 10 років за іншою адресою, а тому позивач вважає, що ОСОБА_3 втратив право користування вказаним житловим приміщенням через його відсутність у квартирі понад шість місяців без поважних причин.

05.12.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просить суд визнати його таким, що має право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 разом зі своїми батьками тимчасово мешкав у АДРЕСА_2. З березня 2000 року ОСОБА_3 разом з батьками проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, за якою і зареєстрований. Влітку 2003 року відповідач разом з матір'ю переїхав мешкати в квартиру до батьків його матері з адресою: АДРЕСА_2. До серпня 2017 року з боку ОСОБА_4 не робив ніяких спроб зняти ОСОБА_3 з реєстрації. 17.09.2011 року між первісним позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб. ОСОБА_2 та її син ОСОБА_6 були зареєстровані за спірною квартирою про що ОСОБА_3 до відома не було поставлено. З боку ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були створені такі умови які перешкоджали ОСОБА_8 користуватися житловою площею за місцем його реєстрації і тому він був змушений проживати за адресою: АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, який є відповідачем за зустрічним позовом, підтримав поданий ним позов, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, додатково пояснив, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в спірній квартирі з 2006 року. Перешкод в проживанні в квартирі з боку позивача не робляться і відповідач добровільно проживає за іншою адресою. З таких підстав просив задовольнити первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову у зв'язку з його безпідставністю і недоведеністю, підтримав пояснення ОСОБА_2 викладені у первісному позові обставини.

Представник відповідача, ОСОБА_3, який також є позивачем за зустрічним позовом в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. При цьому пояснив, що ОСОБА_3 саме за домовленостю своїх батків був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3, а проживав за іншою адресою разом зі своєю матір'ю. Крім того, з боку ОСОБА_4 не було зроблено ніяких спроб знати свого сина ОСОБА_3 з реєстрації. Саме з приводу того, що між батьками відповідача ОСОБА_3 була домовленість про те, що він буде проживати разом з матір'ю є причиною не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі. Крім того в спірній квартирі не має належних умов проживання, а створені умови які перешкоджають ОСОБА_3 користуватися житловою площею за місцем реєстрації.

Третя особа, ОСОБА_4 до суду не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Заява про розгляд справи за його відсутності в матеріалах справи не міститься.

Суд вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру №83019 Харківським районним комітетом народних депутатів 13.08.1990 року ОСОБА_5 на сім'ю з трьох осіб була надана двокімнатна квартира, загальною житловою площею 30,52 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки форми №3 від 01.04.2016 року в квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_7.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с. 6). Рішенням суду від 14.11.2006 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 був розірваний. ОСОБА_3 за домовленістю своїх батьків проживав за адресою: АДРЕСА_2 разом з матір'ю.

Згідно роз'яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. № 2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

На підтвердження вимог за первісним позовом надані довідки ( а.с. 8, 69) у яких зазначено, що ОСОБА_3 не проживають в квартирі АДРЕСА_1, однак при цьому нічого не вказано про встановлення комісією факту наявності чи відсутності у спірній квартирі речей відповідача та не зазначено причин щодо їх не проживання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Враховуючи наведені приписи ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, саме підстави щодо поважності причин не проживання для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, підлягають доказуванню учасниками спору та дослідженню судом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 засвідчила, що вона є сусідкою та не чула, щоб ОСОБА_3 хтось перешкоджав у проживанні в квартирі. Відповідача вона бачила приблизно два роки тому на вулиці, він шов біля дому. В спірній квартирі відповідача не бачила.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 засвідчила, що вона проживає в домі за адресою: АДРЕСА_1 з початку заселення. Відповідача бачила у дворі будинку. Про те, що батько ОСОБА_4 перешкоджає сину проживати в квартирі не чула.

Суд бере до уваги покази вищевказаних свідків та при цьому приходить до висновку, що Відповідач по первісному позову ОСОБА_3 не за власним бажанням не проживав в спірній квартирі, а проживав разом з матір'ю, оскільки відповідач був неповнолітній та за згодою його батьків, які розлучилися, про що свідчить рішення Дарницького районного суду м. Києва 14.11.2006 року.

Суд приймає до уваги пояснення відповідача за первісним позовом, оскільки вони підтверджуються письмовими доказами, а саме: рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.11.2006 зі змісту якого убачається, що між сторонами є домовленість про проживання ОСОБА_3 з матір'ю ( а.с. 87 ). Заява від ОСОБА_9 до Начальника ЖЕКУ №207, що свідчить про те, що без її відома ОСОБА_3 не виписувати зі спірної квартири ( а.с. 90). Заява Голові Дарницької державної адміністрації м. Києва від ОСОБА_3 в якій міститься відомості, що відповідач тимчасово змушений проживати зі своєю матір'ю за адресою АДРЕСА_2 так як за місцем його реєстрації проживає його батько ОСОБА_4 разом зі своєю новою дружиною та двома маленькими дітьми. Квартира двокімнатна відповідачу немає місця для проживання, оскільки життя в таких умовах може поставити під загрозу його успішність у навчанні.

Отже, по даній справі встановлено та підтверджено наданими до справи вищевказаними доказами, встановленими в суді фактами, що відповідач за первісним позовом не проживає у спірній квартирі з поважних причин.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_3 є членом сім"ї наймача квартири, однак створені умови проживання перешкоджають йому проживати в вказаній квартирі.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно - гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина - це особа віком до 18 років. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. За приписом ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Враховуючи надані сторонами докази у їх сукупності суд вважає, що ОСОБА_3 не втрачав інтерес до спірної квартири, проте не проживав там з поважних причин, іншого житла, у тому числі яке б належало на праві власності, останній не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд покладає судові витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, а саме в сумі 640 (шістсот сорок) грн. (за немайнову вимогу - квитанції , а.с. 15).

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 9, 71, 72 ЖК УРСР, Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 4, 12, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 259, 265, 268, 273, 289, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати право користування ОСОБА_3житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: