Провадження № 22-ц/812/218/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Миколаїв

Справа № 483/107/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Базовкіної Т.М., Данилової О.О.,

із секретарем - Яценко Л.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за заявою

ОСОБА_1,

заінтересовані особи - Національна поліція України, Головне управління Національної поліції в Миколаївській області, Управління соціального захисту населення Очаківської міської ради Миколаївської області,

про

встановлення факту, що має юридичне значення

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену суддею Чаус Л.В. 27 серпня 2018 року в приміщенні цього ж суду, повний текст ухвали складено 31 серпня 2018 року,

у с т а н о в и в:

22 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту безпосередньої участі в антитерористичній операції.

В обґрунтування заяви зазначав, що проходить службу в Національній поліції України в Очаківському відділі поліції ГУНП в Миколаївській області та відповідно до наказу ГУНП в Миколаївській області від 14 серпня 2017 року № 197 о/с він був направлений для проходження стажування терміном на 4 місяці до ГУНП в Донецькій області. Місто Маріуполь, де він проходив стажування, відноситься до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція та фактично його службові обов'язки полягали у несенні бойової служби на блокпостах, виконанні інших завдань в зоні проведення антитерористичної операції.

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просив суд встановити факт, що він у період з 17 серпня 2017 року по 18 листопада 2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи в районах антитерористичної операції у період її проведення як працівник Національної поліції України, оскільки рішення суду про встановлення факту участі в АТО дає йому право на звернення до відповідної комісії для розгляду питання щодо визнання його учасником бойових дій.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 червня 2018 року за клопотанням представника заявника - ОСОБА_2 до участі у справу залучено наступних заінтересованих осіб: Управління соціального захисту населення Очаківської міської ради Миколаївської області та Головне управління Національної поліції України у Миколаївській області.

Ухвалою цього ж суду від 27 серпня 2018 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на наявність всіх ознак для вирішення питання про встановлення факту його участі в антитерористичній операції за правилами окремого провадження, неможливість захисту своїх інтересів в позасудовому порядку та помилковість висновку суду про обов'язковість іншого (досудового) врегулювання спору, просив ухвалу скасувати та направити заяву до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відзивах на апеляційну скаргу НПУ та ГУНП в Миколаївській області просили залишити ухвалу суду без змін, посилаючись на існування визначеного законом позасудового порядку надання статусу учасника бойових дій, однією зі складових якого є встановлення факту участі в антитерористичній операції. Таке рішення приймається відповідною комісією, рішення якої може бути оскаржено до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходить службу в Національній поліції України в Очаківському відділі поліції ГУНП в Миколаївській області.

Відповідно до наказу ГУНП в Миколаївській області від 14 серпня 2017 року № 197 о/с він був направлений для проходження стажування терміном на 4 місяці до ГУНП в Донецькій області.

Як слідує з повідомлення ГУНП в Донецькій області від 22 грудня 2017 року №43аз/12/01-2017, видати довідку про безпосередню участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності немає підстав у зв'язку з тим, що наказом про стажування не передбачено виконання стажистами завдань щодо безпосередньої участі в антитерористичній операції на території Донецької області, до наказу та бойового розпорядження Першого заступника керівника антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) працівників, які проходять стажування в ГУНП в Донецькій області, не включено.

Наявність довідки такого змісту, як підстави для надання особі статусу учасника бойових дій, передбачені нормативно-правовими актами, які регулюють умови та порядок розгляду цих питань.

Звертаючись до суду з заявою в порядку окремого провадження, ОСОБА_1 зазначав, що факт його участі в антитерористичній операції має юридичне значення, бо від нього залежить набуття ним статусу учасника бойових дій; іншого (досудового) порядку вирішення спору не існує, бо він не має довідки, надання якої є обов'язковим для розгляду його заяви комісією; встановлення цього факту не пов'язано з наступним вирішення спору про право.

Вирішуючи питання про те, чи підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження заява ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з положень цивільно-процесуального законодавства щодо умов судового встановлення фактів, що мають юридичне значення, а також суті спору та характеру правовідносин, враховуючи конкретні обставини, на які посилається заявник.

При цьому суд вірно зазначив, що однією з загальних ознак окремого провадження є те, що в такому порядку встановлюється наявність (відсутність) юридичних фактів, що мають значення для підтвердження наявності (відсутності) неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК) та законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статті 315 ЦПК).

Спірні правовідносини виникли в сфері надання особливого статусу та встановлення соціальних гарантій учасникам бойових дій, в тому числі поліцейським Національної поліції, та регулюються:

- Законом «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» (далі - Закон), яким визначені загальні умови набуття особами, поряд з іншим, статусу учасника бойових дій (пункт 19 статті 6);

- Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, но умови, затвердженим постановою КМУ від 20 серпня 2014 року №413 (далі - Порядок № 413), яким також передбачені умови надання статусу учасника бойових дій, перелік необхідних документів, порядок вирішення цих питань тощо. За пунктом 5 цього положення рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається, насамперед, комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними, в тому числі, в Національній поліції України;

- Положенням про комісію Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України, затвердженим наказом МВС України від 23 травня 2016 року №405 (далі - Положення № 405), яким визначені основні функції та повноваження цих комісій та особливості надання статусу учасника бойових дій, зокрема, поліцейським. Пунктом 7 Положення №405 передбачено, що рішення комісії може бути оскаржено в судовому порядку.

Проаналізувавши зміст пункту 19 статті 6 Закону, пункти 21, 4, 5 Порядку №413, пункти 7,8 розділу ІІ Положення №405, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлення окремо факту участі особи в антитерористичній операції не має юридичного значення, але встановлення цих обставин є складовою процесу надання особі статусу учасника бойових дій, для проведення якого визначений спеціальний позасудовий порядок, який здійснюють уповноважені на це органи - комісії (міжвідомчі комісії), рішення яких підлягає оскарженню в судовому порядку.

За такого суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження, що є підставою для застосування правил пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК.

Така правова позиція стосовно вимог працівників Національної поліції України, направлених на стажування до Луганської та Донецької областей, про встановлення факту участі в антитерористичній операції підтримана Верховним Судом та викладена в постанові від 31 жовтня 2018 року ( справа № 488/4196/17-ц).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо наявності всіх ознак окремого провадження (факт має юридичне значення, його встановлення не пов'язано з подальшим вирішенням спору про право, заявник не має можливості в іншій спосіб отримати необхідні документи тощо) не спростовують основного висновку суду про необхідність дотримання встановленого порядку вирішення питання про надання статусу учасника антитерористичної операції відповідними комісіями. Вищеназвані нормативні акти не передбачають іншого порядку в залежності від наявності або відсутності тих документів, на підставі яких такий статус надається.

До того ж законом передбачено, що факт безпосередньої участі в антитерористичній операції підтверджується довідкою за формою додатку №1 Порядку № 413, а незгода зі змістом цієї довідки, як і відмови в її наданні, свідчить про наявність ознак спору про право ( щодо характеру проходження служби та виникнення права на отримання пільг та гарантій, передбачених Законом).

Зміст 8 розділу ІІ Положення №405 щодо можливості судового встановлення факту участі в антитерористичній операції не є універсальним способом захисту прав поліцейських та не виключає необхідність враховувати конкретні обставини кожного випадку.

Отже доводи апелянта не спростовують основного висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для розгляду вимог ОСОБА_1 за правилами окремого провадження в порядку глави 6 розділу ІУ ЦПК.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.М. Базовкіна

О.О. Данилова

Повний текст постанови складено 28 листопада 2018 року