АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 753/8203/18

провадження № 22-ц/796/7761/2018

13 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Дуці В.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідачі - ОСОБА_3, Київська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Київської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, треті особи: Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, Бориспільська районна державна адміністрація Київської області про визнання рішення протиправним та його скасування, визнання державного акту про право власності недійсним, скасування державної реєстрації права власності, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2018 року у складі судді Коренюк А.М.,

встановив:

05 травня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради за № 327/5139 від 02.10.2010 року в частині передачі у приватну власність із земель відведених в постійне користування садовому товариству «Святище» земельної ділянки площею 0,0600 га для ведення колективного садівництва, розташовану в АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1; визнати недійсним державний акт НОМЕР_2 від 10.11.2011 року на право власності на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, який був виданий на ім'я ОСОБА_3; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1.

27 липня 2018 року Дарницький районний суд м. Києва постановив ухвалу, якою відмовив у відкриття провадження у справі. Суд вказав, що вказаний спір має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначив, що предметом спору в даній справі є право приватної власності на земельну ділянку по вул. Абрикосовій,9, ділянка №41 у Дарницькому районі м. Києва, тобто між сторонами існує спір про право, що в свою чергу виключає її розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримав, посилаючись на викладені у ній обставини.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 та представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у м. Києві - ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце повідомлені судом належним чином.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &q?ра;Про судоустрій і статус суддів&quVІ; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відтак, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб'єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При цьому, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта власних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права /або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами другою та третьою статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною нормою та статтями 118, 122 Земельного кодексу України.

Таким чином, рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень ( див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 травня 2018 року у справі № 910/13755/17, від 04 липня 2018 року у справі №361/3009/16-ц).

З огляду на те, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради в частині передачі земельної ділянки у приватну власність фізичній особі, визнання недійсним державного акту на право власності на вказану земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності, вказані позовні вимоги спрямовані на оспорення права власності фізичної особи, що виникло на підставі вищевказаного рішення, такий спір є приватноправовим і за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов'язки цієї фізичної особи.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15 травня 2018 року у справі № 911/4144/16 та від 16 травня 2018 року № 911/4111/16.

Отже, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала про закриття провадження у даній справі постановлена судом з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2018 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Київської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, треті особи: Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області, Бориспільська районна державна адміністрація Київської області про визнання рішення протиправним та його скасування, визнання державного акту про право власності недійсним, скасування державної реєстрації права власності направити до Дарницького районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді