Номер провадження 2/754/6145/18
РІШЕННЯ

Іменем України

25 жовтня 2018 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом, про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням. У вказаному позові просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. В обґрунтування вказаного позову покликалась на те, що відповідач по справі зареєстрований в квартирі з 16.04.1996 року, але фактично не проживає у вказаній квартирі з 2014 року по теперішній час. Позивач не зверталась до відповідача з проханням, щоб він добровільно виписався з належної позивачу на праві власності квартири, оскільки останнє відоме їй місце проживання відповідача - це за адресою розташування позивача квартири, за адресою: АДРЕСА_1 в місті Києві. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. А так, як відповідач не сплачує зазначені платежі, то позивач змушена сплачувати самостійно ці кошти. Весь тягар по сплаті коштів за комунальні послуги лягає на плечі позивача. Однак, враховуючи маленький розмір пенсії позивача їй важко здійснювати такі платежі. Факт не проживання відповідача підтверджується актами на предмет проживання мешканця, складеними та підписаними головою правління ЖБК «Кристал-11» від 26.09.2017 року, 07.02.2018 року та 22.08.2018 року, в якому зафіксовані показання свідків, що дійсно з 2014 року по теперішній час відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання.

Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 13.09.2018 року розгляд справи визначений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у якій визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвала про відкриття провадження по справі, матеріали позовної заяви з додатками були направлені відповідачу на зазначену в позовній та в довідці про реєстрацію місця проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА адресу.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказаний конверт було отримано 21.09.2018 року.

Однак, не зважаючи на вищевикладене відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що спірним житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_1.

Реєстраційним посвідченням від 30.09.1992 року виданим Київським міським бюро технічної інвентаризації посвідчується, те, що кооперативна квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 та належить їй на праві особистої власності на підставі довідки ЖБК «Кристал-11» №65 від 02.06.1992 року.

Як встановлено при розгляді справи, відповідач є сином позивача.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на час розгляду справи, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16.04.1996 року, що підтверджується довідкою ЖБК «Кристал-11» від 22.08.2018 року.

Відповідач ОСОБА_2 у даній квартирі не проживає, не несе витрати по її утриманню, у зв'язку з чим позивач вважає, що відповідач втратив право користування нею.

Згідно із ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі підтверджується, крім письмових пояснень позивача, актами від 26.09.2017 року, 07.02.2018 року, 22.08.2018 року про не проживання за вищевказаною адресою ОСОБА_2, підписаним мешканцями квартир НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 та засвідченими головою правління ЖБК «Кристал-11».

Крім того, як вбачається з позовної заяви відповідач ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе та не ніс, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачував, доказів того, що він намагався вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою він тривалий час не цікавиться.

Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає доведеним відсутність відповідача - ОСОБА_2 в спірному жилому приміщенні більше одного року без поважних причин, а тому позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.ст. 76-78, 81 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б обґрунтовували позовні вимоги в частині визнання особи такою, що підлягає зняттю з реєстраційного обліку.

Крім того, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації.

Відповідно до п.34 постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК України, стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Зазначене свідчить, що питання зняття особи з реєстраційного обліку є похідним від вирішення питання про позбавлення права власності на жиле приміщення.

На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», статтями 319, 321, 391, 405 ЦК України, статтями 7, 10, 76, 81, 133, 141, 244-245, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії НОМЕР_5 виданий, Ватутінським РУ ГУ МВС України в м. Києві, 21.05.1996 року, місце проживання: АДРЕСА_1.

Суддя: Н.Г. Таран