Ухвала

Іменем України

23 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1518/2009

провадження № 61-45271ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), КарпенкоС. О., Кузнєцова В. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 23 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2009 року ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 30 тис. грн.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 19 червня 2009 року між ним та ОСОБА_6 було укладено договір позики, за яким він передав відповідачу 30 тис. грн зі строком повернення до 10 вересня 2009 року. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань ОСОБА_5 просив позов задовольнити.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2009 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, згідно з якою в рахунок погашення боргу за договором позики від 19 червня 2009 року в розмірі 30 тис. грн ОСОБА_6 передає, а ОСОБА_5 приймає в особисту власність земельну ділянку розміром 0,5 га, що є власністю ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 09 лютого 2009 року Очаківською райдержадміністрацією та зареєстрованого у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 86. Провадження у справі закрито.

01 грудня 2017 року Регіональний ландшафтний парк «Кінбурнська коса» подав апеляційну скаргу на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2009 року, яка обґрунтована тим, що ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2017 року залишено без змін рішення Очаківського міськрайонного суду від 19 травня 2017 року в справі за позовом Очаківського міжрайонного прокурора до Очаківської райдержадміністрації, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа - Регіональний ландшафтний парк «Кінбурнська коса», про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та зобов'язання повернути земельні ділянки у власність держави. Даними судовими рішеннями, зокрема визнано недійсним виданий ОСОБА_6 державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 9 га, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 86, розташовану на території Покровської сільської ради. Отже, затверджена ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2009 року мирова угода порушує законні права та інтереси Регіонального ландшафтного парку «Кінбурнська коса», оскільки передана в рахунок погашення боргу земельна ділянка не може перебувати у приватній власності, а відноситься до територій, що мають особливу екологічну, наукову та естетичну цінність.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 16 липня 2018 року залучено до участі у справі правонаступників позивача ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його спадкоємців - ОСОБА_4 (сина померлого) та ОСОБА_8 (мати померлого).

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 серпня 2018 року апеляційну скаргу Регіонального ландшафтного парку «Кінбурнська коса» задоволено, ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2009 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

02 жовтня 2018 року ОСОБА_4 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 23 серпня 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Разом із цим ОСОБА_4 у касаційній скарзі зазначено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що повний текст оскаржуваного судового рішення було складено 27 серпня 2018 року, а отримано ним 03 вересня 2018 року.

На підтвердження наведених доводів заявником надано відповідні докази, а саме: копія поштового конверта зі штрикодовим ідентифікатором 634 та витяг з реєстру ПАТ «Укрпошта» про відстеження поштового відправлення за ідентифікатором поштового відділення 634.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухваленого у даній справі судового рішення та додані матеріали свідчать про поважність причин пропуску цього строку та наявність підстав для його поновлення, тому клопотання підлягає задоволенню.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 23 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні апеляційної скарги Регіонального ландшафтного парку «Кінбурнська коса» відмовити, посилаючись неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права на порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, якою затверджено мирову угоду між сторонами, апеляційний суд безпідставно позбавив його нерухомого майна, яке належало його родині протягом дев'яти років, що є неправомірним втручанням в його право власності. Регіональним ландшафтним парком «Кінбурнська коса» не надано жодного доказу, що спірна земельна ділянка включена (розташована) до меж його території та взагалі віднесена до заповідної або рекреаційної зони земель природоохоронного призначення тощо. Крім того, апеляційним судом було безпідставно поновлено Регіональному ландшафтному парку «Кінбурнська коса» строк на апеляційне оскарження, оскільки право власності на спірну земельну ділянку в особи, яка подала апеляційну скаргу, на час укладення мирової угоди було відсутнє.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Апеляційний судом встановлено, що звертаючись з указаним позовом ОСОБА_5 просив стягнути з ОСОБА_6 30 тис. грн зі строком повернення до 10 вересня 2009 року, про що була складена розписка.

Судом також установлено, що 03 грудня 2009 року до суду було подано мирову угоду, за умовами якої сторони погодилися, що розмір боргу ОСОБА_6 перед позивачем складає 30 тис. грн та в рахунок погашення вказаної заборгованості відповідач передає у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,50 га, яка належить ОСОБА_6 на підставі державного акта на праві власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 09 лютого 2009 року, вартість земельної ділянки визначена сторонами у сумі 30 тис. грн.

03 грудня 2009 року ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області мирова угода прийнята судом та затверджена, провадження у справі закрито на підставі пункту 4 частини першої статті 205 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України 2004 року).

Задовольняючи апеляційну скаргу Регіонального ландшафтного парку «Кіндбурнська коса» та скасовуючи ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2009 року з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що визнаючи відповідно до умов мирової угоди за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку площею 0,50 га, яка не є предметом спору про стягнення боргу, суд не з'ясував, чи відповідає зазначена мирова угода вимогам закону, зокрема положенням статті 175 ЦПК України 2004 року, чи стосується вона прав та обов'язків сторін, що випливають із договору позики і самого предмета позову, чи пов'язані її умови зі спірними правовідносинами, чи законно відповідач в розумінні положень статей 1046, 1049 ЦК України, укладаючи мирову угоду щодо нерухомого майна шляхом передання його у власність позивача, виконав взяті на себе зобов'язання з повернення боргу, та чи є вона співмірною із сумою боргу за договором позики.

Крім того, судом першої інстанції не було з'ясовано, що саме перешкоджало сторонам вирішити питання про відчуження зазначеного у мировій угоді нерухомого майна шляхом укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу цього майна, який би відповідав вимогам статей 655, 656, 657 ЦК України та був би зареєстрований у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 175 ЦПК України 2004 року мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Тобто, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами, так як така угода не приведе до усунення конфлікту.

При визнанні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов'язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз'яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Згідно з частиною п'ятою статті 175 ЦПК України 2004 року, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Апеляційним судом установлено, що Регіональним ландшафтним парком «Кінбурнська коса» не було пропущено строк на апеляційне оскарження, оскільки він не був учасником справи в суді першої інстанції, копія оскаржуваної ухвали суду була отримана ним 29 листопада 2017 року, а з апеляційною скаргою заявник звернувся 01 грудня 2017 року, тобто у строк, передбачений частиною другою статтею 294 ЦПК України 2004 року.

Встановивши порушення судом першої інстанції норм ЦПК України 2004 року при затвердженні мирової угоди, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи були предметом дослідження і оцінки суду та не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Керуючись статтею 390, частиною другою статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 23 серпня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 23 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором позики.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов