Справа № 347/715/18
Провадження № 22-ц/4808/33/18
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Мелінишин Г.П.

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю представника ПАТ КБ «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Косівського районного суду, постановлене у складі судді Гордія В.І. 13 червня 2018 року в м. Косові,

в с т а н о в и в :

18 квітня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому назву змінено на АТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань по кредитному договору №б/н від 31.10.2013 року, укладеному між сторонами на суму 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості з терміном повернення, що відповідає строку дії картки, утворилась заборгованість, яка станом на 28.03.2018 року становила 29163,77 грн., з якої 425,68 грн. заборгованість за кредитом, 22973,15 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 3900 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф фіксована частина та 1364,94 грн. штраф процентна складова.

Оскільки ОСОБА_3 не виконав взяті на себе зобов'язання по договору кредиту, позивач просив стягнути вищевказану заборгованість та судові витрати по справі.

Рішенням Косівського районного суду від 13 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано ту обставину, що протягом дії кредитного договору позичальнику видано декілька карток, а тому висновок суду про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості за першою карткою є помилковим.

Також вказує на те, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку, а тому перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи АТ КБ «ПриватБанк» заперечив. Вважає твердження апелянта про те, що йому було видано декілька карток, голослівними та неправдивими, оскільки під час укладення кредитного договору 31.10.2013 року він отримав тільки одну картку. Останній платіж на погашення кредитної заборгованості був внесений ним 03.09.2014 року в розмірі 1000 грн., більше він жодних коштів від банку не отримував і жодні кошти на погашення кредитної заборгованості не вносив.

Просив апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Згідно абзацу третього пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.6 статті 147 закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України справу за єдиним унікальним номером 347/715/18 04.10.2018 року передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено передбачений чинним законодавством строк позовної давності, перебіг якого почався з моменту здійснення відповідачем останнього платежу на погашення кредитної заборгованості, а саме з 03.09.2014 року.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №б/н на суму 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць (30% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписом у анкеті-заяві ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с.7).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором позивач зазначив про наявну заборгованість станом на 28.03.2018 року в розмірі 29163,77 грн., з якої 425,68 грн. заборгованість за кредитом, 22973,15 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 3900 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф фіксована частина та 1364,94 грн. штраф процентна складова.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Встановлено, що згідно кредитного договору б/н від 31.10.2013 року ОСОБА_3 отримав кредитну картку № НОМЕР_2 строком дії до 08.2017 року, що підтверджено довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк».

З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_3 користувався виданою йому карткою, зокрема вносив кошти на погашення кредиту. Останній платіж ним здійснено у вересні 2014 року. (а.с.5,6)

13.06.2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд із заявою, в якій просив застосувати позовну давність до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмовити в задоволенні позову, оскільки останнє погашення заборгованості за кредитом було здійснено ним у вересні 2014 року у розмірі 1000 грн.

Такі посилання відповідача на пропуск позовної давності не можуть бути прийняті до уваги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов та Правил карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно.

Висновок суду першої інстанції про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим.

Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та Правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104 цс16.

Як зазначалося вище, строк дії виданої ОСОБА_3 картки № НОМЕР_2 до 08.2017 року.

З огляду на викладене та з урахуванням наведених обставин і факту пред'явлення банком позову у квітні 2018 року, тобто в межах позовної давності з часу закінчення строку дії картки (серпень 2018 року), висновок суду першої інстанції про пропуск банком позовної давності суперечить положенням ст. 256, ч. ч. 1 та 5 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

При таких обставинах справи колегія суддів приходить до висновку про наявність заборгованості за договором кредиту, однак позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Як вбачається з анкети-заяви ОСОБА_3, відповідач отримав кредитну карту «Універсальна», що за характеристиками, наведеними у Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», відповідає карті «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.7,8).

Зазначеними Тарифами не передбачено нарахування щомісячної комісії за кредитне обслуговування карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а лише нарахування пені.

Тому зазначена у розрахунку заборгованості за договором кредиту сума 3900 грн., яка визначена позивачем як нарахована комісія, не є такою, а фактично є нарахованою пенею.

Позивач заявив вимоги про стягнення заборгованості з урахуванням пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором, штрафу (фіксованої частина) та штрафу (процентної складової), не врахувавши положень ст. 549 ЦК України та ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

У зв'язку з наведеним до стягнення підлягає: 425,68 грн. - заборгованість за кредитом, 22 973,15 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1364,94 грн. - штраф (процентна складова), а всього 25 263,77 грн.

У стягненні пені в розмірі 3900 грн. слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_3 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по оплаті судового збору, а саме: 1762 грн. за подання позовної заяви та 2643 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 4405 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 13 червня 2018 року скасувати та постановити нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, на користь АТ КБ «ПриватБанк», , р/р 3111, МФО №305299, 25 263,77 грн. (двадцять п'ять тисяч двісті шістдесят три гривні 77 коп.) заборгованості за договором кредиту від 31.10.2013 року, з якої: 425,68 грн. (чотириста двадцять п'ять гривень 68 коп.) - заборгованість за кредитом, 22 973,15 грн. (двадцять дві тисячі дев'ятсот сімдесят три гривні 15 коп.) - заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн. (п'ятсот гривень) - штраф фіксована частина та 1364,94 грн. (одна тисяча триста шістдесят чотири гривні 94 коп.) - штраф процентна складова.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 4405 грн. (чотири тисячі чотириста п'ять гривень) витрат по оплаті судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

Г.П. Мелінишин

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2018 року.