РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2095/18

17 вересня 2018 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та договором дарування частини квартири від 13.10.2010 року. У квартирі вона проживає одна, проте, у ній також зареєстрований її син ОСОБА_2, який вже понад рік у квартирі не проживає, місце його проживання чи перебування не відоме. У добровільному порядку відповідач не знявся із реєстрації у квартирі, хоча давно у ній не проживає, внаслідок чого позивач не має змоги оформити субсидію по оплаті комунальних послуг.

Враховуючи викладене просить суд задоволити її позовні вимоги.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивача, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1998 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності, в рівних долях по 1/4, позивачці ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, та відповідачу ОСОБА_2 (а.с.5).

Відповідно до договору дарування частини квартири від 30.10.2010 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 від 01.12.2015 року, власниками вказаної квартири є позивач ОСОБА_1 - 1/2 частки, ОСОБА_3 - 1/4 частки та відповідач ОСОБА_2 - 1/4 частки (а.с.12).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Таким чином, власниками квартири є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, однак фактично за вказаною адресою не проживає, що підтверджується актом перевірки паспортного режиму від 18.06.2018 року (а.с.13).

Фактично у спірній квартирі проживає лише позивач ОСОБА_1

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ , організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Глава 23 Цивільного кодексу України, встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ч.3 ст.13 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільства. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно.

Судом встановлено, що відповідач не виконує свої зобов'язання по утриманню будинку, не надає коштів на його утримання та сплату комунальних послуг.

У зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований у спірному будинку позивач несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У спірних правовідносинах суд вважає за вірне застосувати норму ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

Судом встановлено, що відповідач відсутній за місцем реєстрації без поважних причин уже понад рік.

Оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач ОСОБА_2, будучи зареєстрованим у спірній квартирі та в якій проживає та сплачує комунальні послуги позивач, перешкоджає користуванню останній належним їм майном через необхідність нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг відповідно до кількості зареєстрованих чоловік.

Суд вважає за вірне зазначити, що визнаючи ОСОБА_2 таким, що втратив право кристування житловим приміщення, за адресою АДРЕСА_1 суд не позбавляє його права власності на належну йому частку у вказаній квартирі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 319, 321, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст. 81, 141, 247, 258, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання, АДРЕСА_1.

Повний текст рішення складено 19 вересня 2018 року.

СуддяО. С. Цвіркун