УХВАЛА

20 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 333/6958/15-ц

провадження № 61-42055ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 26 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - Запорізька міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визначення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1, треті особи: Запорізька міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 26 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2018 року скасовано.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено порядок користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 згідно з варіантом висновку експерта від 05 грудня 2017 року № 2329 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, виділивши в особисте користування ОСОБА_2 земельну ділянку S-4 площею 226,08 кв. м.

Земельні ділянки S-3 площею 150,43 кв. м та S-2 площею 57,49 кв. м виділено в особисте користування ОСОБА_1

Земельну ділянку S-1 площею 20,00 кв. м залишено у загальному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Вирішено питання розподілу судових витрат та компенсації за проведення судових експертиз.

10 серпня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду, в якій вона просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким визначити порядок користування земельною ділянкою за фактичним користуванням відповідно до варіанту №2 висновку експерта від 20 травня 2016 року № 354-15.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у даній справі є немайнова вимога про визначення порядку користування земельною ділянкою площею 453 кв. м, на якій розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, співвласниками якого є сторони.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьоїстатті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 26 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи - Запорізька міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько