Справа № 175/4063/18-ц
Провадження №2з/175/12/18
У Х В А Л А

18 жовтня 2018 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області:

головуючого судді Озерянської Ж.М.,

за участю секретаря Іщенко Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до предявлення позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із заявою про забезпечення позову до пред'явлення позовної заяви, в якій вона просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на вчинення будь-яких дій відносно майнових прав на нерухомість, розташовану за адресою: вул. Чарівна, буд. 216 м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області та заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову у виді заборони вчинення будь-яких дій, суд, на підставі наданих позивачем доказів має дійти висновку про те, що такі дії реально може бути вчинено.

Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які у подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Із доданих до заяви про забезпечення позову матеріалів випливає, що 06 липня 2007 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» укладено кредитний договір, за умовами якого останній на умовах забезпеченості, строковості, платності та цільового характеру - надано грошові кошти в розмірі 74900,00 доларів США зі сплатою 11,90% річних за користування грошовими коштами. У забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 06 липня 2007 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» укладено Іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку банку передано житловий будинок, розташований за адресою: вул. Чарівна, буд. 216 м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області. Умовами вказаного Іпотечного договору визначено процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізації, в тому числі й шляхом передачі іпотекодержателю (банку) права власності на будинок.

Згідно запису Державного реєстру, 13 вересня 2018 року банк зареєстрував на своє імя право власності на житловий будинок з метою задоволення своїх вимог за Кредитним договором та Іпотечним договором, а саме повернення коштів за рахунок продажу майна.

Зазначаючи у заяві про забезпечення позову про ймовірність продажу банком вищевказаного будинку, ОСОБА_1 не надала суду жодного доказу на підтвердження реального існування цього ризику (наприклад, оголошення чи рекламні відомості з інтернет-сайтів або спеціалізованих друкованих видань щодо продажу чи підготовки банком до продажу конкретного іпотечного майна, тощо).

Надаючи оцінку таким обставинам провадження у справі, суд вказує на те, що заява позивача про застосування заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки є необґрунтованою.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 259, 261 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до предявлення позовної заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Озерянська Ж.М.