АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/9027/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2020/18Головуючий у 1-й інстанції Кулешова Л. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого - судді-доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники процесу:

представник відповідача ОСОБА_2

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2018року, ухвалене суддею Кулешовою Л.В.., повний текст рішення складено - 25 червня 2018

у справі за позовом Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради в інтересах недієздатної ОСОБА_4 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Наталії Валентинівни, треті особи - виконавчий комітет Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, Високо-тополянський психоневрологічний інтернат, про визнання правочину (договору міни) нікчемним, застосування наслідків його недійсності, скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради в інтересах недієздатної ОСОБА_4 звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Наталії Валентинівни, треті особи - виконавчий комітет Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, Високо-тополянський психоневрологічний інтернат, про визнання правочину (договору міни) нікчемним, застосування наслідків його недійсності, скасування рішення.

29.01.2018 р. позивач подав заяву про уточнення позовних вимог (а.с.259 т.1).

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Київського районного суд м. Полтави від 16 серпня 2013 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатною та її опікуном призначено відповідача ОСОБА_3. Управлінням було встановлено, що 13 квітня 2016 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В. посвідчено договір міни 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і 1/2 частину земельної ділянки, що знаходяться в АДРЕСА_3 стороною якого є недієздатна ОСОБА_4 Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 13 травня 2014 року № 107 надано дозвіл ОСОБА_3 на оформлення документів для направлення ОСОБА_4 до будинку - інтернату відповідного профілю, зобов'язано ОСОБА_3 належним чином здійснювати опіку над майном недієздатної ОСОБА_4, яка є власником 1/2 частини квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1. Крім того, було заборонено опікуну укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу, продажу або обміну частин квартири без дозволу органу опіки та піклування. 05 березня 2015 року відповідач зверталася до органу опіки та піклування з заявою про надання дозволу на укладення угоди щодо обміну квартири та 26 березня 2015 року їй було відмовлено у наданні дозволу на укладення угоди щодо обміну квартири. З травня 2014 року недієздатна ОСОБА_4 постійно проживає у Високо-тополянському психоневрологічному інтернаті та її місце проживання було зареєстроване в АДРЕСА_2 В порушення вимог ч.1 ст.74 ЦК України виконавчим комітетом Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області 15 березня 2016 року за № 5 було прийнято рішення, яким погоджено укладення угоди щодо обміну нерухомого майна недієздатної ОСОБА_4, яке було скасовано рішенням виконавчого комітету 18 жовтня 2016 року. Управління зверталося до відповідача з вимогою щодо вжиття заходів для відновлення порушеного майнового становища недієздатної, але відповідач на вимогу Управління не відреагувала. Позивач просить визнати нікчемним договір міни, укладений 13 квітня 2016 року від імені недієздатної ОСОБА_4, який був посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В., реєстровий номер 722 та зобов'язати приватного нотаріуса скасувати ухвалене нею рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29230186 від 13 квітня 2016 року та поновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2018 року позовну заяву Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради в інтересах недієздатної ОСОБА_4 задоволено.

Визнано нікчемність договору міни 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, та 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і 1/2 частини земельної ділянки, що розташовані в АДРЕСА_3, укладений 13 квітня 2016 року між ОСОБА_6, яка діє від імені ОСОБА_3, та ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 722.

Зобов'язано приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Наталію Валентинівну скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29230186 від 13 квітня 2016 року та поновити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Наталії Валентинівни судовий збір на користь держави по 551,20 грн. з кожного.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що надання дозволу органом опіки та піклування за місцем перебування недієздатної Оріхівською сільською радою Лубенського району Полтавської області не входить до компетенції останньої та суперечить вимогам статей 71 та 74 ЦК України, відповідно до яких опіка над майном встановлюється органом опіки та піклування за місцем знаходження майна, а саме - Шевченківською районною у м. Полтаві ради, та саме остання надає дозвіл на укладення договору міни майна недієздатної, на що не звернув уваги і нотаріус, посвідчивши договір міни. Місцевий суд встановив, що 02 березня 2015 року відповідач ОСОБА_3 зверталася до органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Полтаві ради щодо надання дозволу на укладення угоди щодо обміну майна недієздатної ОСОБА_4 та 26 березня 2015 року їй було відмовлено в наданні дозволу за відсутності на те підстав, а тому місцевий суд прийшов до висновку, що наявність рішення виконавчого комітету Оріхівської сільською радою Лубенського району Полтавської області про надання дозволу на укладення угоди щодо обміну є безпідставним, оскільки вказане рішення прийнято виконавчим комітетом за межами компетенції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 13 травня 2014 року № 107 ОСОБА_3 надано дозвіл оформити документи для направлення до будинку - інтернату відповідного профілю недієздатну ОСОБА_4 Окрім того, вказаним рішенням було зобов'язано належним чином здійснювати опіку над майном недієздатної ОСОБА_4, яка є власником ? частини квартири АДРЕСА_1 та заборонено укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, в тому числі, договори щодо поділу, продажу або обміну частини квартири без дозволу органу опіки та піклування. Таким чином, враховуючи зміст рішення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 13 травня 2014 року № 107 в розрізі ст. 74 ЦК України, саме вказане рішення є рішенням, яким встановлено опіку над майном недієздатної ОСОБА_4 ОСОБА_3 зазначає, що рішенням виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 15.03.2016 року № 05 надано дозвіл на укладення відповідної угоди обміну. Разом з тим, зазначає, що оскаржуване рішення має хибний висновок, що посилання на вказане рішення є безпідставним, оскільки воно прийнято виконавчим комітетом за межами компетенції. Натомість зазначає, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 15 березня 2018 року № 6-25, виданої виконавчим комітетом Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, місце проживання ОСОБА_4 зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 з 25.06.2014 року по дату видачі довідки. Відповідно до ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Відповідно до підпункту 2 пункту «б» ст. 34 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільских, селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення у встановлениму законодавством порядку питань опіки і піклування. Отже, зазначене рішення виконавчого комітету Оріхівської сілської ради Лубенського району Полтавської області від 15.03.2016 року № 05 прийняте в межах повноважень з дотриманням чинного законодавства України з огляду на місце проживання недієздатної ОСОБА_4 Зазначає, що суд першої інстанції належної правової оцінки вказаним обставинам не надав, не врахував, що рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 15.03.2016 року №05 не є рішенням про встановлення опіки над майном особи, над якою встановлено опіку в розумінні ст. 74 ЦК України та входить до компетенції Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, що призвело до хибних висновків суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, вбачається що рішенням Київського районного суду м.Полтави від 16 серпня 2013 року ОСОБА_4 визнано недієздатною та призначено її опікуном ОСОБА_3, яка є відповідачем у справі (а.с.7 т.1).

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20 лютого 2014 року, ухваленому у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особи Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, приватний нотаріус Кривенко Н.В., про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені та визначено, що частки ОСОБА_4 та померлої ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становлять по 1/2 частки кожній (а.с.11 т.1).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_4 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.22 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 13 травня 2014 року № 107 надано дозвіл опікуну ОСОБА_3 оформити документи для направлення до будинку-інтернату відповідного профілю недієздатну ОСОБА_4 (а.с.13 т.1).

Вказаним рішенням було зобов'язано ОСОБА_3 належним чином здійснювати опіку над майном недієздатної ОСОБА_4, яка є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та заборонено укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, в тому числі, договори щодо поділу, продажу або обміну частини квартири без дозволу органу опіки та піклування.

02.03.2015 р. ОСОБА_3 зверталася до органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Полтаві ради щодо надання дозволу на укладення угоди щодо обміну майна недієздатної ОСОБА_4 та 26.03.2015 р. їй відмовлено у наданні дозволу за відсутності на те підстав (а.с.14, 23 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Оріхівської сільської ради від 15 березня 2016 року за № 05 було погоджено укладання угоди щодо обміну 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить недієздатній ОСОБА_4, та 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і 1/2 частини земельної ділянки, що розташовані в АДРЕСА_3 (а.с.41 зворотна сторона т.2 ).

13 квітня 2016 року між ОСОБА_6, яка діє від імені ОСОБА_3, та ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, укладено договір міни 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить недієздатній ОСОБА_8, та 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і 1/2 частини земельної ділянки, що розташовані в АДРЕСА_3, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Кривенко Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 722, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта від 26 серпня 2016 року (а.с.24 т.1) та договір міни від 13 квітня 2016 року (а.с.25 т.2).

Рішенням виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтаувської області від 18 жовтня 2016 року № 18 скасоване рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради № 5 від 15 березня 2016 року «Про надання дозволу на укладення угоди щодо обміну» (а.с.30 т.1).

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2017 року визнано протиправним та скасоване рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 18 жовтня 2016 року № 18 «Про скасування рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради № 5 від 15 березня 2016 року «Про надання дозволу на укладення угоди щодо обміну» (а.с. 303-304 т.1).

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що, враховуючи відсутність згоди на укладення договору міни органу опіки та піклування за місцем розташування майна недієздатної, договір міни від13.04.2016 р. є нікчемним в силу прямої вказівки закону.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком місцевого суду, оскільки він є правильним, суд дійшов його після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування фактичних обставин справи, прав та обов'язків сторін в спірних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно зі ст. 74 ЦК України якщо у особи, над якою встановлено опіку чи піклування, є майно, що знаходиться в іншій місцевості, опіка над цим майном встановлюється органом опіки та піклування за місцезнаходженням майна.

Згідно з п.3 ч.1 ст.71ЦК України опікун немає права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

По справі вбачається, що недієздатна ОСОБА_4 на правах підопічної з 11 червня 2014 р. зарахована до Високо-тополянського психоневрологічного інтернату, розташованому в АДРЕСА_2 (а.с. 232 т.1).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 15.03.2018 р. №6-25 ОСОБА_4 з 25.06.2024 р. по теперішній час зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 Високо-тополянський психоневрологічний інтернат (а.с. 305 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 13 травня 2014 року № 107 надано дозвіл опікуну ОСОБА_3 оформити документи для направлення до будинку-інтернату відповідного профілю недієздатну ОСОБА_4 та зобов'язано ОСОБА_3 належним чином здійснювати опіку над майном недієздатної ОСОБА_4, яка є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та заборонено укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, в тому числі, договори щодо поділу, продажу або обміну частини квартири без дозволу органу опіки та піклування (а.с.13 т.1).

Оскільки, квартира НОМЕР_1, ? частина якої є власністю недієздатної ОСОБА_4, розташована по АДРЕСА_1, тобто в Шевченківському районі м. Полтави, отже, опіка над цим майном встановлюється органом опіки та піклування за місцезнаходженням майна - органом опіки та піклування Шевченківської районної у м. Полтаві ради.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.71 ЦК України опікун ОСОБА_10 немає права без дозволу органу опіки та піклування, а саме органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Полтаві ради укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо обміну житлового будинку, квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 15.03.2016 р. №5 прийняте в межах повноважень з дотриманням чинного законодавства України з огляду на місце проживання недієздатної ОСОБА_4, не заслуговують на увагу, оскільки за змістом ст.74 ЦК України законодавець передбачив встановлення опіки над майном особи, над якою встановлено опіку чи піклування, саме органом опіки та піклування за місцезнаходженням цього майна, а не за місцем проживання особи, над якою встановлено опіку. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2013 року недієздатній ОСОБА_4 призначено опікуна ОСОБА_3. З червня 2014 р. ОСОБА_4 проживає в Високо-тополянському психоневрологічному інтернаті, її майно у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1 знаходиться Шевченківському районі м. Полтави та перебуває під опікою органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Полтави ради, тому саме цей орган повинен давати дозвіл укладати договір міни частини квартири, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Стаття 62 ЦК України передбачає встановлення опіки над особою, а ст. 74 ЦК України передбачає встановлення опіки над майном особи, над якою встановлено опіку.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради від 15.03.2016 р. № 5 не є рішенням про встановленням опіки над майном особи та входить до компетенції Оріхівської сільської ради, оскільки у даному випадку відповідач на свій розсуд тлумачить висновки суду в цій частині, місцевий суд правильно встановив, що опіка встановлена за недієздатною рішенням суду від 16.08.2013 р., квартира, яка перебуває під опікою, знаходиться в Шевченківському районі м. Полтави, а дозвіл на укладення договору міни квартири надано рішенням виконкому Оріхівської сільської ради від 15.03.2016 р., тобто не за місцем знаходження майна, а за місцем знаходження особи, що є порушенням вимог п.3 ч.1 ст. 71 ЦК України, що вказує на нікчемність угоди.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин не піддягає застосуванню ч. 1 ст. 224 ЦК України, яка передбачає, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Пункт 3 ч.1 ст.71 ЦК України передбачає, що опікун немає права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 1 ст. 224 ЦК України, а тлумачення відповідачем цієї норми права є помилковим.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно незаконності рішення в частині зобов»язання нотаріуса скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та поновити запис про право власності, оскільки місцевий суд мотивував рішення в цій частині, тим, що суд застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом повернення недієздатній належного їй майна, тому прийшов до такого висновку, з яким погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно п. 5 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно п. 7 вказаної Постанови за змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.

Згідно п. 10 вказаної Постанови реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2018року - - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий суддя-доповідач Дорош А.І.

Судді: Лобов О.А.

Триголов В.М.