Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 644/7988/15-ц

провадження № 61-30488св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя - доповідач), ОлійникА. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року у складі судді Сорока О. П. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року у складі суддів: Хорошевського О. М., Бровченка І. О., Кіся П. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АК «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 29 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ВАТ АК «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АК «Укргазбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «АВІС і Ко» (далі - ТОВ «АВІС і Ко») був укладений кредитний договір № 12/08-3 про відкриття невідновлювальної відкличної кредитної лінії із загальним лімітом 750 000,00 грн строком на 120 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17,5% річних. У забезпечення цього договору, того ж дня, з ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 1-/08-3.

У зв'язку з неналежним виконанням ТОВ «АВІС і Ко» зобов'язань щодо своєчасного й повного погашення заборгованості, банк звернувся до суду з позовом до боржника та поручителя про дострокове стягнення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2010 року стягнуто солідарно з ТОВ «АВІС і Ко» і ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 12/08-3 від 29 квітня 2008 року в розмірі 899 849,64 грн та звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежилу будівлю АДРЕСА_1 у місті Харкові, літ. Р-4, загальною площею 1 079,70 кв.м, яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛАБІТЕХ» (далі - ТОВ «ЛАБІТЕХ»).

Посилаючись на викладене й на те, що вказане судове рішення до теперішнього часу не виконано, ПАТ АК «Укргазбанк» просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за процентами за період з 01 серпня 2017 року до 17 серпня 2017 року в розмірі 6 422,39 грн, прострочену заборгованість за процентами за період з 19 лютого 2010 року до 31 липня 2017 року в розмірі 840 884,16 грн, пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 34 014,33 грн та пеню за несвоєчасну сплату процентів в сумі 37 596,93 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю підстав для задоволення позову, через припинення поруки в силу вимог частини четвертої статті 559 ЦК України.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ АК «Укргазбанк» відхилено, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

11 грудня 2017 року ПАТ АК «Укргазбанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою судів залишилося те, що закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, що залишилися невиконаними та не тягне за собою їх припинення. Договором поруки, укладеним із відповідачем передбачено його дію до припинення забезпеченого ним зобов'язання. На час звернення банку до суду з даним позовом заборгованість за кредитним договором не погашено, рішення суду про її стягнення не виконано. Таким чином, суди не взяли до уваги умови кредитного договору та договору поруки, безпідставно звільнили відповідача від відповідальності за невиконання зобов'язань за договором поруки, позбавивши банк законного права на погашення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Інші учасники процесу не скористались своїм правом на надання відзиву на касаційну скаргу.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу та матеріали касаційного провадження 29 травня 2018 передано до Верховного Суду.

24 жовтня 2018 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судами встановлено, що 29 квітня 2008 року між ВАТ АК «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АК «Укргазбанк», та ТОВ «АВІС і Ко» був укладений кредитний договір № 12/08-3, за умовами якого ТОВ «АВІС і Ко» відкрито невідновлювальну відкличну кредитну лінію із загальним лімітом 750 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17,5% річних строком на 120 місяців.

У забезпечення цього договору між банком та ОСОБА_4 того ж дня було укладено договір поруки № 1-/08-3, згідно якого поручитель зобов'язався відповідати у повному обсязі за невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. Пунктом 5.2 цього договору встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов'язання позичальником не пред'явить вимоги до поручителя.

Через неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором щодо його своєчасного й повного погашення, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2010 року стягнуто солідарно з ТОВ «АВІС і Ко» і ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 12/08-3 від 29 квітня 2008 року в розмірі 899 849,64 грн та звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежилу будівлю АДРЕСА_1 у місті Харкові, літ. Р-4, загальною площею 1 079, 70 кв.м, яка належить на праві власності ТОВ «ЛАБІТЕХ».

Зі змісту цього рішення вбачається, що заборгованість ТОВ «АВІС і Ко» за кредитним договором станом на 18 лютого 2010 року перед банком становила 132 244,85 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки, укладеним між сторонами встановлено порядок припинення поруки, зокрема пунктом 5.2 визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов'язання позичальником не пред'явить вимоги до поручителя.

Позичальник ТОВ «АВІС і Ко» належним чином не виконував свого зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого допустив заборгованість за кредитним договором, у зв'язку з чим банк, скориставшись своїм правом передбаченим як пунктом 3.2.7 кредитного договору так і частиною другою статті 1050 ЦК України, пред'явив вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, змінивши строк виконання основного зобов'язання, проте з даним позовом до поручителя звернувся зі спливом визначеного пунктом 5.2 договору поруки трирічного строку.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 10/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

На час звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте такі вимоги не заявлялися.

У порушення вимог статей 263, 264 ЦПК України, суди першої та апеляційної інстанцій зазначених вимог закону та обставин справи не врахували, доводи заперечень відповідача належним чином не оцінили, не звернули увагу на те, що банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів та звернувся у 2010 році до суду з вимогою про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов'язання, а зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, та дійшли неправильного висновку про часткове задоволення позову.

Частиною першою статті 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення визначено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною другою та третьою статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.

При вирішенні справи судами першої та апеляційної інстанцій допущено неправильне тлумачення вказаних норм матеріального права, що призвело до помилкового висновку про те, що банк має право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом після винесення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитом.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню.

Оскільки фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повно і всебічно встановлені судами на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, суд касаційної інстанції дійшов висновку про можливість ухвалення постанови про відмову у задоволенні позову ПАТ «Укргазбанк».

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 листопада 2017 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик