Провадження№2/235/1836/18
Справа №235/4721/18
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2018 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Лебеденко В.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача

ДП «Краснолиманська» Булгакової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1Є звернувся до суду з позовом до ДП «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що на підприємстві ДП «Вугільна Компанія « Краснолиманська» він працював з 26112014 року по 04.12.2016 року. 04.12.2016 року він звільнився за івласним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України у зв»язку з переходом на пенсію. При звільненні підприємство сплатило йому одноразову допомогу при звільненні згідно Колдективного договору, проте не в повному обсязі, не доплативши третю її частину. В подальшому, 31.07.2018 року йому доплатили третю частину одноразової допомоги за його заявою від 26.06.2018 року. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь третю суму одноразової допомоги при звільненні, середній заробіток за час затрикм розрахунку при звільненні, моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, а саме просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 24532.04 грн., вважаючи, що підприємством були порушені строки виплати одноразової допомоги.

Відповідачем ДП «ВК «краснолиманська» подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що дійсно за заявою позивача підприємство нарахувало та доплатило позивачу 31.07.2018 року одноразову допомогу при звільненні на пенсію, в розмірі одного середньо місячного заробітку в сумі 18951,66 грн. Одноразова допомога при звільненні за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію не входить в структуру заробітної плати, тому на неї не поширюється вимоги ст. 43 Гірничого Закону, ст. 97 КЗпП України та Закону « Про оплату праці». Оскільки вихідна допомога не є обов»язковою виплатою, норми ст. 117 КЗпП України, в даному виплаку не розповсюджуються на дані правовідносини. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, підтримав відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачам по справі з 26.11. 2014 року по 04.12.2016 року, де працював в якості машиніста гірних вийомок Наказом № 7200/к від 05.12.2016 року він був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України у зв»язку з виходом на пенсію ( а.с. 18).

Судом встановлено, що при звільненні позивачу було виплачено двухмісячну одноразову допомогу у зв»язку з виходом на пенсію відповідно до п. 8.10 Колективного договору.

Остаточно, третю частину одноразової допомоги було виплачено позивачу 31.07.2018 року за його заявою від 26.06.2018 року ( а.с. 23).

Предметом даного спору є стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової допомоги за період з 26.06.2018 року по 31.07.2018 року, а спірним моментом- є визначення поняття одноразової допомоги, тобто належність одноразової допомоги до обов»язкових виплат, що підлягають виплаті працівнику при звільненні в розумінні ст. 116 КЗпП України, чи до додаткової гарантії ( соціальної пільги).

Згідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

На підставі ст.116 КЗпП України виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи проводяться у день звільнення, а за змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 29 січня 2014 р. № 6-144цс13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за увесь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При припиненні трудового договору вихідна допомога виплачується у випадках і розмірі, передбачених як ст.. 44 КЗпП, так і іншими нормами закону.

Відповідно до ст.. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з пілстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1,2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернатівну службу ( пункт 3 статті 36)- не менше двомісячного середнього заробітку; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору ( статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менш тримісячного середнього заробітку.

Отже, статті 44 КЗпП України містить вичерпний перелік підстав, за яких виплачується вихідна допомога. Отримання вихідної допомоги при припиненні трудового договору, зокрема, в разі розірвання строкового або трудового довогору, укладеного на невизначений строк можливо лише в разі порушення порушення власником законодавства про працю, умови колективного і трудового договору.

В даному випадку позивач звільнився з підприємства на підставі ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв»язку з виходом на пенсію.

Відповіднодо п. 12.15 Галузевої Угоди між міністерством промисловості України, іншими державними органами, власниками (об»жднаннями власників), що діють у вугільній галузі і всеукраїнськими профспілками вугільній промисловості, п. 8.10 Колективного Договору ДП «ВК «Краснолиманстьке» працівнику, який має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з підприємства ( структурного підрозділу, відолсобленогопідрозділу, філіалу, товариства і ін) незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від від стажу роботи в галузі і при стажі роботи в галузі понад: для чоловіків 10 років- одного середньогомісячного заробутку; 15- років- двох середньомісячних заробітків; 20- трьох середньомісячних заробітків ( а.с. 32,33).

Визначення поняття заробітної плати наводиться в ст. 94 КЗпП України та Закону України « Про оплату праці».

Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 1 Закону « Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 2 Закону « Про оплату праці» основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до норм Закону України "Про оплату праці" , Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 , зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року № 114/8713 , вихідна допомога не входить до структури заробітної плати , а відносяться до інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, є додатковою гарантією. ( п.п. 3.6, 3.8 Інструкції».).

Отже, суд вважає, що вихідна допомога, яка була виплачена позивачу 31.07.2018 року не відноситься до обов»язкових виплат при звільненні працівника - вихідної допомоги , виплата якої передбачена ст.ст. 44,116 КЗпП України, а вказану одноразову допомогу відносить до додаткової гарантії ( соціальної пільги).

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема підстави звільнення позивача, умови та порядок виплати одноразової допомоги згідно колективного договору, факт розрахунку з позивачем з приводу заробітної плати, виходячи з принципу диспозитивності, зокрема, приймаючи до уваги той факт, що позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26.06.2018 року по 31.07.2018 року з приводу виплати саме одноразової допомоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 38, 44, 117 КЗпП, ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлено 29.10.2018 року.

Суддя: