АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/6493/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

судді - доповідача Рейнарт І.М.

суддів Болотова Є.В., Кирилюк Г.М.

при секретарі Дуці В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року (суддя Батрин О.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дружину,

встановила:

у червні 2017р. позивач звернулась до суду з позовом, який уточнила під час судового розгляду, і просила стягнути з відповідача кошти на її утримання у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 21 липня 2010 року між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №717. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3.

Позивач посилалась на те, що після народження дитини відповідач практично припинив проявляти необхідну для неї турботу та увагу, усунувся від виконання батьківських обов'язків, що стало причиною припинення шлюбних відносин.

Позивач зазначала, що тимчасово не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у сина є проблеми зі здоров'ям, тому державна допомога на утримання дитини витрачається виключно на його лікування, відповідач забезпечений житлом, працевлаштований, отримує заробітну плату, тому має можливість сплачувати аліменти на її утримання.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року, в якому виправлено описку ухвалою судді від 8 червня 2018 року, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, починаючи з 23 червня 2017 року, допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць та вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду в частині стягнення аліментів на дружину з 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) на один прожитковий мінімум на працездатну особу.

Відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, не врахування, що розмір його заробітної плати не є фіксованим, він сплачує аліменти на

- 2 -

дитину у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів), тому разом з аліментами на позивача з його заробітної плати буде відраховано майже 42%, що є для нього непомірно великим витратами.

Також відповідач вважає, що позивачем не надано доказів хвороби дитини, а витрати на її лікування не можуть впливати на визначення розміру аліментів на позивача.

Крім того, відповідач вважає, що суд повинен був врахувати той факт, що позивач негідно поводить себе у шлюбних стосунках, так як вже півтора роки не допускає його до дитини, що є підставою для позбавлення позивача права на утримання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вимога про визначення розміру аліментів у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатної особи не відповідає нормам чинного законодавства, а доводи відповідача про відсутність доказів хвороби дитини не відповідають матеріалам справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2010р., мають сина ОСОБА_3, 18 березня 2016р. народження, який проживає з позивачем.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не працює, несе витрати по утриманню дитини та житла, відповідає працює, отримує заробітну плату і має матеріальну можливість надавати кошти на утримання позивача.

Відповідно до ч. 2 та 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: перебування у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Право на отримання дружиною аліментів у порядку, передбаченому ст. 84 СК України, не залежить від матеріального стану дружини та від стану здоров'я дитини.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про неправомірне посилання суду першої інстанції при вирішенні даного спору на стан здоров'я дитини є правильними.

Однак, вказана обставина не впливає на вирішення даного питання, оскільки на час пред'явлення позову сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідач є батьком дитини, яка проживає з позивачем, на час розгляду справи судом дитині не виповнилося три роки, тому позивач має право на отримання аліментів від відповідача.

Перевіряючи наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, суд першої інстанції правомірно врахував, що відповідач працює, має постійний заробіток, який за період з вересня 2017р. по лютий 2018р. у середньому щомісячно становив 26 595грн., з відповідача стягуються аліменти на сина у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, а відтак відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на дружину у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має мінливий заробіток, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідач має постійний заробіток, з наданих суду

- 3 -

довідок про розмір заробітної плати відповідача вбачається його середній заробіток становить 26 595грн, а отримання у грудні 2017р. 10 115,66грн не може бути підставою для висновку про неможливість відповідачем надавати кошти на утримання дружини, так як вказаний розмір не є мінімальною заробітною платою та не є постійним.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що після вирахування аліментів на дитину та дружину, сплати обов'язкових податків та платежів відповідач не зможе забезпечувати своє нормальне функціонування, життя, будувати нові стосунки та родину, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як не враховують, що позивач не має можливості працювати, утримує їх спільного сина і повинна також отримувати від чоловіка матеріальну допомогу на своє утримання.

Твердження у апеляційній скарзі, що позивачем не надано доказів того, що дитина постійно хворіє і потребує медичного догляду, суперечать наявним в матеріалах справи численним медичним довідкам про стан здоров'я сина сторін.

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом тієї обставини, що позивач негідно себе поводить у шлюбних стосунках, так як чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з сином, що відповідно до ч. 5 ст. 75 СК України є підставою для позбавлення її права на утримання, не ґрунтуються на нормах матеріального права, так як норми статті 75 СК України не регулюють правовідносини сторін, які є предметом даного спору, а нормами ст. 84 СК України, на підставі якої заявлено даний позов, не передбачають можливості позбавити дружину її права на утримання від чоловіка у разі проживання з нею дитини, якій не виповнилося три роки.

Підстави припинення права дружини на утримання визначені у статті 85 СК України, положення якої не містять обставин, зазначених у ч. 5 ст. 75 СК України.

Вимоги апеляційної скарги про ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на позивача у розмірі одного прожиткового мінімуму на працездатну особу, який постійно змінюється, не ґрунтуються на нормах матеріального права, які регулюють питання про розмір аліментів, які передбачають, що розмір аліментів присуджуються у частці від заробітку (доходу) і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи, оцінив надані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді