ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1323/18 Справа № 179/315/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Півненко С.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в обґрунтування якого, посилалась на те, що 09 червня 2014 року при проїзді по вул. Леніна в с. Гупалівка Магдалинівського району Дніпропетровської області у стані алкогольного сп'яніння відповідачем було допущено наїзд на огорожу належного їй володіння, а саме на ворота, хвіртку, паркан, пошкоджено електричну опору та трубу газопостачання. Позивачем було подано письмову заяву до Магдалинівського РВ ГУМВС для вирішення питання про притягнення відповідача до відповідальності. За результатами розгляду заяви, 09 червня 2014 року було відкрито кримінальну справу за №0000522 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України. 16 червня 2014 року слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а саме недостатності суми завданих збитків для кваліфікації злочину. На відновлення огорожі, позивачем було придбано матеріали на суму 7027 грн. 70 коп. З моменту вчинення ДТП завдана відповідачем шкода в добровільному порядку не відшкодована. У зв'язку із завданням матеріальних збитків позивачеві завдано і моральної шкоди.

З огляду на викладене позивач просила суд стягнути з відповідача збитки, а саме матеріальну шкоду в розмірі 7027 грн. 70 коп. та моральну шкоду 5000 грн.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що звернення позивача до суду є необґрунтованим, позивачем не наведено обставин і доказів, які б свідчили про порушення його матеріального права відповідачем у справі.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що надані позивачкою у справі докази доводять обґрунтованість позову, проте суд першої інстанції на надав належної правової оцінки цим доказам, а також не звернув уваги на те, що відповідач визнав свою вину у спричиненні шкоди позивачці.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Постановою слідчого СВ Магдалинівського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 16.06.2014 року про закриття кримінального провадження встановлено, що 09 червня 2014 року при проїзді по вул. Леніна в с. Гупалівка Магдалинівського району Дніпропетровської області у стані алкогольного сп'яніння відповідачем було допущено наїзд на огорожу належного позивачеві володіння, а саме на ворота, хвіртку, паркан, пошкоджено електричну опору та трубу газопостачання (а. с. 4).

Згідно квитанцій про придбання будівельних матеріалів, сума витрат позивача становила 7027 грн. 70 коп. (а. с. 5-6).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позов є необґрунтованим, позивачем не наведено обставин і доказів, які б свідчили про порушення його матеріального права відповідачем у справі. Відповідач у судовому засіданні довів, що він здійснив відновлення пошкодженого майна, що також підтвердив свідок.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно матеріалів справи, 09 червня 2014 року було відкрито кримінальну справу за №0000522 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України. 16 червня 2014 року слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а саме недостатності суми завданих збитків для кваліфікації злочину.

Як вбачається з Постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 16 червня 2014 року, в ході проведення з'ясування обставин по факту ДТП, було встановлено, що саме ОСОБА_2, керуючи автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, допустив наїзд на огорожу домоволодіння позивачки, чим здійснив пошкодження її майна.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що він здійснив відновлення огорожі та позивачка не мала до нього претензій з цього приводу, про що надала йому розписку, однак в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що таку розписку він загубив, а тому не може надати її до суду.

Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

ОСОБА_2 не надав суду доказів щодо відновлення ним пошкодженого майна, і, таким чином, розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, вина відповідача у здійсненні пошкодження майна позивачки встановлена та більш того, самим відповідачем не заперечується, завдані збитки не відшкодовані.

Згідно наданих ОСОБА_1 копій товарних чеків, у зв'язку з наслідками ДТП, нею були придбані будівельні матеріали з метою відновлення огорожі домоволодіння, а саме:

- Фарба на суму 30 грн., чек від 19.06.2014 року;

- Профіль кольоровий, труба 30х20, завіси на суму 2130 грн, чек від 24.04.2015 року;

- Саморізи на суму130 грн., чек від 13.05.2015 року;

- Електроди, круги відрізні, фарба, болти, гайки, цемент, шпаклівка, щітка на суму 486,70 грн., чек від 20.06.2015 року;

- Труба 30х20 на суму 1536 грн., чек від 12.06.2015 року;

- Профлист, саморізи на суму 2715 грн., чек від 14.05.2015 року.

А всього на суму 7 027, 70 грн.

Таким чином, в ході судового розгляду, матеріалами справи та поясненнями сторін підтверджено факт завдання відповідачем позивачці майнової шкоди у розмірі 7 027,70 грн., яка підлягає відшкодуванню.

Крім того, неправомірними діями відповідача, позивачці завдано моральну шкоду, яка виразилась у стресах, втраті душевного спокою, переживаннях, порушенні звичайного укладу життя через пошкодження електричної опори та газопостачання, втраті часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вищевказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернув та помилково дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Тому, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн., а позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди задовольнити повністю, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 7 027, 70 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 7 027,70 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко