АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/938/18 Головуючий 1 інст. - Сугачова О.О.
Справа № 643/6138/17 Доповідач - Маміна О.В.
Категорія : договірні
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 року апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Маміної О.В.

суддів Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

при секретарі Сізоновій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартир, визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2017 року (головуючий суддя Сугачова О.О.),-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора.

Просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 25.10.1996 року між ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діяла від себе і неповнолітньої доньки ОСОБА_7 та ОСОБА_3, яка діяла за ОСОБА_8, посвідчений 12-ю ХДНК, частково недійсним в частині зазначення в договорі покупцем тільки ОСОБА_2; перевести на ОСОБА_1 права і обовязки покупця 1/3 частини квартири АДРЕСА_2; визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/3 частину вищевказаної квартири у звязку з купівлею квартири в тому числі, за гроші, які належали останньому від продажу частини квартири.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права; вказує, що строки позовної давності ним не пропущено, оскільки лише в лютому 2017 року він дізнався про те, що єдиним власником квартири АДРЕСА_2 є його батько. Договором купівлі-продажу квартири від 25.10.1996 року не враховані його права та законні інтереси.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.8-10).

Згідно свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності (а.с.15).

Рішенням виконкому Московської районної ради народних депутатів м. Харкова Харківської області від 15.10.1996 року дозволено ОСОБА_3 від імені неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, оформити договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 «г» (а.с.16).

25 жовтня 1996 року ОСОБА_9, яка діє за себе та за свого сина ОСОБА_10 та по довіреності за ОСОБА_2, продала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_3. Продаж здійснено за 5 300 грн. (а.с.11).

І 25.10.1996 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які діяли за довіреністю за ОСОБА_2, уклали договір купівлі-продажу квартири, згідно якого ОСОБА_2 придбав спірну трикімнатну квартиру АДРЕСА_2. Продаж здійснено за 10 300 грн. (а.с.18).

Таким чином, спірними у справі є правовідносини, які виникли до набрання чинності ЦК України та СК України, тобто до 01 січня 2004 року, тому вони регулюються положеннями Кодексу про шлюб та сім'ю (далі КпШС) та ЦК УРСР в редакції 1963 року, положення яких діяли до 01.01.2004 року.

Статтею 14 ЦК УРСР передбачено, що за неповнолітніх, які не досягли п'ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун.

Статтями 60, 78, 128, 145 КпШС України визначено, що обов'язком батьків визначено захист прав та інтересів їх неповнолітніх дітей. Якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування. Завданням опіки і піклування є, зокрема, захист особистих і майнових прав та інтересів неповнолітніх дітей. Опікун не вправі без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх укладення, якщо вони виходять за межі побутових.

Відповідно до вимог статті 224 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, - за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу від 25 жовтня 1996 року укладено у відповідності до вимог діючого на той час законодавства, підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 недійсним не має.

Доказів на підтвердження порушення своїх прав укладенням оспорюваної угоди позивач не надав. За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_10 слід відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено позовну давність для звернення до суду.

Судова колегія не може погодитися з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, та кореспондується із ст. 261 ЦК України (в редакції 2004 року) закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Виходячи із змісту зазначеної норми, відсутність поважних причин пропущення позовної давності є підставою для відмови у позові лише за доведеності порушення прав позивача.

Проте якщо підстав вважати порушеним право позивача не вбачається, суд має відмовити у позові по суті позовних вимог.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково відмовив у позові у звязку із пропуском позовної давності.

Тому рішення суду в частині мотивів відмови у позові підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382,383, 384 ПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2017 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_11