АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1627/18Головуючий по 1 інстанції - Позарецька С.М.
Категорія: 53 Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

розглянувши у судовому засіданні у місті Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Азот» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2018 року (ухвалене в приміщенні придніпровського районного суду м. Черкаси 02 липня 2018 року під головуванням судді Позарецької С.М., повний текст рішення складено 02 липня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику, -

в с т а н о в и в :

18 травня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував тим, що він з 11 вересня 2008 року по 12 жовтня 2017 року працював на ПАТ «Азот».

Згідно наказу № 794вк від 10 жовтня 2017 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням. Загальна сума заборгованості ПАТ «Азот» перед позивачем по заробітній платі становить 13 271 грн. 35 коп.: за лютий - 1 871грн. 86 коп., березень - 3 289,32 грн., квітень - 3 813 грн. 96 коп., травень - 4 296,21 грн., що підтверджується довідкою від 10 травня 2018 року вих. № 466.

На вимогу здійснити виплату зарплати відповідач неодноразово повідомляв, що немає коштів для проведення розрахунку, у зв'язку з чим ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Відповідно до довідки № 365 від 10 травня 2018 року середньоденна заробітна плата позивача становить 417 грн. 88 коп.

Вважає, що відповідач по справі зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 13 жовтня 2017 року по 18 травня 2018 року в сумі 62 264 грн. 12 коп. (період, за який не виплачено заробітну плату - 149 днів робочих дні х 417 грн. 88 коп. середньоденна заробітна плата = 62 264 грн. 12 коп.).

Таким чином, позивач просив суд стягнути з ПАТ «Азот» на свою користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 62 264 грн. 12 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 13 жовтня 2017 року по 18 травня 2018 року в сумі 62 264 грн. 12 коп. без відрахування при виплаті податків, зборів та обов'язкових платежів, передбачених законодавством України.

Стягнуто з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

Відповідач по справі визнав факт невиплати коштів, однак своєї вини в цьому не вбачав. Суд дійшов іншої думки з цього приводу та зазначив, що сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві чи блокування (арешт) рахунків не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. При розгляді справи, судом не встановлено вини ОСОБА_3, як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі, відповідач такі висновки суду не спростував, тому доводи позовної заяви були визнані обгрунтованими і позов було задоволено.

Не погоджуючись із висновком районного суду, ПАТ «Азот» оскаржило його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

Представник ПАТ «Азот» в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що заборгованість по заробітній платі та, як наслідок, виникнення зобов'язань щодо сплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні утворилися у зв'язку з тим, що у листопаді 2016 року в зв'язку із значними змінами в кон'юктурі ринку, відповідач був змушений зупинити виробництво.

В березні 2017 року відбулася аварійна зупинка виробництва в результаті пониження тиску природного газу з подальшим повним його перекриттям на ГРС постачальника, яка тривала до 17 червня 2017 року. З червня 2017 року ПАТ «Азот» почало відновлювати свою роботу, проте наслідком майже піврічного простою була гостра нестача оборотних коштів в тому числі і на виплату заробітної плати.

Також, 29 травня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винесено постанову про арешт майна ПАТ «Азот», якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно в межах суми 611 872 475,30 грн. Крім того, постановами державного виконавця від 31 серпня 2017 року, від 21 вересня 2017 року, від 26 вересня 2017 року та від 19 жовтня 2017 року було накладено арешт на грошові кошти ПАТ «Азот», які містяться на рахунках в банківських установах. А тому вказує, що відповідач не зміг вчасно провести виплату заробітної плати на користь позивача не через умисну бездіяльність або відсутність грошових коштів, а через відсутність об'єктивних можливостей розпорядитися наявними грошовими коштами або майном для виконання грошових зобов'язань по сплаті суми заробітної плати.

ОСОБА_3 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що рішення суду є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновків районного суду. Вважає, що районний суд правильно визначив, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у ПАТ «Азот» не виключає його вини у невиплаті належної позивачу заробітної плати та не звільняє від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 794 вк від 10 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звільнено 12 жовтня 2017 року з ПАТ «Азот» за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України.

В порушення вимог ст. 116 КЗпП України ПАТ «Азот» у день звільнення позивача не здійснив виплату нарахованої заробітної плати.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику заробітна плата не виплачена, ОСОБА_3 звернувся до районного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заробітної плати.

ПАТ «Азот» не надано суду першої та апеляційної інстанції доказів, які б спростували даний факт, тому на момент розгляду справи є встановленою обставина нездійснення з позивачем розрахунку по заробітній платі.

Підставою невиплати - є відсутність коштів для проведення розрахунку, що підтверджено доводами апеляційної скарги.

Також встановлено, що на момент розгляду справи відповідач ПАТ «Азот» не є ліквідоване.

Згідно довідки ПАТ «Азот» № 466 від 10 травня 2018 року станом на 07 травня 2018 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3 складає за лютий 2017 року 1 871 грн. 86 коп., за березень 3 289 грн. 32 коп., за квітень 3 813 грн. 96 коп., за травень 4 296 грн. 21 коп. Загальна сума заборгованості становить 13 271 грн. 35 коп. (а.с. 7).

За нормами ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, та за нормами ст. 116 КЗпП України. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Як встановлено судом, відповідач в порушення ст. 116 КЗпП України не здійснив виплати належної позивачу заробітної плати в день його звільнення у зв'язку з чим має заборгованість перед позивачем.

Частиною 1 ст.117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пунктів 5 та 8 Розділу ІУ Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Порядок обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи із розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки, ОСОБА_3 в своїй позовній заяві просив суд стягнути середній заробіток по час звернення до суду з позовом , а саме 18 травня 2018 року, і надав суду розрахунок такого заробітку, виходячи з середньоденної заробітної плати за період з 13 жовтня 2017 року (момент звільнення) по 18 травня 2018 року (звернення до суду з позовною заявою), тому суд першої інстанції, не виходячи за межі позовних вимог, правильно стягнув зазначену суму саме за вказаний позивачем період.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Вказана обставина підтверджується також і правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2013 року по справі № 6-64цс13, що аналіз ст. 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Доводи ПАТ «Азот» в свої апеляційній скарзі про те, що відсутня вина підприємства у невиплаті всіх необхідних нарахування у день звільнення позивача не можуть бути взяті до уваги, оскільки зупинка виробництва, а також відсутність коштів у зв'язку з арештом рухомого та нерухомого майна не звільняє ПАТ «Азот» від відповідальності. Сам по собі факт фінансових труднощів на підприємстві не можуть позбавляти працівників права на виплати, що передбачені при звільненні.

Згідно із підпунктом 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до підпункту 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу.

Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення, що було зроблено районним судом під час постановлення рішення суду.

ПАТ «Азот» в своїй апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції при визначені розміру середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні не врахував принцип співмірності. Однак, така позиція є помилковою, оскільки з резолютивної частини рішення вбачається, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку визначена без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов'язкових платежів.

Отже, з урахуванням вищевикладених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з природою спірних правовідносин, належним чином перевірив та привів у своєму висновку розрахунки сум середнього заробітку у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджених постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року, відповідач, оскаржуючи висновки суду не спростував їх належними та допустимими доказами, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування рішення суду немає.

Відповідно до ст. 357 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382, 383, 384ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Азот» залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий -

Судді -

Повний текст постанови виготовлено 25 жовтня 2018 року.