Справа № 146/1405/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"22" жовтня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сідак Н.П.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Томашпіль цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 20 квітня 2006 року в с. Паланка Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_3 Після смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 2,0661 га, розташована на території Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області належна ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 089319, виданого 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією.

Спадкоємців першої-третьої черги після смерті ОСОБА_3 не залишилось. Заповіту ОСОБА_3 не складав.

Позивач є спадкоємцем четвертої черги та фактично спадщину прийняла, так як на день смерті проживала разом із спадкодавцем, однак, коли вона звернулася з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, нотаріусом було відмовлено в цьому, в звязку з відсутністю даних про родинні відносини та відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Оскільки будь-яким іншим чином ніж в судовому порядку ОСОБА_2 не має можливості встановити факт проживання однією сімєю із ОСОБА_3, тому змушена звернутися до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт її проживання однією сімєю із ОСОБА_3, який помер 20 квітня 2006 року та визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку розміром 2,0061 га, розташовану на території Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належну ОСОБА_3 на підставі державного акта серії ВН № 089319, виданого 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 позовну заяву уточнив, просив встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 2000 року по день смерті ОСОБА_3 а саме до 20 квітня 2006 року.

Представник Паланської сільської ради в судове засідання не зявився, проте голова сільської ради надіслав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у відсутності представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Свідок ОСОБА_4 09 жовтня 2018 року в судовому засіданні пояснив, що йому відомо, що позивач та ОСОБА_3, який помер 20 квітня 2006 року дійсно проживали однією сімєю в с. Паланка Томашпільського району Вінницької області, вели спільний побут та господарство.

Допитана 09 жовтня 2018 року в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_2 проживала однією сімє ОСОБА_3 вели спільне господарство та спільний побут до дня смерті останнього.

Суд, розглянувши заяви представників сторін, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян.

Судом встановлено, що 20 квітня 2006 року в с. Паланка Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_3 (а.с. 44).

Згідно довідки виконавчого комітету Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області ОСОБА_2 дійсно з 2000 року по день смерті ОСОБА_3, 20 квітня 2006 року проживали однією сім'єю та вели спільне господарство по вул. Крупської (Весняна) в с. Паланка Томашпільського району Вінницької області (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 2,0661 га, розташована на території Паланської сільської ради, посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 089319 призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, (а.с. 5).

Згідно довідки виконавчого комітету Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області № 601 від 11 вересня 2018 року єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 (а.с. 29).

Відповідно до повідомлення Томашпільської державної нотаріальної контори № 334/01-30 від 12 вересня 2018 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, ОСОБА_2 відмовлено, у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.9).

Як вбачається з повідомлення Державного нотаріального архіву Вінницької області № 2663/01-18 від 05 жовтня 2018 року спадкову справу на майно померлого 20 квітня 2006 року ОСОБА_3 по фонду Томашпільської державної нотаріальної контори не виявлено (а.с. 45).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця танародженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що метою встановлення заявленого факту є реалізація своїх прав спадкоємцем, а саме отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, а також враховуючи те, що позивач після смерті ОСОБА_6 фактично спадщину прийняла, суд приходить до висновку, про задоволення позову.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається з квитанції № 0.0. .1 від 19 вересня 2018 року, позивачем ОСОБА_2 за подання позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 1057,20 грн.

Враховуючи, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 528, 60 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1216-1218, ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1-3, 5 ст. 1268 ЦК України, статтями ), статтями 142, 198, 200, 263-265, 273, 293, 315, 319 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, який помер в 20 квітня 2006 року в с. Паланка Томашпільського району Вінницької області в період з 2000 року по день смерті ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 2,0661 га, розташовану на території Паланської сільської ради Томашпільського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 089319, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 28 лютого 2003 року, що належала на праві власності ОСОБА_3, який помер 20 квітня 2006 року в с. Паланка Томашпільського району Вінницької області.

Повернути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительці с. Вапнярки вул. Маяковського, 41 Томашпільського району Вінницької області, з державного бюджету 528,60 грн (пятсот двадцять вісім гривень 60 копійок) сплаченого нею судового збору згідно квитанції № 0.0..1 від 19 вересня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_7

Повний текст рішення виготовлено 23 жовтня 2018 року