У Х В А Л А

10 жовтня 2018 року м. Київ

Справа № 371/1969/15-ц

№ апеляційного провадження: № 22-ц/824/2747/2018

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Невідомої Т.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 23 грудня 2015 року, постановлену під головуванням судді Капшук Л.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_3 про визнання недійсним наказу та договору оренди землі, скасування державної реєстрації права оренди землі,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 23 грудня 2015 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_3 про визнання недійсним наказу та договору оренди землі, скасування державної реєстрації права оренди землі. (т.1, а.с.126-127).

Не погоджуючись із такою ухвалою суду, 17 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування скарги зазначав, що провадження у справі відкрито з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки відповідачами у справі є Головне управління Держгеокадастру у Київській області, адресою місцезнаходження якого є АДРЕСА_1, та Управління державної реєстрації Головного територіального управління у Київській області, адресою місцезнаходження якого є АДРЕСА_2. Зважаючи на місцезнаходження вказаних юридичних осіб, справа, на думку скаржника, підсудна одному із місцевих судів м. Києва.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 ліквідовано Апеляційним суд міста Києва, Апеляційний суд Київської області та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область та місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч.6 ст.147 Закону України &q?т.;Про судоустрій і статус суддів&q?ус; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на відповідній території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?пу;Голос України&q?ті; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Початком роботи Київського апеляційного суду визначено 3 жовтня 2018 року.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

10 жовтня 2018 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: Невідома Т.О. (суддя-доповідач), судді Пікуль А.А., Гаращенко Д.Р.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду Київським апеляційним судом та підлягає поверненню скаржнику з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

ОСОБА_2, який є позивачем у справі, звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу про відкриття провадження у справі після спливу більше ніж двох років після складання повного тексту вказаного судового рішення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що саме ОСОБА_2, який оскаржує ухвалу про відкриття провадження у справі, особисто звертався до Миронівського районного суду Київської області із позовом до Головного управління Держземагенства у Київській області, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області та ОСОБА_3 про визнання недійсним наказу та договору оренди, скасування державної реєстрації права оренди землі (т.1, а.с.2-8), уточнив заявлені позовні вимоги в порядку ст.31 ЦПК України, яка була чинна на час вчинення процесуальної дії (т.1, а.с.227-229), неодноразово був присутнім в судових засіданнях у даній справі, починаючи з 13 січня 2016 року.

16 лютого 2016 року рішенням Миронівського районного суду Київської області, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2016 року, було частково задоволено позов ОСОБА_2, скасовано наказ ГУ Держземагенства у Київській області № 10-8607/15-14-сг та визнано недійсним договір оренди землі, укладений ГУ Держземагенства у Київській області та ОСОБА_3 17 листопада 2014 року (т.2, а.с.19-33, 86-93).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року рішення Миронівського районного суду Київської області від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2016 року було скасовано в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними наказу та договору оренди землі та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2, а.с.216-219).

Після повернення даної цивільної справи до Миронівського районного суду Київської області та призначення її до розгляду в судовому засіданні на 01 лютого 2018 року, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 23 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі (т.2, а.с.246).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 березня 2018 року ОСОБА_2 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за його апеляційною скаргою на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 23 грудня 2015 року про відкриття провадження у справі (т.3, а.с.9-10).

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Законом, а саме ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальним правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення ( ч.2 ст.44 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи викладені обставини, а саме те, що позивач оскаржує ухвалу про відкриття провадження більше ніж через два роки від дати її постановлення (23 грудня 2015 року), повторне подання апеляційної скарги після відмови у відкритті апеляційного провадження (23 березня 2018 року), перебування справи в провадженні суддів з 2015 року, апеляційний суд вважає, що такі дії ОСОБА_2 свідчать про зловживання останнім своїми процесуальними правами, яке призводить до безпідставного затягування розгляду даної справи.

На думку суду, подібна практика спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу, суперечить вимогам статей 6, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

А відтак, подана позивачем апеляційна скарга на ухвалу про відкриття провадження у справі відповідно до вимог ч.3 ст.44 ЦПК України залишається без розгляду та повертається скаржнику.

Керуючись ст. ст. 44, 358 ЦПК, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 23 грудня 2015 року залишити без розгляду та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя Т. О. Невідома