АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 683/1694/17
Проваджння № 22-ц/792/150/18
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Талалай О.І.,
суддів: Корніюк А.П., Ярмолюка О.І.,
секретар Філіпчук О.С.,
з участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2
розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №683/1694/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2017 року (суддя Бондарчук Л.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови у постановці на квартирний облік незаконною та зобов`язання постановити на квартирний облік.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів
у с т а н о в и л а :
У липні 2017 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . Також є учасником АТО і відповідно до діючого законодавства має право на першочергове забезпечення жилою площею. Власного житла немає. 10 березня 2017 року звернувся із рапортом до командира військової частини про зарахування його на квартирний облік для отримання постійного або службового житла. Листом від 10 квітня 2017 року йому відмовлено у зарахуванні на облік громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, з посиланням на те, що у 1992 році під час військової служби він уже забезпечувався жилою площею. Відмову вважає незаконною. У 2002 році після розірвання шлюбу залишив квартиру дружині з дітьми, які в подальшому провели обмін отриманої квартири на однокімнатну квартиру.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2017 року в позові відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Судом помилково застосовано Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». До спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Не враховано, що з часу відчуження попередньо отриманої квартири пройшло 15 років.

У засіданні апеляційного суду позивач підтримав апеляційну скаргу. Представник відповідача визнав її необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та з 2014 року проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 (до 01 липня 2017 року військова частина польова пошта НОМЕР_2 ). У Збройних Силах з 1977 року, у 2009 році був звільнений з військової служби за віком.
10 березня 2017 року позивач подав рапорт на ім`я командира військової частини про зарахування його на облік громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, посилаючись на те, що житлом не забезпечений.
31 березня 2017 року житлова комісія військової частини польова пошта НОМЕР_2 прийняла рішення про відмову у зарахуванні ОСОБА_1 на облік громадян, потребуючих поліпшення житлових умов. Відмова мотивована тим, що полковник ОСОБА_1 уже забезпечувався від Міністерства оборони України окремою трикімнатною квартирою у АДРЕСА_1 житловою площею 41,25 кв.м, а відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» жиле приміщення надається військовослужбовцям протягом усього часу проходження військової служби один раз.
Наведене підтверджується матеріалами справи і не заперечується учасниками справи.

При відмові в позові суд виходив з того, що відмова у зарахуванні позивача на облік громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, є правомірною, оскільки жилі приміщення надаються військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, один раз протягом усього часу проходження військової служби. ОСОБА_1 право на отримання такого житла використав під час проходження військової служби у 1992 році.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону, на які посилався суд при ухваленні рішення.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Відповідно до п. 1.4. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 19.06.2014 року №401 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09 липня 2014 року за №788/25565, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до 01 січня 2005 року (набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року N 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку - без врахування вислуги на військовій службі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до 01 січня 2005 року на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, не перебував. Відповідно має забезпечуватися жилим приміщенням на підставі діючого законодавства.

Отже, рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про відмову у зарахуванні позивача на облік громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, є правомірним, оскільки під час проходження військової служби він отримував житлове приміщення від Міністерства оборони України.
У зв`язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо спливу п`ятирічного строку протягом якого особи не беруться на квартирний облік після погіршення житлових умов та щодо незаконності відмови у зарахуванні на облік громадян, потребуючих поліпшення житлових умов.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на не застосування судом Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не можуть бути прийняті до уваги.

Спірні правововідносини регулюються Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». Проте, це не обмежує право позивача на першочергове забезпечення жилою площею відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що на теперішній час він перебуває на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, за місцем проживання на пільговій черзі (першочерговій).

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 11 січня 2018 року.

Головуючий/підпис/ О.І. Талалай

Суддя/підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ О.І. Ярмолюк

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай