АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/878/18 Головуючий 1 інст. Бабкова Т.В.
Справа № 645/35/17 Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: право власності
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 січня 2018 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права власності на частину квартири в порядку набувальної давності за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2017 року,-

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на частку квартири в порядку набувальної давності.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що позивач є добросовісним власником ? квартири та не знала про відсутність в неї підстав для придбання з 23.03.98 року права власності.

Судом пешої інстанції зазначено, що ним видано правовстановлюючий документ відповідачу на ? частини квартири, яка є предметом спору, проте не вирішив питання про частину спірного майна, яке не за ким не зареєстровано.

Відповідач з 10 грудня 2012 року по 11 грудня 2013 року не предявляла вимог про витребування ? частини квартири, тому строк набувальної давністі не може бути перервано.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача щодо добросовісного, безперервного, безтитульного володіння ? часткою спірної квартири протягом десяти років є безпідставними.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 8-98-117935, виданого 26.03.1998 року Харківським міським центром приватизації державного жилого майна, квартира АДРЕСА_1 спільної сумісної власності належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6

На підставі розпорядження Харківського міського голови «Про перейменування обєктів топоніміки міста Харкова» від 02.02.2016 року № 7 вул. Корчагінців (Петрозаводська) перейменовано в вул. Амосова.

У звязку з реєстрацією шлюбу зі ОСОБА_3, ОСОБА_6 змінено прізвище на «Стерлігова» (свідоцтво про шлюб, видане 03.07.2009 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 222).

Згідно зі свідоцтвом про смерть 10.12.2012 року співвласник ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є її доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

Судовим рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.02.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права на спадщину в порядку спадкування за законом, зобов'язання надати документи, 3-тя особа: 12-а Харківська державна нотаріальна контора, яке в силу ст.61 ЦПК України має для сторін приюдиційне значення, встановлено, що як позивач ОСОБА_1, так і відповідач ОСОБА_2, спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли.

На підставі вищезазначеного рішення за ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 10.12.2012 року.

Отже, судовим розглядом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 спірної квартири і 1/2 частина належала її матері, після смерті якої вона з сестрою успадкувала по 1/4 частині.

Незважаючи на це, ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання права власності на 1/2 частину квартири, яка залишилась після смерті її матері ОСОБА_5 в порядку набувальної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно, володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За змістом зазначеної норми для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідне добросовісне заволодіння і наявність умов, які б свідчили про те, що встановити попереднього власника не має можливості, а майно, на яке претендує особа, надійшло до неї законно, як-то із правочину чи як безхазяйна річ.

З урахуванням зазначеного, для правильного вирішення спору, пов'язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід належним чином встановлювати обставини, що мають значення для справи, та враховувати зокрема наступне:

- задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння;

- за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;

- відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності.

Також, пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити, що сам по собі факт користування спірною квартирою не є підставою виникнення права власності за набувальною давністю.

З матеріалів справи вбачається, що власник 1/2 частини квартири, а саме мати позивача померла в грудні 2012 року, тобто до цього часу позивач не може ставити питання про визнання права власності в порядку набувальної давності на її частку. На даний час на 1/4 частину від спірної1/2 частини квартири право власності визнано за сестрою позивача.

За таких обставин судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

ОСОБА_7

Повний текст постанови складено 11 січня 2018 року