Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 638/17731/16-ц

провадження № 61-25541св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Кругової С. С., Колтунової А. І., Пилипчук Н.П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» (далі - СТДВ «Гарантія»), про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 21 грудня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 січня 2014 року ОСОБА_5 визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2014 року стягнуто з СТДВ «Гарантія» на користь позивача 47 549,75 грн страхового відшкодування.

На сьогодні рішення Ленінського районного суду м. Харкова не виконано, СТДВ «Гарантія» суму страхового відшкодування не виплатило, від належного виконання своїх зобов'язань ухиляється.

Унаслідок неправомірних дій відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 травня 2017 року в складі судді Шишкіна О. В.позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду у сумі 47 549,75 грн та моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимога позивача у договірному зобов'язанні страховиком не виконана та він не одержав страхове відшкодування. З урахуванням доведеності вини ОСОБА_5 у заподіянні позивачу майнової шкоди, останньому також завдано моральну шкоду.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 травня 2017 року в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 47 549,75 грн скасовано, в задоволенні позову в цій частині відмовлено.

У частині відшкодування моральної шкоди рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що позивач вільно, на власний розсуд обрав спосіб захисту свого права шляхом звернення вимоги до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування.

Після того, як рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2014 року, яким було стягнуто з СТДВ «Гарантія» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 47 549,75 грн не було виконано, позивач звернувся до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди в тій самій сумі, що була стягнута з СТДВ «Гарантія», тоді як позивач може нести відповідальність за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у позові про відшкодування майнової шкоди, неправильно застосував статтю 1194 ЦК України, не взяв до уваги правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що 21 грудня 2013 року о 12.00 год. в м. Харкові ОСОБА_5 керувала автомобілем «Suzuki SX4», державний номерний знак НОМЕР_1, рухалась на вул. Короленка та на перехресті з просп. Московським не виконала вимоги знаку 2.1 (надати дорогу), допустила зіткнення з автомобілем «BMW 530», державний номерний знак НОМЕР_2, у зв'язку з чим автомобіль було пошкоджено, ОСОБА_4 завдано майнову шкоду.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 січня 2014 року ОСОБА_5 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2014 року стягнуто з СТДВ «Гарантія» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 47 549,75 грн.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, така шкода відшкодовується власником джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його, при цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань: деліктному та договірному, тому він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд першої інстанції помилково не врахував, що позивач вільно, на власний розсуд обрав спосіб захисту свого права шляхом звернення вимоги до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування.

Матеріали справи свідчать, що позивач після того, як рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2014 року, яким було стягнуто на його користь з СТДВ «Гарантія» страхове відшкодування у розмірі 47 549,75 грн, не було виконано, звернувся до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди в тій самій сумі, що була стягнута з СТДВ «Гарантія», тоді як вона може нести відповідальність лише за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважав, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення майнової шкоди підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову в цій частині.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 1194 ЦК України спростовуються наведеним вище.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що внаслідок пошкодження автомобіля позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він був позбавлений можливості користуватися автомобілем протягом тривалого часу, в нього змінився його життєвий уклад. Розмір на відшкодування моральної шкоди - 2 000,00 грн, є співмірним з характером і обсягом моральних страждань позивача.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А.О. Лесько

С.П. Штелик