Провадження № 2/263/2482/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

при секретарі Рудь Ю.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Маріуполі у порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу, повернення сплаченої суми за товар та стягнення неустойки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 (далі ФОП ОСОБА_4Л.), в якому просив розірвати договір купівлі-продажу телевізора марки «Samsung 55 KS 9000», укладений 28 січня 2017 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1; стягнути із ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вартість телевізора марки «Samsung 55 KS 9000» у розмірі 44 800 грн.; стягнути із ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 неустойку за затримання усунення недоліків указаного телевізора у розмірі 14 336 грн., а також судові витрати у справі.

На обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 посилається на те, що 28 січня 2017 року у магазині «Техно-опт», який розташований у ТЦ «Амстор» за адресою: пр. Перемоги, 21, м. Маріуполь, де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_4, придбаний телевізор марки «Samsung 55 KS 9000», який коштував 44 800 грн. Факт придбання товару підтверджується товарним чеком від 28 січня 2017 року, виданим позивачу продавцем магазину «Техно-опт». У період гарантійного строку, у звязку із недоліками у роботі товару, які не дають можливості використовувати його за цільовим призначенням, позивач 18 липня 2017 року звернувся до сервісного центру ФОП ОСОБА_4, який розташований за адресою: пр. Перемоги, 21, м. Маріуполь, та у цей же час передав товар для здійснення гарантійного ремонту. Вважаючи добросовісним виконання відповідачем своїм обовязків, позивачем переданий телевізор зі всіма документами, у тому числі гарантійним талоном. З часу звернення позивача до сервісного центру відповідача, він декілька разів звертався до останнього щодо здійснення гарантійного ремонту. У звязку із вимогами позивача, 11 серпня 2017 року відповідачем виданий акт приймання-передачі товару за договором від 11 серпня 2017 року № 201707. В акті зазначено, що товар наданий для експертизи, незважаючи на те, що товар передавався позивачем для гарантійного ремонту. Протягом здійснення гарантійного ремонту товару, позивач декілька разів звертався до сервісного центру ФОП ОСОБА_4, який розташований за адресою: проспект Миру, 149, м. Маріуполь, щодо усунення недоліків у роботі товару, однак вони не були усунуті протягом строку такого ремонту, що свідчить про наявність суттєвих недоліків та неможливість здійснити гарантійний ремонт протягом строків, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів». Крім цього, до теперішнього часу відповідач не провів експертизу та не надав позивачу відповідний висновок. Факт нездійснення гарантійного ремонту та ненадання висновку сервісної експертизи свідчить про неможливість проведення гарантійного ремонту товару. У звязку із нездійсненням гарантійного ремонту у строки, передбачені п. 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», 21 серпня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити заміну товару на такий самий або аналогічний з числа наявних. До теперішнього часу відповідач на заяву від 21 серпня 2017 року відповіді не надав, заміну товару неналежної якості на інший аналогічний товар не здійснив, висновок експертизи щодо можливості або неможливості гарантійного ремонту товару не надав, гарантійний ремонт товару не здійснив. Посилаючись на указані обставини, а також положення ст. ст. 1, 4, 6, 8, 17 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 675, 679, 680 ЦК України, позивач просить розірвати указаний договір купівлі-продажу телевізора та стягнути з відповідача його вартість. При цьому, оскільки відповідач у строки, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», який на думку позивача сплинув 04 серпня 2017 року, не усунув недоліки товару, то саме з 05 серпня 2017 року повинна нараховуватися неустойка, передбачена ч. 9 ст. 8 цього Закону, яка за розрахунками позивача станом на 06 вересня 2017 року становить 14 336 грн. та яку він також просив стягнути з відповідача.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2017 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду (а. с. 20).

26 вересня 2017 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в яких неустойку він просив стягнути у розмірі 23 296 грн. (а. с. 23, 24).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 вересня 2017 року заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_4 у вказаній справі прийнято до розгляду по суті (а. с. 26).

09 жовтня 2017 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в яких неустойку він просив стягнути у розмірі 29 568 грн. (а. с. 29, 30).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2017 року заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_4 у вказаній справі прийнято до розгляду по суті (а. с. 32).

08 листопада 2017 року від позивача до суду надійшли пояснення у вказаній справі, в яких він посилається на положення ст. 651 ЦК України, п. 14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», навівши доводи, що відповідачем у 14-ти денний строк не усунуті недоліки товару, що вказує на істотний недолік товару, який не можливо усунути, хоча саме на продавця товару покладений обовязок на перевірку товару. При цьому позивач збільшив позовні вимоги у частині стягнення неустойки та просив стягнути її у розмірі 42 560 грн. (а. с. 35 39, 58, 59).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 листопада 2017 року заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_4 у вказаній справі прийнято до розгляду по суті (а. с. 60).

22 листопада 2017 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в яких неустойку він просив стягнути у розмірі 48 832 грн., а також додаткові пояснення на позов з посиланням на положення ст. ст. 251 255, 267, 317, 611, 626, 698 ЦК України та збільшив вимоги у частині стягнення неустойки до суми у розмірі 48 832 грн. (а. с. 67 83).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 листопада 2017 року заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_4 у вказаній справі прийнято до розгляду по суті (а. с. 84).

28 листопада 2017 року від ФОП ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого він заперечував проти позову з тих підстав, що позивачем не надано жодного доказу про неналежну якість товару, придбаного у відповідача, та про наявність у нього істотних недоліків. Відповідно до акта прийому-передачі, підписаного сторонами 11 серпня 2017 року, телевізор «Самсунг» переданий позивачем до відповідача для проведення сервісної експертизи з тієї причини, що тимчасово зникає звук і зображення. Актом оцінки технічного стану сервісного центру від 24 липня 2017 року СП «Лотос» встановлено, що придбаний позивачем телевізор, після проведення діагностики, дефектів не має, тобто є якісним товаром. Пізніше за ініціативою відповідача телевізор був підключений на певний час для належного спостереження за його роботою на стенді. Проведене обстеження так само не виявило будь-яких дефектів у роботі телевізора. На сьогоднішній день телевізор знаходиться у робочому стані, не має будь-яких пошкоджень, слідів несанкціонованого втручання. Після неодноразових досліджень та діагностик, переконавшись, що телевізор є якісним товаром, відповідач повідомив позивача про те, що готовий передати йому придбаний товар, який відповідає всім технічним нормам і не має дефекту, оскільки несправностей у ньому не виявлено. Однак позивач змінив свій намір отримати назад придбаний ним телевізор, а чекав час для нарахування значної суми неустойки, при цьому запропонувавши відповідачу продати телевізор. Посилаючись на указані обставини, положення ч. 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач просив відмовити у задоволенні позову (а. с. 92, 93).

Цього ж дня до суду від відповідача надійшли доповнення до відзиву на позовні вимоги, в яких відповідач посилається на недобросовісність покупця товару, зловживання своїми права, звернення із вимогою до відповідача для заміни товару не протягом двох місяців з моменту отримання акта прийому-передачі, а через 14 днів. При цьому указує на те, що сам позивач не виконав обовязок уважно ознайомитися із правилами експлуатації телевізора перед початком його експлуатації, посилаючись на положення ст. 8 Закону України «Паро захист прав споживачів» та ст. 681-1 ЦК України (а. с. 88 91).

15 грудня 2017 року від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив також стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. (а. с. 104 113).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 грудня 2017 року заяву позивача про збільшення позовних вимог повернуто ОСОБА_1 без розгляду (а. с. 120).

04 січня 2017 року від відповідача до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі з підстав, передбачених ст. 255 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, які мотивовані тим, що у справі відсутній предмет спору, оскільки у позивача відсутнє право на предявлення указаного позову. Такі обставини установлені відповідачем у судовому засіданні, яке відбулося 26 грудня 2017 року під час задоволення клопотання позивача про доручення до матеріалів справи листа ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані», оскільки придбаний у відповідача телевізор не був поставлений фірмою як офіційним імпортером торгової марки «Самсунг», а ввезений до території України іншою особою, у звязку з чим гарантійне та сервісне обслуговування на нього не розповсюджується, а також позивач не може керуватися положеннями ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач приймав телевізор у позивача лише на діагностику, а не на гарантійний ремонт (а. с. 150, 151).

Відповідач до судового засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив, учасники справи вважали за можливе провести її розгляд за його відсутності, оскільки його інтереси представляє представник.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 подане клопотання підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти вимог клопотання заперечували та просили відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях. У письмових запереченнях позивач та його представник посилаються на положення ст. ст. 4, 255 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, та вказують, що у даному випадку предметом спору є порушення відповідачем норм Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачем товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг та яким передбачено право споживача на судовий захист у разі придбання ним неякісної продукції і вимоги є матеріально-правовими (а. с. 162, 163).

Вирішуючи подане клопотання, суд виходить з такого.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 4 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (ч. 1 ст. 175 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року).

Підстави для звернення до суду із позовом також були врегульовані у ст. ст. 3, 118 ЦПК України, в редакції Закону від 13 липня 2017 року.

З системного аналізу вказаних норм процесуального права слід дійти висновку, що предметом позову є зміст позовних вимог позивача, тобто те, що позивач конкретно вимагає, і цей предмет повинен узгоджуватися із способами захисту, який застосовується судом у відповідності до ст. 5 ЦПК України.

У справі установлено, що предметом спору позивачем визначено саме розірвання договору купівлі-продажу товару, стягнення його вартості та неустойки у звязку із порушенням строків, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Заявлені вимоги відповідають як положенням Закону України «Про захист прав споживачів», Цивільного кодексу України, які передбачають можливість розірвання договору купівлі-продажу товару, повернення його вартості та стягнення неустойки, так і ефективним способам захисту порушеного права позивача, є матеріально-правовими, і наявність у нього права на предявлення позову, з урахуванням відкриття провадження у справі у порядку, передбаченому ЦПК України, в редакції Закону від 13 липня 2017 року, не може бути обмежене у спосіб, про який порушує питання відповідач.

Закриття провадження у справі це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у звязку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон повязує неможливість подальшого судового розгляду справи.

З огляду на викладене, доводи відповідача про наявність підстав для закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, зокрема відсутності предмета спору, не ґрунтуються на основних засадах цивільного судочинства та зводяться до безпідставного обмеження права позивача як на звернення до суду з позовом, так і захист порушених прав, тому підстави для задоволення клопотання відсутні.

При цьому, суд вважає, що застосування п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе лише у випадку, коли під час розгляду справи предмет спору перестав існувати (добровільне виконання зобовязання належним чином, добровільне усунення перешкоди у користуванні майном, добровільне виселення з приміщення та інше).

Разом з тим, під час оголошення клопотання про закриття провадження у справі, представник відповідача заявила, що у справі порушений порядок її розгляду, зокрема вважає, що після набрання чинності змін до ЦПК України від 15 грудня 2017 року, суд зобовязаний був вирішити питання про проведення у справі підготовчого судового засідання.

Проте такі доводи представника відповідача судом не приймаються, оскільки не ґрунтуються на вимогах п. 9 Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, а також змісту ст. 217 цього Кодексу, де передбачено, що розгляд справи у суді першої інстанції продовжується за правилами після набрання чинності цією редакцією Кодексу, і з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Оскільки провадження у справі відкрите до набрання чинності редакцією ЦПК України від 03 жовтня 2017 року, у справі призначено розгляд справи по суті, як це відповідало положення ЦПК України, в редакції Закону від 13 липня 2017 року, тому суд у такому випадку позбавлений права вирішувати питання про проведення у справі підготовчого судового засідання і продовжує розгляд справи у загальному порядку, передбаченого главою 6 ЦПК України.

При цьому, суд дотримуючись принципу верховенства права, змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, після набрання чинності Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, розяснив учасникам справи їх права та обовязки, наслідки вчинення та не вчинення процесуальних дій, зясував наявність клопотань та забезпечив їх право на подачу доказів у строк, визначений судом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі та наявність обґрунтованих підстав для продовження розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 13, 19, 255, 258, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника фізичної особи підприємця ОСОБА_4 ОСОБА_3 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору купівлі-продажу, повернення сплаченої суми за товар та стягнення неустойки відмовити.

Повідомити учасників процесу про наступне судове засідання, яке відбудеться 08 лютого 2018 року об 11 год. 00 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Музика