Ухвала

25 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 753/18767/17

провадження № 61-35762ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О.розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кут» про повернення безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2018 року, подана з порушенням вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення його від сплати судового збору, вказану касаційну скаргу залишено без руху і надано строк для усунення наявного у ній недоліку щодо сплати судового збору до 03 серпня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали Верховного Суду від 23 червня 2018 року отримано заявником 31 липня 2018 року.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою, у якій повторно просить звільнити його від сплати судового збору, або ж зменшити розмір такого на 50 відсотків.

Відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що разом з касаційною скаргою ОСОБА_1 була подана заява про звільнення його від сплати судового збору з посиланням на скрутне майнове становище. Заявник зазначав, що він є одиноким непрацюючим пенсіонером, який сплачує аліменти на дитину, яка продовжує навчання, а також він має заборгованість за комунальні послуги.

Оскільки заявником не було надано переконливих доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору та не зазначено обставин, які б відповідали вимогам, встановленим статтею 8 Закону України «Про судовий збір» для звільнення його від сплати судового збору, ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2018 року у задоволенні його клопотання було відмовлено.

Звертаючись до суду касаційної інстанції з повторним клопотанням про звільнення його від сплати судового збору, або ж зменшення розміру такого, ОСОБА_1 посилається на обставини, які є аналогічними тим, що були зазначені у попередньому клопотанні, нових доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору заявник не надає, а тому підстави для задоволення такого клопотання відсутні.

За подання зазначеної касаційної скарги заявникові необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 352,40 грн, що не перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік, зазначеного у довідці Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07 червня 2018 року № 1322.

За змістом положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Оскільки на час постановлення цієї ухвали вимоги ухвали Верховного Суду від 23 червня 2018 року ОСОБА_1 не виконані, а саме: не надано документа про сплату судового збору, касаційну скаргу слід визнати неподаною і повернути заявникові на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України.

Суд роз'яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 136, 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги або зменшення його розміру відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2018 року визнати неподаною і повернути заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов