У Х В А Л А

"26" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді: Астахової О.О.,

при секретарі Томіленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.

24 жовтня 2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій вона просить накласти заборону на здійснення будь-яких дій у виконавчому провадженні № 45541444 з примусового виконання виконавчого листа № 2/761/999/2013 від 31.10.2014 року Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 84 661,04 грн.

Заяву про забезпечення позову мотивує тим, що вона оспорює договори позики від 15.07.2007 року, 01.08.2007 року, 07.08.2007 року, 23.09.2007 року, 19.10.2007 року, 25.10.2007 року на підставі яких, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва було стягнуто з неї на користь відповідача вказану заборгованість та видано виконавчий лист. На даний час означений виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні, не зважаючи на те, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва нею оскаржується.

У зв'язку з цим заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 2, 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Предметом позову є визнання договорів позики від 15.07.2007 року, 01.08.2007 року, 07.08.2007 року, 23.09.2007 року, 19.10.2007 року та 25.10.2007 року недійсними.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 9630,00 доларів США, що еквівалентно 76 972,59 грн., 3 відсотки річних у розмірі 6731,41 грн., витрати по сплаті судового збору 837,04 грн. та витрати на ІТЗ розглдяу справи 120,00 грн. за договорами позики, від 15.07.2007 року, 01.08.2007 року, 07.08.2007 року, 23.09.2007 року.

Із матеріалів справи убачається, що на виконанні Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області знаходиться зведене виконавче провадження №48544694, до якого входить і провадження №45541444 з примусового виконання виконавчого листа № 2/761/999/2013 виданого 31.10.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 84 661,04 грн.

У пункті 3 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" підкреслено, що згідно з п. 1 ч. 1 статті 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 зазначеної постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Перевіривши відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а також враховуючи, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні порушувати права інших осіб, суд приходить до висновку, що з урахуванням сукупності вищевказаних обставин, відсутні належні правові підстави для забезпечення позову у обраний позивачем спосіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 259-260, 353-355 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

С у д д я : О.О. Астахова