Справа № 760/3246/18
Провадження № 2/760/3945/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 02.02.2018 р. звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі - 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно до його повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову до суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 29 вересня 2011 р. між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 р. шлюб між нею з відповідачем було розірвано.

Після розірвання шлюбу їхній малолітній син залишився проживати разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо від них, не підтримує з сином жодного зв'язку, а також не бере участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні.

Позивач зазначає, що сину діагностовано атопічний дерматит, алергічний реніт, аденоїдні вегетації ІІ ст., у зв'язку з чим йому рекомендовано відвідування дитячого закладу лише при сприятливих епідемічних умовах, гастроентерологічного профілю з забезпеченням гіпоалергічної дієти. Саме тому вона несе збільшені витрати на лікування сина та дієтичне харчування. Крім того, сину встановлено діагноз загальне недорозвинення мовлення, а тому він відвідує спеціалізовану логопедичну групу в дитячому садку.

Позивач вказує, що на даний час вона тимчасово безробітна і винаймає житло, а тому їй дуже складно самостійно забезпечувати всі потреби їхньої дитини, купуючи необхідний одяг для сина, предмети для розвитку, навчальне приладдя та іграшки.

Відповідач за професією є гіодезист, від чого має нерегулярний, мінливий, проте достатній дохід, а тому може надавати грошову допомогу на утримання їхньої дитини. Будь-яких стягнень по виконавчим листам відповідач не має.

Враховуючи стан здоров'я та потреби дитини, позивач вважає, що відповідач повинен виплачувати аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів визнав частково. Вважає, що достатнім розміром аліментів на утримання дитини є 1000 гривень на місяць. Надав до суду відзив на позовну заяву, підтриманий повністю в судовому засіданні, з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не відмовляється від своїх батьківських обов'язків щодо утримання сина, і навпаки, бажає приймати участь в його вихованні, піклуватися та забезпечувати усім необхідним. Однак, розмір аліментів, який просить стягнути з відповідача позивач є завищеним, не відповідає дійсним обставинам та можливостям відповідача щодо сплати такого розміру аліментів. Відповідач зараз не має стабільного доходу у зв'язку з відсутністю роботи. Також відповідач має невиконані кредитні зобов'язання перед ПАТ «ПриватБанк». На утриманні у відповідача перебуває його малолітній син від другого шлюбу, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 Разом з цим, дружина відповідача ОСОБА_5, з якою відповідач перебуває у шлюбі з 29.07.2017 р., не працює, так як доглядає за дитиною. Крім того, у відповідача на утриманні також перебуває його непрацездатна матір, яка має потреби у постійному отриманні медичного забезпечення.При цьому, позивач не наводить жодного доказу на обґрунтування суми стягнення аліментів в розмірі 2000 грн. Тому вважає, що сумою, яка може задовольнити потреби дитини та забезпечити належне його утримання зі сторони відповідача є 1000 грн. на місяць. Запропонований розмір аліментів не менший 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому не суперечить вимогам законодавства.

Додатково від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 заперечує твердження відповідача щодо неплатоспроможності та зменшення розміру твердої суми аліментів з 2000 грн. до 1000 грн., викладені у відзиві на позовну заяву, повністю підтримує заявлені позовні вимоги та просить задовольнити. Посилається на те, що заявлений розмір аліментів (2000 грн. щомісячно) визначено нею як мінімально необхідний, враховуючи стан здоров'я та потреби їхнього малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який після розірвання шлюбу з відповідачем залишився проживати разом з нею та повністю перебуває на її утриманні, оскільки відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від них, не підтримує з сином жодного зв'язку та не бере участі у його вихованні та матеріальному забезпеченні. Син ОСОБА_3 відвідує дошкільний заклад (дитсадок). На час подання позову до суду вона була тимчасово безробітна, на даний час тимчасово працевлаштована на умовах мінімальної оплати праці. Вона з сином фактично проживають у найманому житлі за договором оренди, несе витрати на оплату комунальних послуг. Тому їй складно самостійно забезпечувати всі необхідні потреби їхньої дитини в продуктах повноцінного харчування, одягу і білизні, приладдях для навчання і розвитку, санаторному відпочинку, культурному дозвіллі і іграшках. При цьому, з огляду на стан здоров'я дитини, потреби дитини в догляді і лікуванні є істотно особливими. Відповідач з часу розлучення взагалі не приділяє ніякої уваги вихованню та утриманню сина, не приймає участі у його матеріальному забезпеченні. Звернула увагу суду на те, що відповідач працевлаштований, має у власності транспорт, нерухомість та земельну ділянку, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 29 вересня 2011 р. зареєстрували шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 29.09.2011 р.

Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 15.02.2012 р.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 липня 2016 р., шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 29 вересня 2011 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 1661, розірвано.

Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3---2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з позивачем ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 винаймає житло, що підтверджується договором оренди квартири № 1/09 від 10.09.2017 р., та № 1/04 від 10.04.2018 р., несе витрати на оплату комунальних послуг, що підтверджується наданими квитанціями.

Малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, має хворобливий стан, йому встановлено діагноз: діагностовано атопічний дерматит, алергічний реніт, аденоїдні вегетації ІІ ст., що підтверджується витягом з Історії розвитку, висновком Лікарсько-консультативної комісії (ЛКК) Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Солом'янського району від 02.09.2016 р. №529, тому потреби дитини в догляді і лікуванні є істотно особливими.

В травні 2018 р. перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом «кір», що підтверджується випискою з історії хвороби № 1132 Київської міської дитячої клінічної інфекційної лікарні.

Дані обставини не заперечуються відповідачем.

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від позивача, з 29 липня 2017 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_5, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5, виданим Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 29.07.2017 р.

Крім того, відповідач є батьком малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_6, виданим Солом'янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 22.03.2018 р.

Представник відповідача в судовому засіданні звернув увагу суду на те, що відповідач не має стабільного доходу у зв'язку з відсутністю роботи, що підтверджується довідкою ДПІ у Солом'янському районі м. Києва від 25.05.2018 р. про відсутність сплачених доходів і утриманих податків за період з 2 кварталу 2017 р. по 1 квартал 2018 р.

При цьому, у наданій довідці зазначено: Примітка. Інформація надана станом на 25.05.2018 р. Інформація потребує уточнення у податкових агентів (джерел доходів)».

Крім того, представник відповідача вказав на те, що відповідач має невиконані кредитні зобов'язання перед ПАТ «ПриватБанк», що підтверджується довідкою від 01.06.2018 р.

Разом з тим, надана довідка ПАТ КБ «ПриватБанк» від 01.06.2018 р. №UHSSDH7NR725MAAA про заборгованість ОСОБА_2 в розмірі 13825,13 грн., насить ознаки споживчого перевищення ліміту по платіжній картці «Універсальна».

При цьому, як вбачається з інформаційної довідки від 18.06.2018 р. №128019335 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, у власності відповідача ОСОБА_2 є: квартира 57,56 кв.м. (АДРЕСА_1) та земельна ділянка 0,7501 га. (кадастровий НОМЕР_7, Бориспільський район, с/рада Головурівська, для ведення особистого селянського господарства), яка придбана ним 14.09.2016 р. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, якою визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, при визначенні розміру аліментів суд враховує: наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем на підтвердження розміру фактичних витрат на забезпечення сина надано суду розрахунок, який підтверджується копіями чеків, квитанцій, договорів.

Відповідач є працездатною особою, за станом здоров'я може працювати та отримувати дохід. В 2016 р. відповідач придбав нерухоме майно.

Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина, у спростування зазначеного позивачем, відповідачем суду не надано.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України.

Судом встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів. Позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними повністю, підтверджені належними доказами.

Суд зважає, що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків.

Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання малолітнього сина сторін, враховуючи, що позивач несе витрати по утриманню і не має достатніх коштів для забезпечення потреб дитини з врахуванням: віку дитини, стану здоров'я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров'я та відпочинок, а відповідач зобов'язаний утримувати сина до досягнення повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання дитини обома батьками.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2000,00 грн. щомісяця, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дітей.

Судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Керуючись ч. 2 ст. 51 Конституції України, Законом України «Про охорону дитинства», п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст.ст. 141, 150, 155, 180-184, 191 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІПН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 02.02.2018 р. та до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІПН НОМЕР_1), на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

СУДДЯ: Кушнір С.І.