МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/1522/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Пасічник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_3, який дії у своїх інтересах, та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

У липні 2016р. Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний банк» (далі-ПАТ «ВіЕйБіБанк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанкСлавкіної М.А. звернулося до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що 07 серпня 2006 року між ВАТ «ВіЕйБіБанк», правонаступником якого єПАТ «ВіЕйБіБанк» та ОСОБА_7 було укладено Кредитний договір №140/06ф від 07 серпня 2006 року (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит в розмірі 12000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 06 серпня 2011 року.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором №140/06ф від 07 серпня 2006 року між ВАТ «ВіЕйБіБанк»та ОСОБА_6 був укладений іпотечний договір від 08 серпня 2006 року, згідно умов якого остання передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6 на праві власності.

Позивач зазначав, що свої зобов'язання за Кредитним договором №140/06ф від 07 серпня 2006 рокувін виконав, надавши ОСОБА_7 кредит в розмірі 12000,00 доларів США, але остання у порушення умов Кредитного договору, свої зобов'язання належним чином не виконала, тому позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 березня 2011 року з ОСОБА_7 на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитом в розмірі 65625,64 грн.

Позивач стверджував, що станом на 13 червня 2016 року заборгованість за кредитним договором не погашена та складає 489574,58грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 ухиляється від належного виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором №140/06ф від 07 серпня 2006 року, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 перед ПАТ «ВіЕйБіБанк»за Кредитним договором №140/06ф від 07 серпня 2006 року в розмірі 489574,58 грн., з яких по кредиту -7800 доларів США , за відсотками - 8814,67 доларів США; штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 73952,91 грн., звернути стягнення на належний ОСОБА_6 предмет іпотеки -однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, шляхом його продажу ПАТ «ВіЕйБіБанк» від свого імені будь-якій особі -покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним) експертом на стадії оцінки майна під час його реалізації у порядку, передбаченому ст.38 Закону України «Про виконавче провадження», з наданням ПАТ «ВіЕйБіБанк» всіх прав продавця.

З змісту довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеської області від 29 липня 2017 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_6 була знята з обліку 21 січня 2011 року в зв'язку зі смертю а/з №4241 від ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.53).

Ухвалою суду від 01 листопада 2016 року було витребувано з Сьомої одеської державної нотаріальної контори копію спадкової справи до майнаОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.71).

Ухвалою суду від 18 квітня 2017 року було витребувано з П'ятої одеської державної нотаріальної контори копію спадкової справи до майнаОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.111).

Ухвалою суду від 30 листопада 2016 року за заявою ОСОБА_8, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог був залучений ОСОБА_8, батько померлої та опікун малолітнього ОСОБА_4, рідного сина померлої (а.с.63,64,79).

Ухвалою суду від 14 березня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог був залучений орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (а.с.104).

Ухвалою суду від 14 червня 2017 року явка представникаПАТ «ВіЕйБіБанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» Славкіну М.А. в судове засідання була визнана обов'язковою (а.с.140).

Ухвалою суду від 31 серпня 2017 року до участі у справі в якості правонаступників ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 були залучені ОСОБА_8, який дії в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 та ОСОБА_5(а.с.154).

Представник ПАТ ««ВіЕйБіБанк», у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, раніше надав заяву про підтримання позовних вимог,просив суд їх задовольнити у повному обсязі та слухати справі за його відсутністю (а.с.89).

Представник ОСОБА_8, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, діючий за ордером та договором від 22 грудня 2017 року в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні, надав відзив на позов (а.с.189,190,191,192).

Відповідачка ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБіБанк», задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються главою 71 розділу 111 книги п'ятої, главами 84, 86, 87 книги шостої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.

Встановлено, що ПАТ «ВіЕйБіБанк», як правонаступник ВАТ «ВіЕйБіБанк», за всіма правами та обов'язками, є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки.

З матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2006 року між ВАТ «ВіЕйБіБанк», правонаступником якого єПАТ «ВіЕйБіБанк» та ОСОБА_7 було укладено Кредитний договір №140/06ф від 07 серпня 2006 року, відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит в розмірі 12000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 06 серпня 2011 року (а.с.10-14).

В якості забезпечення виконання ОСОБА_7 зобов'язань за Кредитним договором №140/06ф від 07 серпня 2006 року між ВАТ «ВіЕйБіБанк»та ОСОБА_6 був укладений іпотечний договір від 08 серпня 2006 року, згідно умов якого остання передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6 на праві власності (а.с.17-22).

Встановлено, що ПАТ «ВіЕйБіБанк»свої зобов'язання за Кредитним договором №140/06ф від 07 серпня 2006 рокувиконав, надавши ОСОБА_7 кредит в розмірі 12000,00 доларів США, але остання у порушення умов Кредитного договору свої зобов'язання належним чином не виконала.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2011 року з ОСОБА_7 на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитом в розмірі 21098,01 грн. (а.с. 41- 42).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.95).

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 2006 року і яка була передана останньою в іпотеку відповідно до іпотечного договору від 01 серпня 2006 року (а.с.125 звор.-126).

04 серпня 2006 року право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано в КП «МБТІ та РОН», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.125).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є ОСОБА_8, батько померлої, ОСОБА_4 рідний син померлої, ОСОБА_5, мати померлої, що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про шлюб (а.с. 117 звор.,118,118 звор.).

Встановлено, що спадкоємці першої черги за законом: ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6, шляхом звернення в установлений законом строк, а саме 04 травня 2011 року до П'ятої одеської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с.115 звор.,116, 117).

Встановлено, що розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №92/01-06 від 12 березня 2011 року малолітньому ОСОБА_4 було надано статус дитини-сироти (а.с.122).

Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №120/01-06 від 25 березня 2011 року над малолітнім ОСОБА_4 була встановлена опіка та був призначений опікун, рідний дід- ОСОБА_8 (а.с.121).

Згідно довідки про склад сім'ї та реєстрацію від 02 червня 2016 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований з 2008 року малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є рідним сином ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.64,68,123).

Судом встановлено, що в матеріалах спадкової справи відсутні вимоги ПАТ «ВіЕйБіБанк» до спадкоємців ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України. (статті 1231 ЦК України).

Згідно ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого та нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені ст. 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

За змістом ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до правової позиції, яка висловленої Верховним Судом України в постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-1286 цс15 правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 не була позичальником за кредитним договором, а була тільки майновим поручителем, тобто іпотекодавцем.

Відповідно до ст.11 Закону України про іпотеку майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

31 серпня 2017 року через канцелярію суду надійшла заява ОСОБА_8 про застосування строку позовної давності (а.с.157).

06 листопада 2017 року через канцелярію суду надійшла заява ОСОБА_5 про застосування строку позовної давності (а.с.173).

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судом встановлено, що кінцевий термін погашення кредиту за кредитним договором №140/06ф від 07 серпня 2006 року, укладеного між ВАТ «ВіЕйБіБанк», правонаступником якого єПАТ «ВіЕйБіБанк» та ОСОБА_7 - 06 серпня 2011 року.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_7 за кредитом вбачається, що остання не виконувала умови кредитного договору з липня 2008 року (а.с.7-9).

За рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2011 року з ОСОБА_7 на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитом в розмірі 21098,01 грн., яка на час звернення до суду з зазначеним позовом останньою не погашена.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» , в редакції яка діяла на час укладення договору іпотеки - у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону .

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Вказаним рішенням було встановлено, що позивач направив 26 лютого 2008 року позичальнику вимогу про дострокове виконання погашення заборгованості і попередження про звернення стягнення на майно у разі невиконання вимоги.

Таким чином, позивач змінив строк виконання основного зобов'язання з 06 серпня 2011 року на 26 лютого 2008 року.

За таких обставин, суд вважає, що строк позовної давності сплив 26 березня 2011 року.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позов до іпотекодавця ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та яка була замінена правонаступниками був пред'явлений тільки 18 липня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Про зазначені обставини додатково свідчить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2011 року, яке відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК має преюдиціальне значення.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За таких обставин, суд зобов'язаний застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності і відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір у справі складає 1378,00 грн., який сплачений позивачем при зверненні до суду. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, то судовий збір не повертається (а.с.6).

Керуючись ст. ст. 257, 610, 611, 1258, 1261,1268, 1281,1282 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 133, 139, 140, 141, 259, 264 ЦПК України, ст. ст. 4,5,7,12, 33, 35, 37-39 Закону України «Про іпотеку», суд

вирішив:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_3, який дії у своїх інтересах, та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя О.М. Сегеда