Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1046/18 Головуючий у 1-й інстанції: Кулик В.Б.
Є.У.№ 333/3949/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий: Кочеткова І.В.,

судді: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу надміру виплаченої пенсії,

за апеляційною скаргою Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року Шевченківське обєднане УПФУ м. Запоріжжя звернувся до суду з вищевказаним позовом. Зазначав, що відповідач ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». У листопаді 2016 року після ретельної перевірки матеріалів пенсійної справи було встановлено, що при обчисленні пенсії ОСОБА_3 було невірно проведено розрахунок страхового стажу, у звязку з чим переплачено пенсію у сумі 4 000 грн. 46 коп., яку просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_3 подала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просила скаргу відхилити, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що переплата пенсії відповідачу виникла не у зв'язку із рахунковою помилкою зі сторони позивача та останнім не доведено факт недобросовісного набуття відповідачкою отриманих коштів.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду у Шевченківському обєднаному управлінні Пенсійоного фонду України та отримує пенсію за віком у розмірі 1 746 грн.83 коп. на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». У листопаді 2016 року після ретельної перевірки матеріалів пенсійної справи Пенсійним управлінням було встановлено, що при обчисленні пенсії було невірно розраховано страховий стаж, у результаті чого утворилася переплата у пенсії за період з 01.12.2013 р. по 30.11.2016 р. в загальній сумі 4 000, 46 грн.

Згідно розпорядження від 18.04.2017 року № 169447 після приведення у відповідність розрахунку ОСОБА_3 за матеріалами пенсійної справи змінився розрахунок пенсії та її розмір.

Згідно з Рішенням комісії від 25.05.2017 року №14 про призначення пенсії в управлінні взято на облік переплату пенсії у сумі 4000, 46 гривень, про що управлінням було повідомлено ОСОБА_3 Згідно заяви ОСОБА_3 остання відмовилась від добровільного повернення суми надміру виплаченої їй пенсії.

Згідно ст. 11 ЦПК України ( в редакції Закону на час вирішення справи судом першої інстанції) суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України (в редакції закону на час вирішення справи) кожна сторона судового процесу зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонерам добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду або в судовому порядку.

Зі змісту вище викладеної статті випливає, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

За вимогами ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

У зазначеній нормі права відсутнє визначення поняття «рахункова помилка». У Кодексі законів про працю України міститься згадка про лічильну помилку при виплаті заробітної плати, що на думку колегії суддів є синонімічним до поняття «рахункова помилка».

У постанові Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 2009 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надається роз'яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належить неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період, тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем не доведено, що переплата пенсії сталася внаслідок рахункової помилки та що відповідач набуваючи переплату у сумі 4 000,83 грн. діяв недобросовісно.

Неправильне визначення пенсійним фондом страхового стажу не може вважатись рахунковою помилкою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки відсутній факт недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів, які є пенсійною виплатою та не встановлено й наявності рахункової помилки, то відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постановах від 2 липня 2014 року (справа 6-91 цс 14) та від 22 січня 2014 року (справа 6-151 цс 13), які і обов'язковими для виконання судами всіх інстанцій.

З врахуванням встановлених обставин у справі та зазначених вимог закону суд першої інстанції правильно відмовив позивачу у задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачає.

Докази та обставини, на які посилається УПФУ в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст.268, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: