Справа № 242/1615/18
Провадження № 2/242/848/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Селидівської міської ради Донецької області про встановлення права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в інтересах якого діє ОСОБА_2, звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 у 1991 р. на підставі дозволу на будівництво побудував індивідуальний гараж № 18, розташований за адресою: АДРЕСА_1. На даний гараж 28.09.2017 р. Селидівським бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт. Він звернувся до виконавчого комітету Селидівської міської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу. Рішенням комісії по розгляду питань земельного законодавства Виконкому Селидівської міської ради у надані дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу за адресою: АДРЕСА_1, було відмовлено з причини відсутності правовстановлюючих документів на будівлю гаражу. Просив визнати за ним право власності на капітальний гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Позивач в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явився. Про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій позовні вимоги визнав.

На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що подана позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно дозволу на будівництво, 24.10.1991 р. ОСОБА_1 було надано дозвіл на будівництво індивідуального гаражу АДРЕСА_1 (а.с.52).

На гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1, Селидівським бюро технічної інвентаризації 28.09.2017 р. було виготовлено технічний паспорт (інвентаризаційна справа № 355), виконано експлікацію, складено план гаража та характеристику (а.с.48-51).

Також, було зроблено Висновок про вартість об'єкта оцінки (а.с.54).

З метою узаконення самочинного будівництва позивач звертався до Селидівської міської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_1, для будівництва індивідуального гаражу, але в наданні дозволу було відмовлено (а.с.11).

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо визнання права власності на самочинно збудований гараж на земельній ділянці, що не була відведена особі.

Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Згідно ч.1 ст. 316, ч.1 ст. 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частинами 1,2, 5 статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Однак, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 Постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам дав роз'яснення, що лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови не може вважатися наданням земельної ділянки.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Згідно Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2012 р. № 304, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських

(присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є

технічний паспорт, складений за результатами технічної

інвентаризації.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Так встановлено, що з метою узаконення самочинного будівництва позивач звертався до Селидівської міської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_1, для будівництва індивідуального гаражу, але в наданні дозволу було відмовлено.

Таким чином окрім судового порядку позивач позбавлений можливості захистити свої права та оформити право власності на майно.

Жодних порушень прав інших осіб судом не встановлено, гараж відповідає державним будівельним нормам та стандартам, санітарним та протипожежним нормам, вимогам надійності і безпечної експлуатації, позивач безперервно користується ним з 1991 р.

Виходячи з вищевикладеного та оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити.

Керуючись, ст.ст. 5,12, 13, 81, 141, 259, 262-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, до Селидівської міської ради Донецької області, , юридична адреса: Донецька область, м.Селидове, вул.К.Маркса, 8про встановлення права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на капітальний гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя