Ухвала

13 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 314/5669/16-ц

провадження № 61-44070ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Садівничого товариства «Строитель» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 07 серпня 2018 року в справі за позовом Садівничого товариства «Строитель» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та завданих збитків, заборону вчинення дій, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Садівничого товариства «Строитель» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року Садівниче товариство «Строитель» (далі - СТ «Строитель») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути: з ОСОБА_1 вартість внесків на утримання інфраструктури СТ «Строитель» за період з липня 2013 року по лютий 2017 року в сумі 6 289,25 грн; з ОСОБА_2 - вартість внесків на утримання інфраструктури СТ «Строитель» за період з липня 2013 по лютий 2017 року - 6 125,44 грн, збитки, спричинені неправомірним споживанням електроенергії за період з 01 червня 2014 року по 28 лютого 2017 року - 24 716,90 грн та привласнення труби - в сумі 1 099,26 грн; заборонити відповідачам користуватися об'єктами інфраструктури, а саме: поливною системою, мережею електропостачання, дорогами та іншими, які належать СТ «Строитель» до укладення ними договору на користування об'єктами інфраструктури; заборонити в'їзд на територію СТ «Строитель» авто та мототранспорту під керуванням відповідачів або третіх осіб в їх інтересах до укладення ними договору на користування об'єктами інфраструктури.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співмешканцями, мають дитину, ведуть спільне господарство та проживають на земельній ділянці НОМЕР_2 у СТ «Строитель», яка належить ОСОБА_2, а земельна ділянка НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 Земельні ділянки відповідачі придбали ще в 2006 році, членами СТ «Строитель» не є, відповідних заяв не подавали, згідно з актом ревізійної комісії вступні внески не подавали. Проте в період з квітня 2009 року по 31 березня 2010 року відповідачі користувалися об'єктами інфраструктури, а саме: зрошувальною системою та електропостачанням, дорогами та іншим. ОСОБА_2 мала певну заборгованість, тому її будинок, згідно з рішенням загальних зборів товариства, було відключено від систем водопостачання та електропостачання. Проте ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у той же день самовільно підключили будинок до електромереж. Позивач вважає, що відповідачі своїми неправомірними діями нанесли шкоду товариству.

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до СТ «Строитель», який обґрунтувала тим, що вона є власником земельної ділянки НОМЕР_2 для ведення садівництва у СТ «Строитель» на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, що встановлено в договорі дарування земельної ділянки від 14 жовтня 2006 року, посвідченому приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Сіротенко Г. О. На зазначеній земельній ділянці перебуває її садівничий будинок, електропостачання якого здійснюється на підставі договору. СТ «Строитель» діє на підставі статуту, прийнятого на загальних зборах товариства 02 травня 2000 року. Вона є членом товариства, що підтверджено внесками, оплатою земельного податку та постачанням електричної енергії та води. Вважає, що відключення земельної ділянки та дачного будинку від електропостачання та водопостачання є незаконними. Тому просила визнати неправомірними дії СТ «Строитель» щодо відключення від електропостачання та водопостачання земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,070 га, зобов'язати СТ «Строитель» відновити електропостачання та водопостачання до зазначеної земельної ділянки та стягнути з СТ «Строитель» судові витрати.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 07 серпня 2018 року, в задоволенні позову СТ «Строитель» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано неправомірними дії СТ «Строитель» щодо відключення від електропостачання та водопостачання земельної ділянки НОМЕР_2 площею 0,070 га, СТ «Строитель», розташованої на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, що належить ОСОБА_3 Зобов'язано СТ «Строитель» відновити електропостачання та водопостачання до зазначеної земельної ділянки. Стягнуто з СТ «Строитель» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640 грн.

06 вересня 2018 року СТ «Строитель» подало засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 07 серпня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2018 року (на час подання касаційної скарги) - 1 762 грн.

Ціна позову у даній справі щодо стягнення вартості внесків на утримання інфраструктури за період з липня 2013 року по лютий 2017 року, збитків, спричинених неправомірним споживанням електроенергії за період з 01 червня 2014 року по 28 лютого 2017 року та привласненням труби, становить 38 230,85 грн, що станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100=176 200 грн).

Крім того, заявлено вимоги немайнового характеру, а саме про заборону користування об'єктами інфраструктури, в'їзду на територію СТ «Строитель» авто та мототранспорту під керуванням відповідачів або третіх осіб в їх інтересах до укладення ними договору на користування об'єктами інфраструктури, про визнання неправомірними дій щодо відключення від електропостачання та водопостачання земельної ділянки та зобов'язання відновити електропостачання та водопостачання до земельної ділянки.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанції ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Зазначення у постанові Апеляційного суду Запорізької області від 07 серпня 2018 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для її розгляду судом касаційної інстанції, оскільки такий розгляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Садівничого товариства «Строитель» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 07 серпня 2018 року в справі за позовом Садівничого товариства «Строитель» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та завданих збитків, заборону вчинення дій, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Садівничого товариства «Строитель» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук