АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1437/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Коцюбинський Ю.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Бондаренка С. І., Гончар Н.І., Сіренка Ю.В.

за участю секретаря Торопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Фермерського господарства «Степ» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Коцюбинської Ю.Д., у справі за позовом Фермерського господарства «Степ» до Іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору встановлення емфітевзису, визнання укладеною додаткової угоди, -

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року Фермерське господарство «Степ» звернулося до суду з позовом до Іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору встановлення емфітевзису, визнання укладеною додаткової угоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 21 січня 2008 року між ФГ «Степ» і ОСОБА_3 укладено договір оренди землі загальною площею 4,2828 га, що розташована в адміністративних межах Жашківської міської ради за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1.

Даний договір зареєстровано у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 40 від 15 лютого 2008 року.

Додатковою угодою від 01 серпня 2011 року договір поновлено та встановлено строк його дії терміном до 31 грудня 2017 року.

17 червня 2015 року Іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна» зареєстровано право емфітевзису на вказану ділянку. Пунктом 2.4. договору емфітевзису встановлено початок перебігу емфітевтичного права з 1 січня 2018 року і його закінчення 01 січня 2025 року.

22 січня 2016 року між іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна» та ОСОБА_3 укладено додатковий договір до договору встановлення емфітевзису, яким внесено зміни в договір емфітевзису від 17 червня 2015 року в частині плати за нього та збільшено розмір емфітевтичного права до 50 років, тобто встановлення його до 17 червня 2065 року.

Позивач вважає, що укладення договору про встановлення емфітевтичного права на земельну ділянку суперечить діючому договору оренди ділянки та є порушенням вимог Закону України «Про оренду землі».

У зв'язку з наведеним позивач просив суд визнати недійсним договір емфітевзису від 17 червня 2015 року, з врахуванням додаткового договору від 22 січня 2016 року, укладених між ОСОБА_3 та Іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна» на використання земельної ділянки площею 4,2828 га, розташованої в адміністративних межах Жашківської міської ради за межами населеного пункту, кадастровий номер НОМЕР_1.

Визнати укладеною між ОСОБА_3 та фермерським господарством «Степ» додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки від 21 січня 2008 року, в редакції, викладеній в прохальній частині позову.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2018 року у задоволенні позову ФГ «Степ» відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням судом першої інстанції ФГ «Степ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом вимог матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зокрема зазначає, що орендар у встановлений договором оренди землі 90-денний строк надіслав орендодавцю лист-повідомлення про продовження строків дії договору оренди землі. Відповідь на зазначене повідомлення від власника землі не надходила протягом понад один місяць. Отже мало місце продовження орендних правовідносин з позивачем у цій справі.

Також не відповідає вимогам матеріального права позиція суду першої інстанції щодо можливості самостійного врегулювання сторонами договору встановлення емфітевзису питання застосування до відносин набуття речових прав на земельну ділянку відкладального строку, поскільки нормами ЦК України не передбачено можливості застосування інституту відкладального строку дії угоди в договорі емфітевзису.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено порушень вимог чинного законодавства при укладенні договору встановлення емфітевзису, не встановлено прав позивача, які порушені цим договором, а тому дані вимоги не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 січня 2008 року між ФГ «Степ» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі № 43 загальною площею 4,28 га, що розташована в адміністративних межах Жашківської міської ради (а.с.14-15).

Предметом договору є строкове платне користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Жашківської міської ради.

Пунктом 8 договору оренди землі передбачено, що договір укладено на 5 років, з 21 січня 2008 року до 21 січня 2013 року.

Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Додатковою угодою про поновлення договору оренди землі в адмінмежах Жашківської міської ради від 01 серпня 2011 року встановлено строк дії договору до 31 грудня 2017 року (а.с.16).

17 червня 2015 року за іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна» зареєстровано право емфітевзису на ту ж саму земельну ділянку. Пунктом 2.4. договору емфітевзису встановлено, що емфітевтичноге право за цим договором набирає чинності з 01 січня 2018 року до 01 січня 2025 року (а.с.51-55 ).

27 липня 2017 року ФГ «Степ» направило ОСОБА_3 повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди землі на новий строк (а.с. 17)

27 вересня 2017 року ФГ «Степ» знову направило ОСОБА_3 повідомлення з пропозицією поновлення договору оренди землі на новий строк із доданим проектом додаткової угоди (а.с. 18-19).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду є визнання недійсним договору емфітевзису, оскільки земельна ділянка, яка є предметом договору емфітевзису, на момент звернення до суду перебувала в оренді у позивача.

Відповідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином вбачається, що земельна ділянка, яка є предметом спору, під час дії договору оренди землі була передана в користування відповідно до договору емфітевзису іншій особі, що є порушенням норм діючого законодавства оскільки одна і таж земельна ділянка не може бути передана в оренду або в інший спосіб у користування - одночасно.

Висновки суду першої інстанції, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчать, що при укладенні договору встановлення емфітевзису відповідачами порушено вимоги, які встановлені ЦК України не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Суд приходить до висновку, що позивач надав належні докази на підтвердження позовних вимог, зокрема послався на договір оренди земельної ділянки № 43 від 21 січня 2008 року укладений між ОСОБА_3 і ФГ «Степ», додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 01 серпня 2011 року, згідно яких ОСОБА_3 передала позивачу в оренду строком до 31 грудня 2017 року вище вказану земельну ділянку.

Висновки суду про те, що договір емфітевзису не порушує права позивача, так як виконуватиметься з 01 січня 2018 року, тобто після закінчення строку дії договору оренди укладеного з ФГ «Степ», є помилковими, оскільки оспорюваний правочин позбавляє позивача права на пролонгацію договору оренди землі, що передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Виходячи із приписів статті 33 Закону України «Про оренду землі» позивач має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, а оскільки спірна земельна ділянка, ще під час дії договору оренди землі, передана у користування іншій особі, відповідно до договору емфітевзису, то таким чином позивач не в змозі реалізувати своє законне право на продовження договору оренди землі.

В матеріалах справи наявні докази, що ФГ «Степ» мало намір після закінчення строку договору скористатися переважним правом поновлення його на новий строк, про що орендар і повідомляв орендодавця письмово.

Крім того, згідно п.8 додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки орендна плата, що вноситься орендарем у грошовій формі на момент підписання додаткової угоди збільшилася і була визначена в розмірі 4,5 % від вартості земельної частки (паю), тоді як за попередніми умовами, договору вона складала 1,5 %.

Відповідно до договору встановлення емфітевзису від 17 червня 2015 року вартість емфітевтичного права визначена сторонами також у розмірі 4,5 % від вартості земельної ділянки (паю).

Тому, з огляду на вказані обставини, судом апеляційної інстанції було визнано доведеним факт того, що умови договору встановлення емфітевзису від 17 червня 2015 року не є кращими та сприятливими для власника землі, ніж у додатковій угоді про поновлення договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2011 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, аналіз приведених вище обставин та правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до ст. 4 ЦПК України, статті 15 ЦК України буде порушеним у разі укладання договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднім орендарем про намір реалізувати переважне право.

Таким чином, суд приходить до висновку, що даний спір стосується захисту переважного права одного орендаря перед іншим орендарем на продовження дії договору оренди і на підставі вказаних вище доводів приходить до висновку, що таке право ФГ «Степ» порушене.

Стосовно вимоги ФГ «Степ» про визнання укладеною додаткової угоди, апеляційний суд приходить до наступного.

Права наймача, що встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами (до такого висновку прийшов Верховний Суд України у справі № 6-2540 цс 16 від 23 листопада 2016 року.)

Обставини, встановлені судом у даній справі, свідчать, що позивачем було ініційовано механізм поновлення строку договору оренди, встановлений саме частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», але відповідач ОСОБА_3 не обговорювала запропоновані позивачем умови договору оренди землі, так як більше чим за два роки, ще в 2015 році, уклала договір емфітевзису з іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна».

Крім того, позивач направив пропозицію та додаткову угоду ОСОБА_3 у строк передбачений як договором так і Законом України «Про оренду землі».

Позивач у своїх вимогах просив визнати укладеною між ОСОБА_3 та ФГ «Степ» додаткову угоду до договору оренди землі від 21 січня 2008 року, в якій чітко зазначені всі істотні умови договору оренди землі.

Таким чином, вимоги позивача стосовно відновлення його порушеного переважного права на продовження договору оренди земельної ділянки підлягають до задоволення, шляхом визнання укладеною між ОСОБА_3 та ФГ «Степ» додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки від 21 січня 2008 року в редакції, викладеній в прохальній частині позову, що є невід'ємною складовою даного судового рішення.

Частинами 1, 13 ст. 141, підпунктом в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

З матеріалів справи вбачається, що ФГ «Степ» при подачі позовної заяви сплатило 3200 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 2009 від 28 грудня 2017 року (а.с. 13) та при подачі апеляційної скарги 4800 гривень згідно платіжного доручення № 1013 від 23 липня 2018 року (а.с. 144).

На підтвердження витрат, понесених ФГ «Степ», за надання юридичних послуг щодо проведення консультації, підготовки та подачі апеляційної скарги, участь в судових засіданнях, представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги, копію розрахунку гонорару за надану правову допомогу (а.с. 149-151,155).

Апеляційний суд Черкаської області вважає за необхідне стягнути з Іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» та ОСОБА_3 на користь ФГ «Степ» судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 8000 гривень (3200+4800 грн.) та витрати, понесені ФГ «Степ» на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень, а разом 13000 гривень, відповідно по 6500 гривень з кожного.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, підлягає скасуванню та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Степ» - задовольнити.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 25 червня 2018 року у справі за позовом Фермерського господарства «Степ» до Іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору встановлення емфітевзису, визнання укладеною додаткової угоди - скасувати.

Визнати недійсним договір емфітевзису від 17 червня 2015 року, зі змінами викладеними в додатковому договорі від 22 січня 2016 року, укладеними між ОСОБА_3 та Іноземним підприємством «Агро-Вільд Україна» на використання земельної ділянки площею 4, 2828 га, розташованої в адміністративних межах Жашківської міської ради за межами населеного пункту, кадастровий номер НОМЕР_1.

Визнати укладеною між ОСОБА_3 та фермерським господарством «Степ» додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки від 21 січня 2008 року в редакції, викладеній в прохальній частині позову, що є невід'ємною складовою даного судового рішення.

Стягнути з іноземного підприємства «Агро-Вільд Україна» та ОСОБА_3 по 6500 гривень з кожного на користь Фермерського господарства «Степ» в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат по справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 26 жовтня 2018 року.

Судді