ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/1266/17
провадження № 2/691/84/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області в складі судді Синиці Л.П., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області, матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вільшанка» про відшкодування матеріальної шкоди за користування земельною ділянкою (упущена вигода), -

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

06.10.2017 року ОСОБА_2, позивач у справі, звернувся до суду з позовною вимогою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вільшанка» про стягнення майнових збитків (утрачена вигода) у розмірі 90 центнерів з 1га. або 254,62кг, тобто 25,46тон зерна кукурудзи, та стягнення понесених судових витрат (судовий збір, витрати на надання правової допомоги).

18.10.2017 року позивач уточнив позовні вимоги, в частині назви відповідача.

На обґрунтування позивач зазначив, що являючись власником земельної ділянки площею 2,8292га., розташованої в смт. Вільшана Городищенського району Черкаської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:001:0977, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_3 Городищенської державної нотаріальної контори 27 червня 2017 року та зареєстрованого в реєстрі за №843, був позбавлений права її використання.

До моменту набуття права власності, земельна ділянка належала ОСОБА_4, яка померла 03 жовтня 2006 року, на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЧР№703, виданого згідно рішення Вільшанської селищної ради від 11 лютого 2001 року, за №15, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 04 квітня 2002 року за №23, спадкоємцем якої була її дочка ОСОБА_5, що прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, та близько 10 років знаходилася у користуванні ОСОБА_6, батька, - голови Фермерського господарства «Богатир» на підставі усної домовленості між ним та власниками (бабусею, матір`ю).

Набувши права власності мав намір користуватися, без передачі землі в користування іншим особам, про це знав ОСОБА_6, батько, та засіяти земельну ділянку зерном кукурудзи.

Посівний матеріал придбав у знайомого ОСОБА_7, голови фермерського господарства, підтверджено борговою розпискою від 5 квітня 2017 року, маючи намір розрахуватися із майбутнього урожаю отриманого на земельній ділянці. В подальшому зерно посівної кукурудзи повернув власнику.

Наприкінці квітня 2017 року приїхав на земельну ділянку та виявив, що підїзна дорога до неї відсутня, і дорога і земельна ділянка були засіяні пшеницею суцільним масивом, які ще восени 2016 року засіяло СТОВ «Вільшанка». На наступний день агроном товариства запропонував надати земельну ділянку в оренду. Відмовився. Того ж дня звернувся директор СТОВ «Вільшанка» ОСОБА_8 запропонував сплатити кошти на умовах паю або розрахуватися пізніше зібраним урожаєм. Відмовився, та вимагав припинити незаконне використання земельної ділянки, повернути землю.

СТОВ «Вільшанка» жодних дій не вчинила і продовжувала надалі використовувати земельну ділянку.

Договору оренди, що встановлював право СТОВ «Вільшанка» чи будь-яких інших осіб використовувати земельну ділянку не існує.

З 30 червня 2017 року здійснено неодноразові звернення до Вільшанської селищної ради, до поліції, до прокуратури, до районної державної адміністрації, до вищестоящих обласних органів, щодо притягнення керівництва СТОВ «Вільшанка» до кримінальної відповідальності.

Неотримання з власної земельної ділянки відповідного урожаю кукурудзи, у звязку з неправомірними діями СТОВ «Вільшанка» по використанню землі, порушує право, та предметом предявленого позову є відшкодування матеріальної шкоди (майнового) збитку за користування земельною ділянкою (упущена вигода) без відповідних на те документів. Майновими збитками являються доходи, які реально міг би отримати при звичайних обставинах, якби право не було порушено.

Відшкодування збитків є одним із видів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ОСОБА_9 УЧАСНИКІВ СПРАВИ

09 жовтня 2017 року судом постановлено про відкриття провадження у справі, з призначенням до судового розгляду.

17 листопада 2017 року представником СТОВ «Вільшанка» надано заперечення на позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди за користування земельною ділянкою (упущена вигода).

10 січня 2018 року допитано ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_10, як свідків.

ОСОБА_11 ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

ОСОБА_2, з 27.06.2017 року, є власником земельної ділянки, площею 2,8292 га, кадастровий номер :02:001:0977, розташованої у смт. Вільшані, Городищенського району Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.06.2017 року зареєстрованим в реєстрі за №843, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90650134 від 27.06.2017 року (аркуш справи 9).

До моменту набуття права власності позивачем, земельна ділянка належала ОСОБА_4, яка померла 03 жовтня 2006 року, на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЧР№703, виданого згідно рішення Вільшанської селищної ради від 11 лютого 2001 року, за №15, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 04 квітня 2002 року за №23, спадкоємцем якої була її дочка ОСОБА_5, що прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, близько 10 років знаходилася у користуванні ОСОБА_6, батька позивача, голови Фермерського господарства «Богатир» на підставі усної домовленості з власниками, до збору літнього урожаю, липень 2016 року.

Відповідно до довідки №344/131-17 від 26.09.2017 року виданої Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області, згідно Книги записів державної реєстрації договорів оренди земельної ділянки станом на 01.01.2013 року: :02:001:0977 не зареєстровано в ДЗК (аркуш справи 10).

05.04.2017 року ОСОБА_2 отримав посівне насіння кукурудзи, а саме 100кг. від ОСОБА_7. Кошти в дві тисячі гривень, за дане зерно зобовязується повернути з отриманого урожаю, не пізніше 30 грудня 2017 року (аркуш справи 11).

З квітня-червня 2017 року позивач звертався до Вільшанської селищної ради, до поліції, до прокуратури, до районної державної адміністрації, до вищестоящих обласних органів, щодо захоплення земельної ділянки, яка перебуває у його власності, притягнення керівництва СТОВ «Вільшанка» до кримінальної відповідальності, та за результатами проведених перевірок, щодо обставин викладених у змісті звернень, у діях СТОВ «Вільшанка» ознак кримінального правопорушення не виявлено. Рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання (аркуш справи 11а 21, 58 60).

Управління агропромислового розвитку Городищенської районної державної адміністрації Черкаської області в листі №484/01-04 від 07.12.2017 року надало статистичну інформацію, що середня врожайність кукурудзи по району становить 57,5 Ц/га (аркуш справи 61).

Факту використання земельної ділянки площею 2,8292 га, кадастровий номер :02:001:0977, розташованої у смт. Вільшані, Городищенського району Черкаської області, що з червня 2017 року перебуває у власності ОСОБА_2, позивача у справі, на осінь 2016 року та в подальшому СТОВ «Вільшанка», відповідачем у справі, не встановлено.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач твердить, що СТОВ «Вільшанка» восени 2016 року засіяло земельну ділянку площею 2,8292 га, кадастровий номер :02:001:0977, розташована у смт. Вільшані, Городищенського району Черкаської області, що належить йому на праві власності, без правовстановлюючих документів на її користування, та не бажаючи наприкінці квітня 2017 року припинити використання, шляхом культивації посіяного, незаконно використовуючи землю, завдав майнових збитків (упущена вигода), які міг би отримати, посіявши зерно кукурудзи.

Представник СТОВ «Вільшанка» заперечив щодо позову, та вказав, що позивач не додав до суду жодного належного доказу, який би підтвердив ту обставину, що саме СТОВ «Вільшанка» засіяно земельну ділянку площею 2,8292 га, кадастровий номер :02:001:0977, яка знаходиться в смт. Вільшана, Городищенського району Черкаської області. Твердження безпідставні та необґрунтовані. Відповідачем не використовувалась земельна ділянка, яка належить позивачу. Вказуючи на розміри майнових збитків (утраченої вигоди) позивач не надав до матеріалів позовної заяви належних доказів походження збитків та доказів їх розміру (розрахунок).

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_10 показали, що не володіють інформацією з приводу того, хто восени 2016 року засіяв земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2, а потім зібрав урожай. Суміжними земельними ділянками, на полі, де приблизно розташована земельна ділянка позивача, є одноосібники та землі, які орендує СТОВ «Вільшанка». Земельна ділянка площею 2,8292га, кадастровий номер :02:001:0977, власник ОСОБА_2, не виділена в натурі. З часу наділення землі до осені 2016 року за домовленістю з попередніми власниками земельна ділянка використовувалася ОСОБА_6, батьком позивача. Коли виникли суперечки щодо паю, вересень 2016 року, через заяву до сільської ради ОСОБА_6 відмовився від її використання. СТОВ «Вільшанка» не засіювала, не обробляла земельну ділянку, яка належала ОСОБА_4. ОСОБА_6 та директор СТОВ «Вільшанка», за усною домовленістю, для зручності обмінювалися земельними ділянками, але не земельним паєм позивача.

ОСОБА_12, ЯКІ ЗАСТОСОВУВАВ СУД

Кожен, за нормами ст.41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. ОСОБА_12 приватної власності є непорушним. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, і відшкодування завданих збитків - ст.152 Земельного кодексу України.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, за нормами ч.1 ст.22 ЦК України, має право на відшкодування, та збитками, за ч.2 п.2 цієї статті, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, за нормами ст.1166 ЦК України, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.

За нормами ст.157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють громадяни або юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний дохід - це дохід який би міг одержати власник землі із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового заняття.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій - ст. 12 ЦПК.

Відповідно до ст. ст. 76, 80, 81 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмету доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Проаналізувавши наведені норми законодавства в сукупності з обставинами справи й наявними у ній доказами, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, заслухавши учасників справи, виходячи з предмету спору, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, так як позивач не довів належними та допустимими доказами порушення відповідачем його права на користування власністю, земельною ділянкою, на отримання упущеної вигоди за вказаних обставин.

Відшкодування збитків є заходом цивільно-правової відповідальності, його застосування можливе лише за наявності умов відповідальності, передбачених законом.

Особа, яка вимагає відшкодування збитків, має довести факт: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний звязок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обовязковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати обєктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обовязок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обовязковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України (судова колегія з цивільних справ) від 21.12.2005).

Крім того, позивач у справі про відшкодування упущеної вигоди не розглянув можливість та доцільність призначення судово-економічної експертизи (за наявності довідки Управління агропромислового розвитку Городищенської районної державної адміністрації від 07.12.2017 №484/01-04), яка б встановила факт наявності упущеної вигоди та її розмір.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст.41 Конституції України, ст. ст. 22, 317, 319, 321, 1116 ЦК України, ст. ст. 152, 157 ЗК України, ст. ст. 4, 5, 12-13, 76, 80-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 352-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до СТОВ «Вільшанка» про відшкодування матеріальної шкоди за користування земельною ділянкою (упущена вигода) - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення/отримання рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18 травня 2018 року.

Суддя ОСОБА_13