АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 679/135/18
Провадження № 22-ц/792/1409/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представника апелянта Сорочука О.В., позивача ОСОБА_5

розглянув цивільну справу 679/1610/16-ц за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 червня 2018 року (суддя Базарник Б.І.) у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» про визнання недійсними договорів та стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта та позивача, вивчивши матеріали справи, суд встановив

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Звертаючись до суду ОСОБА_5 зазначав, що 22.07.2017 року між ним та відповідачем були укладені договори №06664, №06664/17, №06666 та №06666/17, згідно яких виконавець - товариство зобов'язується вчинити дії на копіювання, перевірку достовірності інформації, складання договору щодо участі у програмі «КОМФОРТ», надання інформаційних, консультаційних, довідкових послуг з питань участі у програмі та з питань законодавства, вчиняти від імені позивача певні дії спрямовані на отримання позики у сумі 100 000 грн. Позивач вказує, що ним було сплачено товариству 12 платежів на загальну суму 32029,36 грн., проте позику він не отримав. ОСОБА_5 зазначає, що оспорювані ним договори були укладені з порушенням чинного законодавства, адже товариство зобов'язано мати ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, про відсутність якої ОСОБА_5 відомо не було. А тому, позивач просив суд визнати договори №06664, №06664/17, №06666 та №06666/17 укладені 22.07.2018 року між ним та ТОВ «Економкомфорт» недійсними та стягнути за його користь із відповідача 32029,36грн. В.В. зазначав, що 22.07.2017 року між ним та відповідачем були укладені договори №06664, №06664/17, №06666 та №06666/17, згідно яких виконавець - товариство зобов'язується вчинити дії на копіювання, перевірку достовірності інформації, складання договору щодо участі у програмі «КОМФОРТ», надання інформаційних, консультаційних, довідкових послуг з питань участі у програмі та з питань законодавства, вчиняти від імені позивача певні дії спрямовані на отримання позики у сумі 100 000 грн. Позивач вказує, що ним було сплачено товариству 12 платежів на загальну суму 32029,36 грн., проте позику він не отримав. ОСОБА_5 зазначає, що оспорювані ним договори були укладені з порушенням чинного законодавства, адже товариство зобов'язано мати ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, про відсутність якої ОСОБА_5 відомо не було. А тому, позивач просив суд визнати договори №06664, №06664/17, №06666 та №06666/17 укладені 22.07.2018 року між ним та ТОВ «Економкомфорт» недійсними та стягнути за його користь із відповідача 32029,36грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 червня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсними договори №06664, №06664/17, №06666 та №06666/17, що укладені 22.07.2017 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Економкомфорт». Стягнуто із ТОВ «Економкомфорт» на користь ОСОБА_5 32029,36грн. Вирішено питання судових витрат.

Судове рішення мотивоване тим, що послуга, яка надавалася позивачу за своєю суттю є фінансовою послугою у вигляді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах і так як відповідач здійснював відповідний вид діяльності без ліцензії на її здійснення, що суперечить ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тому суд прийшов до висновку про недійсність спірних договорів на підставі ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнув кошти в сумі 32029,36 грн., що сплачені за оспрюваними договорами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ТОВ «Економкомфорт» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вказує, що договори не містять жодної послуги, яка б згідно чинного законодавства відносилась до фінансових. На думку апелянта, суд безпідставно послався на правову позицію Верховного Суду України у постановах від 10.02.2016 року та від 16.03.2016 року, оскільки спірні договори між сторонами були укладені у 2017 році, після зміни виду діяльності товариства. Разом з тим, як зазначає ТОВ «Економкомфорт», судом не було відображено в рішенні докази, що надавалися відповідачем і які повністю спростовують позовні вимоги.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Позивач зазначає, що діяльність відповідача підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, згідно якого адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі є фінансовою послугою і у разі здійснення такої діяльності передбачає отримання ліцензії. Разом з тим, відповідач не надав доказів надання позивачу вищевказаних послуг у сфері права на підтвердження своїх тверджень, а послуги з оформлення оскаржуваних договорів не можуть вважатися послугами у сфері права. Крім того, як вказує ОСОБА_5, ТОВ «Економкомфорт» надає не безвідсоткові послуги., адже за свою діяльність за умовами договорів стягує плату, а саме - розподільчий платіж та виконавчі витрати, що є платою за послуги відповідача.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що із змісту договорів та умов програми "Комфорт" слідує, що послуги, які надаються відповідачем, фактично полягають у створенні адміністративних груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури і відповідно до вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» підлягають ліцензуванню, тоді як відповідач надає їх без відповідної ліцензії.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи 22.07.2017 року між сторонами було укладено договори №06664 та №06666, за умовами яких ТОВ «ЕкономКомфорт» взяло на себе зобов'язання за плату здійснити такі дії як: копіювання та сканування представлених замовником матеріалів і документації; перевірка достовірності наданої замовником інформації у реєстрі судових рішень та за іншими, незабороненими чинним законодавством України, джерелами та інформаційними базами даних; скласти, з урахуванням побажань замовника, Договір та інші необхідні письмові документи щодо його участі у програмі «Комфорт», з дотриманням вимог чинного законодавства; надати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі; надати інформаційні, консультаційні, роз9яснювальні та довідкові послуги з питань податкового, цивільного, фінансового та господарського законодавства, щодо участі замовника у програмі.

На підставі зазначених вище договорів (№06664 та №06666) ОСОБА_5 зобов'язаний прийняти умови договорів та послуги в розмірі по 9900грн. по кожному договору. (а.с.7 , 14)

В цей же день, виконуючи умови договорів №06664 та №06666 від 22.07.2017 року, між ОСОБА_5 та ТОВ «ЕкономКомфорт» укладено договори №06664/17 та №06666/17, за умовами яких виконавець зобов'язується за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на отримання ним позики, розмір якої визначений в Додатку №1 о Договору в тому числі: включати замовника до складу програми «Комфорт»; присвоїти та повідомити замовнику персональний код у програмі; організовувати та проводити Розподіли Свідоцтв; здійснювати весь необхідний об'єм документообігу та листування щодо участі замовника у програмі; здійснювати необхідні юридичні дії та провести оформлення необхідних юридичних документів щодо надання замовнику позики; представляти інтереси замовника в будь-яких державних, судових та інших органах, у підприємствах будь-якої форми власності, а також в органах виконавчої служби з питань, пов'язаних з виконанням Договору; подавати в інтересах замовника заяви (в т.ч. позовні), клопотання та інші необхідні звернення, пов'язанні з виконанням даного Договору; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені Договором та Додатками до нього.

На виконання умов вищезазначених договорів ОСОБА_5 сплачено на користь товариства 32029, 36грн.: по договору №06664 - 9000грн. (квитанція №117 від 22.07.2017 року); по договору №06666 - 9900грн. (квитанція №118 від 22.07.2017 року); по договору №06664/17: 555,56 грн. (квитанція №0.0.832835246.1 від 21.08.2017 року); 2778 грн. (квитанція №0.0.845323471.1 від 11.09.2017 року); 1670 грн. (квитанція №0.0.869481883.1 від 13.10.2017 року); 555,56 грн. (квитанція №0.0.897756761.1 від 21.11.2017 року); 555,56 грн. (квитанція №0.0.921730899.1 від 20.12.2017 року); по договору №06666/17: 555,56 грн. (квитанція №0.0.832833393.1 від 21.08.2017 року); 2778 грн. (квитанція №0.0.845324051.1 від 11.09.2017 року); 1670 грн. (квитанція №0.0.869484296.1 від 13.10.2017 року); 555,56 грн. (квитанція №0.0.897760654.1 від 21.11.2017 року); 555,56 грн. (квитанція №0.0.921730055.1 від 20.12.2017 року).

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України).

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

В силу ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 лютого 2016 року (справа № 6-2389цс15), за змістом ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та ст. 34 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг»(набрав чинності 8 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено її п. 11-1 відповідно до якого фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до п.п. 3, 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 8 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Виконуючи вимоги вказаного вище Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, як уповноважений державний орган, 9 жовтня 2012 року розпорядженням № 1676 затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

У цих Ліцензійних умовах закріплено визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність цих груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.

Відповідно до п. 1.2 розділу І Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

В силу п. 1.5 розділу І Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг відповідно до цих Ліцензійних умов.

Оскільки у справі, що переглядається, спірні договори укладено 22 липня 2017 року, тобто коли закон передбачав отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що товариство при укладенні оспрюваних договорів порушило норми діючого законодавства. Також судом першої інстанції вірно враховано, що метою позивача було отримання саме позики і без укладення 22.07.2017 року оспорюваних договорів №06664/17 та №06666/17, позивачу самі по собі не були потрібні послуги, що зазначені у спірних договорах №06664 та №06666 від 22.07.2017 року.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення встановлено одні обставини, а висновок суду є протилежним встановленим обставинам, колегія суддів вважає їх безпідставними, адже суд першої інстанції виходив з того, що послуги, які надаються товариством , фактично полягають у створенні адміністративних груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та /або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури і відповідно до вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» підлягають ліцензуванню, тоді як відповідач надає їх без ліцензії.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення процитовані предмети інших договорів, редакція яких існувала до квітня 2015 року заслуговують на увагу, однак це порушення не призвело до невірного вирішення справи по суті.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що послуги, які надаються ТОВ «Економкомфорт» не відносять до фінансових послуг та не потребують ліцензування, суперечать вимогам закону. Зокрема, нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», п. 1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов'язковість ліцензування діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Разом з тим, як слідує із змісту оспорюваних договорів, що укладені між позивачем та ТОВ «Економкомфорт», програма товариства формується виключно на коштах його учасників, без залучення коштів товариства і оплата товарів здійснюється за кошти, внесені учасниками, тобто така діяльність містить усі ознаки фінансової послуги та потребує ліцензування.

На думку судової колегії, доводи апеляційної скарги щодо невідображення в судовому рішенні доказів, що були надані представником ТОВ «Економкомфорт» є такими, що заслуговують на увагу, однак довідка «ЖРУ ПАТ Полтава - банк» №950/4 від 14.03.2017 року, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, бланки договорів та додатків до договорів (а.с. 48, 55-61, 65) не є належними, достовірними та достатніми доказами того, що товариством при укладенні оспорюваних договорів не порушено вимог закону про необхідність ліцензування його діяльності, а саме: залучення коштів учасників програми «Комфорт», здійснення оплати товарів за кошти учасників, проведення розподілу права на отримання товару.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції проігноровано Розпорядження Нацкомфінпослуг №5555 від 31.03.2006 року та п. 1.2. Ліцензійних умов є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення судом враховані положення зазначених нормативно - правових актів, а апелянт не погоджується саме із кінцевим висновком суду про підставність позову.

Не спростовують висновків суду й посилання апелянта на судові рішення адміністративних судів у справі за позовом ТОВ «Економкомфорт» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про скасування постанови, оскільки у них йдеться про оскарження постанови про накладення на ТОВ «Економкомфорт» штрафу і правові підстави для застосування їх до цього спору, в порядку статті 81 ЦПК України, відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Економкомфорт» залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Судді: (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. Пєнта

(підпис) О.І.Талалай

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк