КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи 761/44077/17

провадження № 22-ц/824/636/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 березня 2018 року, ухвалене у складі судді Притули Н.Г., у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 24 грудня 2015 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6 580 грн. 81 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 18% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця шляхом здійснення позичальником щомісячного платежу.

Відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного внесення платежів за договором не виконав, внаслідок чого станом на 14 листопада 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 11 696 грн. 69 коп., яка включає заборгованість за кредитом у розмірі 5 454 грн. 60 коп., заборгованість за процентами у розмірі 1 439 грн. 89 коп., заборгованість по пені та комісії у розмірі 3 272 грн. 70 коп. та штраф, передбачений пунктом 2.2 Генеральної угоди, у розмірі 1 529 грн. 50 коп.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 24 грудня 2015 року у розмірі 11 696 грн. 69 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12 березня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення ст.1053 ЦК України, яка регулює новацію боргу у позикове зобов'язання, оскільки у зв'язку з укладенням між сторонами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 24 грудня 2015 року первісні зобов'язання позичальника за укладеними кредитними договорами від 15 липня 2013 року та від 08 квітня 2013 року, не припинилися. При підписанні Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 24 грудня 2015 року відповідач підтвердив, що має заборгованість за цими кредитними договорами, яка не є предметом спору. Також судом першої інстанції не враховано, що здійснюючи платежі до липня 2016 року, відповідач визнавав борг за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 24 грудня 2015 року, факт укладення якої у суді не заперечував та не оспорював розмір боргу, визначений позивачем у розрахунку.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 грудня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов'язань за кредитними договорами № SAMDN7948 від 15 липня 2013 року та № SAMDN9963 від 08 квітня 2013 року, а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Згідно з пунктами 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3 Генеральної угоди, сторони погодили за кредитним договором від 15 липня 2013 року зменшити розмір заборгованості, яка виникла у період з дати надання кредиту, а саме проценти на 55 грн. 03 коп., комісію на 198 грн. 97 коп. та штраф на 1021 грн. 05 коп.; визначили, що заборгованість за цим договором становить 2007 грн. 69 коп., остання дата погашення заборгованості - 31 грудня 2018 року.

Відповідно до пунктів 1.2.1, 1.2.2, 1.2.3 Генеральної угоди, сторони погодили за кредитним договором від 08 квітня 2013 року зменшити розмір кредитної заборгованості, яка виникла за період з дати надання кредиту, а саме проценти на 254 грн.; визначили, що заборгованість за вказаним договором становить 5 023 грн. 12 коп., остання дата погашення заборгованості - 31 грудня 2018 року.

Відповідно до пункту 2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику ОСОБА_1 строковий кредит у розмірі 6 580 грн. 81 коп. на строк 36 місяців з 24 грудня 2015 року по 31 грудня 2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказаній в заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця. Позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 238 грн. 75 коп. для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, процентами, а також інших витрат відповідно до Умов і правил. Останнє погашення заборгованості повинно бути здійснено не пізніше 31 грудня 2018 року.

Згідно з пунктом 2.10 Генеральної угоди позичальник доручає банку без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту у сумі 450 грн. на будь-який рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду первісні кредитні договори № SAMDN7948 від 15 липня 2013 року та № SAMDN9963 від 08 квітня 2013 року, виписки по рахунках, докази отримання відповідачем грошових коштів у сумі 6580 грн. 81 коп. Також суд зазначив, що з наданих позивачем документів неможливо встановити чи є припиненими первинні зобов'язання та дійшов висновку, що Генеральна угода від 24 грудня 2015 року не відповідає вимогам ч.2 ст.1053 ЦПК України, якою встановлено, що заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики.

З цими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За приписами ч.ч.3, 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості, яка виникла у зв'язку з неналежним виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов'язань щодо своєчасного внесення платежів за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 24 грудня 2015 року, а не стягнення заборгованості, яка виникла за кредитними договорами № SAMDN7948 від 15 липня 2013 року та № SAMDN9963 від 08 квітня 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладення між сторонами Генеральної угоди від 24 грудня 2015 року та наявної заборгованості відповідача ОСОБА_1 у зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань щодо своєчасного внесення платежів за Генеральною угодою, ПАТ КБ «ПриватБанк» надало завірену копію Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 24 грудня 2015 року, посвідчену особистим підписом відповідача, витяг з Умов і правил надання банківський послуг, розрахунок заборгованості, який складений відповідальною особою ПАТ КБ «ПриватБанк» та скріплений печаткою банку (а.с.3-29). Згідно умов Генеральної угоди від 24 грудня 2015 року проведена реструктуризація заборгованості за кредитними договорами №SAMDN7948 від 15 липня 2013 року та №SAMDN9963 від 08 квітня 2013 року, розмір заборгованості за кредитним договором від 15 липня 2013 року зменшено до 2007 грн. 69 коп., розмір заборгованості за кредитним договором від 08 квітня 2013 року зменшено до 5 023 грн. 12 коп., позичальник ОСОБА_1 зобов'язався до 31 грудня 2018 року погасити зазначену заборгованість за вказаними кредитними договорами на умовах, визначених цією Генеральною угодою. Водночас, підписання даної Генеральної угоди не є рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника (пункт 1.6 Генеральної угоди).

Однак, відповідач ОСОБА_1 всупереч вимогам ст.ст.12, 81 ЦПК України не надав доказів на спростування наведених обставин, що свідчить про визнання ним існуючого боргового зобов'язання.

Також судом першої інстанції не враховано, що укладення між сторонами Генеральної угоди від 24 грудня 2015 року не свідчить про новацію, оскільки кредитні правовідносини між сторонами не змінювалися та зобов'язання відповідача з повернення суми боргу не припинилися, а відтак положення ст.1053 ЦК України, яка регулює новацію боргу у позикове зобов'язання, на спірні правовідносини не поширюються.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково послався на висновки, викладені Верховним Судом у своїй постанові від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц, оскільки у вказаній справі Верховний Суд дійшов висновку, що посилання заявника на неправильне застосування судом положень ст.1053 ЦК України не мають правового значення, оскільки такими обставинами суди відмову у позові не мотивували.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, внаслідок чого відлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 24 грудня 2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов'язань за кредитними договорами № SAMDN7948 від 15 липня 2013 року та № SAMDN9963 від 08 квітня 2013 року, а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Згідно з пунктами 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3 Генеральної угоди, сторони погодили за кредитним договором від 15 липня 2013 року зменшити розмір заборгованості, яка виникла у період з дати надання кредиту, а саме проценти на 55 грн. 03 коп., комісію на 198 грн. 97 коп. та штраф на 1021 грн. 05 коп.; визначили, що заборгованість за цим договором становить 2007 грн. 69 коп., остання дата погашення заборгованості - 31 грудня 2018 року.

Відповідно до пунктів 1.2.1, 1.2.2, 1.2.3 Генеральної угоди, сторони погодили за кредитним договором від 08 квітня 2013 року зменшити розмір кредитної заборгованості, яка виникла за період з дати надання кредиту, а саме проценти на 254 грн.; визначили, що заборгованість за вказаним договором становить 5 023 грн. 12 коп., остання дата погашення заборгованості - 31 грудня 2018 року.

Відповідно до пункту 2.1 Генеральної угоди банк надає позичальнику ОСОБА_1 строковий кредит у розмірі 6 580 грн. 81 коп. на строк 36 місяців з 24 грудня 2015 року по 31 грудня 2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказаній в заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця. Позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 238 грн. 75 коп. для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, процентами, а також інших витрат відповідно до Умов і правил. Останнє погашення заборгованості повинно бути здійснено не пізніше 31 грудня 2018 року.

Згідно зі ст.ст.212, 611, 651 ЦК України, у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у цій Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше ніж на 31 день за зобов'язаннями, строк виконання яких не настав, сторони дійшли згоди, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з часу виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує штраф у розмірі 1529 грн. 50 коп. (пункт 2.2 Генеральної угоди).

Відповідач погодився, що ця Генеральна угода разом зі запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами і правилами, Тарифами складає між ним і банком кредитний договір, що підтверджується його підписом в Генеральній угоді (а.с.5).

Відповідно до пункту 1.1.5.25 Умов і правил надання банківських послуг за несвоєчасну оплату послуг, передбачених даним договором, Умовами і правилами позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який платиться пеня, за кожний день прострочення (а.с.16).

У зв'язку з порушенням ОСОБА_1 зобов'язань за Генеральною угодою станом на 14 листопада 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 11 696 грн. 69 коп., яка включає заборгованість за кредитом у розмірі 5 454 грн. 60 коп., заборгованість за процентами у розмірі 1 439 грн. 89 коп., заборгованість по пені та комісії у розмірі 3 272 грн. 70 коп. та штраф, передбачений пунктом 2.2 Генеральної угоди, у розмірі 1 529 грн. 50 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості та доданою ПАТ КБ «ПриватБанк» до апеляційної скарги випискою по особовому рахунку, з яких вбачається, що ОСОБА_1 періодично погашав заборгованість за Генеральною угодою та останній платіж здійснив 11 липня 2016 року (а.с.3, 59-60).

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов'язання за Генеральною угодою від 24 грудня 2015 року щодо своєчасного внесення платежів, внаслідок чого виникла заборгованість у вказаному вище розмірі, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача відповідно до положень Генеральної угоди і ст.526 ЦК України, та відповідно, задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки при його ухвалені судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в силу ст.ст.374, 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позову та апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у загальному розмірі 4 000 грн. (1 600 + 2 400) (а.с.36, 61).

Оскільки апеляційний суд ухвалює нове рішення і позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольняє, тому з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 24 грудня 2015 року у розмірі 11 696 грн. 69 коп., яка включає заборгованість за кредитом у розмірі 5 454 грн. 60 коп., заборгованість за процентами у розмірі 1 439 грн. 89 коп., заборгованість по пені та комісії у розмірі 3 272 грн. 70 коп. та штраф, передбачений пунктом 2.2 Генеральної угоди, у розмірі 1 529 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 4 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2018 року.

Головуючий С.М. Верланов

Судді: М.В. Мережко

С.І. Савченко