Апеляційне провадження № 22-ц/796/5638/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 753/8586/18

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Шахової О.В.( суддя-доповідач), БіличІ.М., Вербової І.М., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4,

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановлену 15 травня 2018 року під головуванням судді Коренюка А.М. в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_4 (до відкриття провадження у справі за його позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/9 частку житлового будинку) звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, яку обґрунтовував тим, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2014 року затверджено мирову угоду між ним та ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю, а саме: 1/3 будинку АДРЕСА_1, яка позначена в технічному паспорті як кв. № 2 із прилеглими надвірними будівлями та спорудами і належить йому та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалася та набрала законної сили.

В червні 2017 року йому стало відомо, ОСОБА_5, порушивши його майнове право встановлене ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 7.07.2014 та приховавши від реєстратора факт існування вищевказаної ухвали про затвердження мирової угоди, таємно зареєструвала за собою право власності на 1/3 частину будинку.

Оскільки ОСОБА_5 має намір відчужити будинок, в тому числі з урахуванням частини, яка належить йому,що вона не приховує та про що свідчать оголошення в Інтернет мережі, ОСОБА_4 вважає, що існує реальна загроза що належне йому майно буде відчужене третій особі та призведе до утруднення, в разі задоволення його вимог, виконання рішення суду.

З посиланням на викладене, просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно - 1/3 будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову - відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд формально поставився до вирішення його заяви, не врахував дійсні обставини справи, доводи викладені ним в заяві та не надав їм належної оцінки, а тому вважає, що накладення арешту на частину будинку,яка є спільним майном набутим в шлюб, як спосіб забезпечення позовних вимог на час вирішення спору в суді, є єдиним способом запобігти порушенню його прав та не спричинить жодних негативних наслідків щодо його застосування.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Представник позивача ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній. Просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_8 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду, оскільки такий висновок суду зроблено без врахування вимог процесуального права, зокрема ст.ст. 149,150 ЦПК України, а також роз'яснень, викладених у Постанові № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1-4, 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Як вбачається з копії позовної заяви, яка міститься у виділених матеріалах, предметом позову ОСОБА_4 є право власності на 1/3 від 1/3 будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. На день подачі позову зазначена частина будинку зареєстрована за відповідачкою ОСОБА_5 (ас.1-4).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що 8 липня 2018 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частку майна відкрито провадження (ас.89).

7.07.2014 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва затверджено між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мирову угоду про визнання майна особистою приватною власністю, а саме: 1/3 будинку АДРЕСА_1, яка позначена в технічному паспорті як квартира № 2 із прилеглими надвірними будівлями та спорудами і належить йому та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності подружжя. За п.п. 2, 3 мирової угоди за ОСОБА_4визнано право власності на 1/3 частини в будинку яка позначена в технічному паспорті як квартира №2 із прилеглими надвірними будівлями та спорудами.

Тобто за ним визначена 1/3 частина майна від загальної 1/3 частини будинку,яке є спільним майном ОСОБА_4та ОСОБА_5 ,набутим ними в шлюбі.

Матеріали позовних вимог не містять інформації про те, що мирова угода від 7 квітня 2014 року виконана. Про невиконання мирової угода в судовому засідання апеляційного суду повідомила також відповідачка ОСОБА_5 та пояснила, що провести реєстрацію мирової угоди неможливо у зв'язку з тим, що не проведений реальний виділ спірного майна яке належить, зокрема позивачу. Вона ж в свою чергу бажає продали лише свою частку,яка складається з двох кімнат та є ізольована від кімнати,яку в мировій угоді визначено ОСОБА_4

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності 16.06.2017 року зареєстрована 1/3 частина житлового будинку, загальною площею 172,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (ас. 21-24).

Подані роздруківки оголошень про продаж спірної частини будинку, зареєстровані 26.07.2018 року підтверджують реальні наміри ОСОБА_5 відчужити спірне майно (ас. ас. 72-84).

Таким чином,зазначені обставини свідчить про наявність між сторонами спору з приводу майна, яке набуте ними в шлюбі і реальний поділ (виділ) якого не проведено.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також унеможливити ефективний захист прав чи інтересів позивача.

Згідно п.1, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Зазначеним вимогам ухвала суду про відмову ОСОБА_4 в задоволені заяви про забезпечення позову не відповідає. Суд послався лише на норми які,регулюють питання про забезпечення позову і свої висновки про те, що суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 260 ЦПК не мотивував та не надав належної правової оцінки обставинам справи та доводам позивача.

З огляду на викладене, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2018 року не можливо визнати законною і вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1.

Згідно статті 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин,що мають значення для справи,які суд першої інстанції визнав встановленими,невідповідність висновків суду,викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 травня 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу наступного змісту.

Заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно - 1/3 будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Стягувач: ОСОБА_4, і.п.н НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1.

Боржник: ОСОБА_5, і.п.нНОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_1.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.09.2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: