РІШЕННЯ

Іменем України

06.09.2018 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої - судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря Потюк В.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про відшкодування шкоди

та зустрічним позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Перша»,

третя особа: ОСОБА_5

про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 85 057 грн. 61 коп. та судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 свої вимоги мотивують тим, що 22 травня 2014 року перехрестя вулиць Наукова-Симоненка у м. Львові відбулось ДТП з вини ОСОБА_3. У наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль «FORD FOCUS», номерний знак НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень, на загальну суму 85 057 грн. 61 коп. Оскільки відповідач відмовляються відшкодувати завдану шкоду в добровільному порядку, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов, та в процесі розгляду справи уточнив позовні вимоги, та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 в його користь моральну шкоду, спричинену дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 10 000 грн. та стягнути із ПрАТ «Страхова Компанія «Перша» в його користь матеріальну шкоду, що становить 24 511 грн. 45 коп. та судові витрати

Відповідач ОСОБА_3 свої вимоги мотивують тим, що 22 травня 2014 року перехрестя вулиць Наукова-Симоненка у м. Львові відбулось ДТП з вини ОСОБА_1. У наслідок даної дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль «Mazda-6», номерний знак НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень, на загальну суму 24 511 грн. 45 коп. Оскільки між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова Компанія «Перша» було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АВ/2185692), терміном дії з 11.08.2013р. по 10.08.2014 року, яким застраховано цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «FORD FOCUS TREND», реєстраційний номер НОМЕР_1, тому вважає, що з ПрАТ «Страхова Компанія «Перша» підлягає стягненню завдана йому майнова шкода в сумі 24 511 грн. 45 коп.

Крім цього, йому заподіяно моральну шкоду ОСОБА_1, яка полягає у завданні його такої шкоди в результаті ДТП як при безпосередньо так після нього, отримав страх, нервовий стрес, удар голови, негативні емоції та переживання з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання зусиль для його відновлення. Також його пригнічує, що відповідач добровільно відшкодувати завданий збиток не хоче, призводить до додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів з приводу поновлення свого порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача. Моральну шкоду оцінює у розмірі 10 000 гривен. Оскільки відповідачі відмовляються відшкодувати матеріальну та моральну шкоду в добровільному порядку, просять позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали аналогічні пояснення викладеним у первісному позові. Просять первісний позов задоволити. Проти зустрічного позову заперечують з підстав того, що в даному ДТП є вина відповідача ОСОБА_3, а тому шкода підлягає стягнення з останнього. В зустрічному позові просять відмовити.

Відповідач та його представник у судовому засідання заперечили повністю позов ОСОБА_1 та просили відмовити в задоволенні такого позову. Зустрічний позов підтримали повністю, надали пояснення аналогічні викладеним у зустрічному позові та до заяви про уточнення зустрічної позовної заяви, просили зустрічний позов задоволити

Представник відповідача ОСОБА_6 «Страхова Компанія «Перша» у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, не зявився. В письмових запереченнях від 08.07.2016 року проти позову заперечив, просить у задоволенні зустрічного позову до ПрАТ «Страхова Компанія «Перша» відмовити, оскільки підстав для задоволення такого позову не має та просить справу слухати без його участі. Тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечив представник позивача

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позови, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, суд приходить до висновку, що слід відмовити в первісному позові, а зустрічний позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 22 травня 2014 року близько 17:00 год. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «FORD FOCUS», номерний знак НОМЕР_1, при проїзді регульованого перехрестя вулиць Наукова-Симоненка у м.Львові проявив неуважність до дорожньої обстановки, проїхав дане перехрестя на заборонений сигнал світлофора (червоний), що призвело до зіткнення з транспортним засобом «Mazda-6», номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, в результаті чого пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, а транспортні засоби технічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 8.7.3 (е), 8.10, 2.3 (б) Правил дорожнього руху України.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 щодо своєї вини у спричиненні даної дорожньо-транспортної пригоди, така встановлена поясненнями сторін, долученими до справи та оглянутими в судовому засіданні матеріалами справи про адміністративне правопорушення №464/1161/15-п, провадження №3/464/703/15, з яких вбачається, що за дії вказаного числа постановою Сихівського районного суду м. Львова від 05.08.2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 28.09.2015 року постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 05.08.2015 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Із оглянутих в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження №0000358 вбачається, що за результатами розслідування такого постановою слідчого СВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області Кушпіта А.В., встановлено, що причиною настання ДТП стало порушення ОСОБА_1 вимог розділу 1, п.1.5, розділу 2, п.2.3(б), (д), розділу 8, п. 8.7.3, (е) та розділу 8, п.8.10 Правил дорожнього руху України, які виразилися у тому, що він був неуважний до дорожньої обстановки, своїми діями створив загрозу безпеці руху, при проїзді регульованого перехрестя вулиць Наукової Симоненка проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «Mazda-6», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд вважає вищевказаними постановами встановленою наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 22 травня 2014 року о 17:00 год. на перехресті вулиць Наукова-Симоненка у м. Львові, а відтак відсутність вини іншого учасника цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити оскільки останнім, в обґрунтування заявлених вимог, не надано суду жодних доказів, які б доводили наявність вини відповідача ОСОБА_3 у вчиненні даної ДТП, а всі докази, які зібрані в процесі судового розгляду та досліджені в судовому засіданні обєктивно доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні цієї ДТП та спричиненні ОСОБА_3 шкоди, завданої пошкодженням його транспортного засобу Mazda-6», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а такожшкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року із змінами, внесеними Постановами №7, від 08.07.1994 року, №9 від 24.10.2003 року, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розяснено, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

У відповідності до положень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (п.4) «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 6 цієї Постанови визначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху).

Встановлено, що автомобілем марки «FORD FOCUS», реєстраційний номер НОМЕР_3, ОСОБА_1 управляв на відповідній правовій підставі, а відтак є відповідальним за відшкодування спричиненої шкоди у звязку із ДТП.

Згідно з рахунку-фактури №7 від 31 березня 2015 року, акту виконаних робіт №5 від 05 травня 2015 року, видані СПД ФО «Батора Ігор Іванович» , квитанції до прибуткового касового ордера №5 від 15.05.2015 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 поніс витрати на придбання запасних частин та ремонт автомобіля НОМЕР_4, в розмірі 24 511 грн. 45 коп., які підлягають відшкодуванню позивачу з врахуванням встановлених Законом вимог.

Разом з тим, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулюються відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямовуються на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У відповідності до п. 1.1 ст. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальники юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиком договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоровю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Потерпілими, згідно п.1.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є юридичні та фізичні особи, життю здоровю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу.

Згідно з п. 1.4 ст.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", особи відповідальність яких застрахована - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом.

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що забезпечений транспортний засіб транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором) (пункт 17 Постанови).

Згідно з ст. 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним (стаття 981 Кодексу)

У відповідності до ч. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 15.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхування відповідальності за шкоду заподіяну життю, здоровю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах( договір 1 типу).

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова Компанія «Перша» було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АВ/2185692), терміном дії з 11.08.2013р. по 10.08.2014 року, яким застраховано цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «FORD FOCUS TREND», реєстраційний номер НОМЕР_1.

За вказаним полісом страхова сума (ліміт відповідальносі) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоровю, становить 100 000 (сто тисяч) грн., за шкоду, заподіяну майну 50 000 (пятдесят тисяч) грн.

Згідно положень п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до статті 21 Закону №1961-IY на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

З огляду на вказане на страхову компанію ПрАТ «СК «Перша», як і на ОСОБА_1, покладено обовязок по відшкодуванню позивачу спричиненої матеріальної шкоди і така на відповідній правовій підставі залучена до справи в якості відповідача.

Оскільки згідно зазначеного поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності Страховика на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 (пятдесят) грн., то сума спричиненого мені матеріального збитку у звязку із ДТП, вчиненого ОСОБА_1, яка складає вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_4, в сумі 24 511 (двадцять чотири тисячі пятсот одинадцять) грн. 45 коп., підлягає до стягнення із відповідача ОСОБА_6 «СК «Перша» на користь позивача ОСОБА_3 в повному обсязі.

Разом з тим, суд вважає безпідставною позицію відповідача ОСОБА_6 «СК «Перша»,, викладену у поданих до суду запереченнях на позовну заяву, щодо відмови позивачу у задоволенні вимог, заявлених до ПрАТ «СК «Перша», оскільки такі суперечать вимогам чинного законодавства та не узгоджуються із наявними у справі доказами.

У відповідності до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити Страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Згідно ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з п.3 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати страхового відшкодування)шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені, розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

У відповідності до вимог ст. 36.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими зобовязаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Щодо позиції відповідача ОСОБА_6 «СК «Перша», про необхідність відмови в позові ОСОБА_3 з підстав, що такий є неналежною стороною в досліджуваній справі, то суд вважає таку безпідставною враховуючи розяснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який у п.13 згаданої постанови №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказав на те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК України, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін.

Судом встановленого, що ОСОБА_3 управляв автомобілем НОМЕР_4 на відповідній правовій підставі, володіючи відповідними документами, визначеними Правилами дорожнього руху, будь-яких порушень з цього приводу компетентними органами встановлено не було, а тому такий є належним позивачем у справі.

Окрім того, в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, судом залучено власника зазначеного автомобіля ОСОБА_5.

Щодо позиції відповідача ОСОБА_6 «СК «Перша», про відсутність у нього підстав для здійснення страхового відшкодування через неподання заяви позивачем заяви до відповідача про страхове відшкодування впродовж одного року, що передбачено законом «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то в цій частині суд не бере до уваги таку позицію відповідача, з врахуванням наступного.

За вимогами статті 20 Закону України «Про страхування», ч.2 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику.

Згідно положень п.19. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Проаналізувавши наявні у справі докази, в тому числі подані відповідачем ОСОБА_6 «СК «Перша» заперечення на позовну заяву з додатками, судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 23 травня 2014 року подав до страхової компанії письмове повідомлення про настання страхового випадку, що мав місце 22.05.2014 року на вул.. Науковій в м. Львові за участю автомобілів НОМЕР_4 та «FORD FOCUS TREND», р.н. НОМЕР_1.. Таке повідомлення зроблено потерпілим у встановлений законом та договором страхування цивільної відповідальності строк, що дало можливість відповідачу пересвідчитись про наявність чи відсутність страхового випадку, зазначеного у цьому повідомленні. При цьому сам відповідач ОСОБА_6 «СК «Перша» не заперечив, що такий страховий випадок мав місце.

В судовому засіданні із пояснень позивача було встановлено, що останній подав до ПрАТ «СК «Перша» усі документи, які у нього вимагалися для виплати страхового відшкодування. Був проінформований страховиком про можливість отримання страхового відшкодування після прийняття судом рішення у даній справі та встановлення винної особи.

Із матеріалів справи вбачається, що остаточне судове рішення у справі постановлене 28 вересня 2015 року, яким встановлено наявність в діях відповідача ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а відтак його винність у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди.

05.10.2015 року власник автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_5 звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений засіб, однак листом №774 від 03.12.2015 року їй було у цьому відмовлено з тих підстав, що така заява подана із порушенням встановлених строків одного року з моменту скоєння ДТП.

Суд критично оцінює відмову відповідача ОСОБА_6 «СК «Перша» у здійсненні страхового відшкодування позивачу та вважає, що позовні вимоги відносно ПрАТ «Страхова компанія «Перша» підлягають задоволенню, оскільки позивач ОСОБА_3 вчасно звернувся до страхової компанії та повідомив про страховий випадок, відповідач ОСОБА_6 «Страхова компанія «Перша» мала можливість та пересвідчилася, що ця подія є страховим випадком, оскільки не спростувала вказаного, а відтак з врахуванням вказаних вище положень Закону зобовязана виплатити потерпілій стороні страхове відшкодування.

ПрАТ «Страхова компанія «Перша» при оформленні документів по зазначеному страховому випадку діяла з порушенням вимог ст. 20 Закону України «Про страхування», ч.2 ст. 988 ЦК України, оскільки протягом двох робочих днів після отримання повідомлення від позивача про настання страхового випадку не вжила заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхового відшкодування страхувальнику, в тому числі щодо подання заяви на виплату страхового відшкодування.

Суд вважає такі дії відповідача такими, що суперечать вимогам чинного законодавства ще й з тих підстав, щ у відповідності до ст. 36.2 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати),подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Враховуючи те, що остаточне судове рішення за результатами розслідування кримінального провадження, розгляду справи про адміністративне правопорушення постановлене 28 вересня 2015 року і лише вказаного числа остаточно встановлена вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, то питання виплати страхового відшкодування позивачу та рішення про його виплату могло бути розглянуто та прийнято відповідачем ОСОБА_6 «СК «Перша» лише після вказаного числа, оскільки, з врахуванням вимог зазначеної вище норми Закону, перебіг строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплати припиняється до дати набрання рішення у цій справі законної сили.

Відтак суд вважає, що за аналогією Закону, на зазначений термін зупиняється і строк звернення до Страховика із вимогою про виплату страхового відшкодування.

За таких обставин відмова відповідача ПрАТ СК «Перша» у виплаті страхового відшкодування позивачу з підстав звернення із такою заявою по спливу річного терміну є безпідставною, а відтак спричинена майнова шкода у розмірі 24 511 грн. 45 коп. підлягає стягненню із відповідача ОСОБА_6 «СК «Перша» на користь ОСОБА_3

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, рішеннями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №4 від 31 березня 1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при заподіянні особі моральної шкоди обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Судом встановлено, що діями ОСОБА_1 позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_3 була дійсно заподіяна моральна шкода,оскільки дорожньо-транспортна пригода спричинена з вини відповідача, її наслідки стали для позивача психотравмуючими, завдали фізичного болю, а в подальшому тривалих та інтенсивних переживань, психологічних та душевних стражданнях, порушення звичного ритму життя, отримав незручності через пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, необхідністю звернення до суду для відшкодування завданої шкоди

При призначенні розміру суд враховує характер та обсяг заподіяних фізичних та моральних страждань їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини та інші обставини справи, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості.

Заявлений позивачем розмір 10000 гривень моральної шкоди, суд вважає завищеним, та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_1 суму завданої позивачу ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 5000 гривень.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача ПрАТ СК «Перша» на корить позивача 487 грн. 20 коп. судового збору та 1791 грн. 20 коп. понесених витрат на правову допомогу та з відповідача ОСОБА_1 на корить позивача 1 218 грн. судового збору та 1791 грн. 20 коп.

золютивну частини рішення, відклавши складання повного судового рішення на вісім днів.

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Перша», третя особа: ОСОБА_5 про відшкодування шкоди задоволити частково.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Перша», на користь ОСОБА_3 24 511 (двадцять чотири тисячі пятсот одинадцять) грн. 45 коп. майнової шкоди, 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. судового збору та 1791(одна тисяча сімсот девяносто одна) грн. 20 коп. понесених витрат на правову допомогу, а всього разом 26789(двадцять шість тисяч сімсот вісімдесят девять) грн. 85 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5000 (пять тисяч) грн. моральної шкоди, 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. судового збору та 1791(одна тисяча сімсот девяносто одна) грн. 20 коп. понесених витрат на правову допомогу, а всього разом 8009(вісім тисяч девять ) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 14.09.2018 року.

Суддя Мартинишин М.О.