КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/1323/18
Провадження №2/319/472/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 року смт Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Валігурського Г.Ю.,

при секретарі судового засідання Костенко А.В.,

за відсутності осіб, що приймають участь у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Більмак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ланцівської сільської ради Більмацького району Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ланцівської сільської ради Більмацького району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2

В позові зазначила, що 04 грудня 2017 року померла ОСОБА_2, яка за життя 22.06.2017 року склала заповіт, яким своє майно заповіла позивачу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок №7 розташований по вул. Молодіжній в с. Ланцеве Більмаьцокого району Запорізької області, однак звернувшись з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини у встановлений законом строк, приватним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальний, через те, що позивачем не надано правовстановлюючих документів на будинок. У звязку з цим, позивач просить визнати за нею право власності на зазначений будинок в порядку спадкування за заповітом.

В судове засідання ОСОБА_1 не прибула, в заяві поданій до суду просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання також не прибув, в заяві поданій до суду, просили справу розглядати без їхньої участі, позовні вимоги визнали.

Враховуючи, що відповідачем позов визнається суд дійшов висновку про ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Згідно п. п. 2, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність.

За ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що 04 грудня 2017 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №407294, виданим 06 грудня 2017 року Більмацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

За життя померла склала заповіт від 22 червня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3С, зареєстрований в реєстрі за № 2842, яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все майно, де б воно не було та з чого воно не складалося, в тому числі належну їй на праві власності земельну ділянку площею 6, 79 га, яка розташована на території Ланцівської сільської ради Більмацького району Запорізької області і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно вказаного заповіту позивач отримала свідоцтво про право власності за заповітом від 11.06.2018 року на земельну ділянку розміром 6,7911 га, що зареєстровано в реєстрі за № 736 та свідоцтво про право власності за заповітом від 11.06.2018 року на земельну ділянку розміром 1,83 га, що зареєстровано в реєстрі за № 737.

Позивач зверталась до приватного нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок розташованої, що розташований в с. Ланцеве по вул. Молодіжній, Більмацького району Запорізької області, який належав померлій ОСОБА_2, однак через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, приватним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07.06.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, які визначені в заповіті.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №54/2018, наданої суду приватним нотаріусом Більмацького районного нотаріально округу Запорізької області ОСОБА_4 єдиним спадкоємцем за заповітом є позивач.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Сторонами визнається і підтверджено матеріалами справи, що спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після померлої ОСОБА_2 є позивач.

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_4 від 07 червня 2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений Будинок в зв'язку з тим, що правовстановлюючих документів на житловий будинок не надано.

Витягом виконавчого комітету Коми Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області №79 від 10 травня 2018 року встановлено, що згідно погосподарських книг (починаючи з книги №1 за 2006-2010 р.р., особовий рахунок 12) головою домогосподарства по вул. Молодіжна, 7 с. Ланцеве Більмацького (Куйбишевського) району Запорізької області записана ОСОБА_2 Рік забудови житлового будинку 1962 р., житловий будинок розташований на земельній ділянці, площа 0,60 га.

Відповідно до 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об'єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ.

Розяснено, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року та інших нормативно-правових актів.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації..

Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Наявність запису у погосподарській книзі, підтвердженого витягом виконавчого комітету Комиш Зорянської селищної ради суд оцінює у сукупності з іншими доказами: технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок в с. Ланцеве Більмацького району Запорізької області по вулиці Молодіжна, будинок №7 в порядку спадкування за заповітом після смерті 04 грудня 2017 року ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 3, 15, 16, 177, 181, 182, 392, 1216-1218, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 5 10, 81, 136, 141, 200, 258, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Ланцівської сільської ради Більмацького району Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, розташований в с. Ланцеве Більмацького району Запорізької області по вулиці Молодіжна, будинок №7 в порядку спадкування за заповітом після померлої 04 грудня 2017 року ОСОБА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційну скаргу може бути подано до Запорізького апеляційного суду через Куйбишевський районний суд Запорізької області.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії НЕ №217707 виданий Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 25 лютого 2003 року, іпн. НОМЕР_1, зареєстрована та проживає за адресо: вул. Калініна, 140, м. Запоріжжя.

Відповідач Ланцівська сільська рад Більмацького району Запорізької області, адреса: вул. Миру, 11, с. Ланцеве Більмацького району Запорізької області, код ЄДРПОУ НОМЕР_2.

Суддя Г. Ю. Валігурський