Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 331/386/18 Головуючий у 1-й інстанції: Носик М.А.
провадження № 22-ц/778/2835/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Крилової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат, пов»язаних з хворобою,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення витрат, пов»язаних з її хворобою.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вони з відповідачем перебували у шлюбі. Від вказаного шлюбу в них мається двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

З 18.05.2015 року рішенням суду з відповідача були стягнені аліменти на утримання дітей у розмірі по 1/6 частки від його доходу на кожну дитину та аліменти на її утримання як непрацездатної дружини у розмірі 1/6 частки від його доходу. Однак, влітку 2017р. вона вимушена була витрати на своє лікування значні кошти у сумі 12 450,67 грн., тому просила половину цих витрат у розмірі 6 225,35 стягнути з відповідача.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 24 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач скористався правом на письмовий відзив, у якому вказував, що суд обґрунтовано визнав, що дохід позивачки є більшим за прожитковий мінімум, а тому на нього не може бути покладений обов»язок з відшкодування понесених позивачем витрат на своє лікування.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 4, п.1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи у спорах про стягнення аліментів.

Даний спір підлягає під вказане визначення наведеної норми закону.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 1999 року.

Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та одну повнолітню - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_3, серії НОМЕР_4 (а.с. 5,6). Діти мешкають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 41 від 31 липня 2017 року.

Рішенням Василівського районного суду від 26 грудня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано.

ОСОБА_3 являється інвалідом 2 групи з дитинства, тому є непрацездатною особою, що підтверджується довідкою МСЕК серії АД № 137606 від 01 червня 2010 року.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 14 липня 2015 року було стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/6 частини на кожну дитину, до досягнення ними повноліття, та стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання непрацездатної дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів, починаючи з 18 травня 2015 року.

З виписного епікризу медичної картки стаціонарного хворого № 10910 відділення хі-

рургії ока вбачається, що ОСОБА_3 знаходилась на лікування з 19.06.2017р. по 21.06.2017р. з приводу катаракти ( а.с. 11), у зв»язку з чим їй 20.06.2017р. було проведено операцію на очах.

Вартість проведеної операції та витрати на покупку ліків за вимогами позивача ОСОБА_3 склали 12 450,67 грн.

В позові ОСОБА_3 ставила питання про стягнення з відповідача половини вказаних витрат у сумі 6225,35 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що стягнення додаткових витрат, пов»язаних із хворобою або каліцтвом, на користь одного з подружжя є можливим, якщо матеріальне забезпечення хворого нижче від прожиткового мінімуму та у другого з подружжя мається можливість надавати цю матеріальну допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказувала на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що вона просила стягнути витрати, пов»язані з відновленням її зору у відповідності до положень ст. 90 СК України, застосування положень якої не ставиться взалежність від вимог ч. 2 ст. 75 СК України. В той час як судом було відмовлено саме з тих підстав, що її пенсія по інвалідності перевищує прожитковий мінімум, встановлений для непрацездатних осіб.

Відповідно до положень ст.75 СК України - дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно ч. 3 ст. 79 СК України, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв'язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності.

Відповідно до ст. 90 СК України, дружина, чоловік взаємно зобов'язані брати участь у витратах, пов'язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя.

За положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з довідкою № 332 від 25 липня 2017 року, наданою позивачкою до суду (а.с. 9), її пенсія по інвалідності становить: у травні - липні 2017 року по 1614 гривень щомісячно, а також на її користь стягнуті судом аліменти як на непрацездатну особу у розмірі 1/6 частки від доходу відповідача ОСОБА_4

В той же час, ОСОБА_4 є платником аліментів на двох дітей та розмір аліментів на двох дітей становить 1/3 частину його доходу.

Заперечуючи проти позову та проти апеляційної скарги, ОСОБА_4 вказував, що на час операції вони перебували у шлюбі, тому витрачались на лікування дружини сімейні кошти, але цей факт, в свою чергу, заперечувала позивач, вказуючи, що спільного бюджету у них в цей час не було.

Вказані обставини, зокрема, підтверджені довідкою начальника ЖЕД № 41 від 31.07.2017р., згідно якої членами сім»ї ОСОБА_3, які проживають за адресою: АДРЕСА_2, є тільки її діти ( а.с. 10).

Також ці обставини встановлені у рішенні Василівського районного суду Запорізької області від 26 грудня 2017р. про розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_3, у якому судом викладено, що сам ОСОБА_4 зазначає, що шлюбні стосунки між ними припинились влітку 2016р. ( а.с. 23).

Між тим, покладаючи взаємний обов»язок на кожного з подружжя брати участь у витратах, пов»язаних із хворобою іншого, законодавець у статті 90 СК України не визначив чітко ніяких умов для покладення такого обов»язку.

Тому, виходячи безпосередньо з диспозиції норми закону, якою врегульовані спірні правовідносини, такий обов»язок обумовлений лише наявністю хвороби, потребою у її лікуванні та понесеними на це витратами хворого.

Обов»язковому доведенню у вирішенні такого спору підлягають обставини щодо розміру та джерела цих витрат, а також їх підтвердженість належними і допустимими доказами.

Встановлено у цій справі, що ОСОБА_3 мала діагноз: ускладнена заднекапсулярна катаракта, у зв»язку з чим знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні мікрохірургії ока Запорізької обласної клінічної лікарні з 19.06.2017р. по 21.06.2017р. Операцію провів хірург ОСОБА_8

ОСОБА_3 вказувала, що витратила на своє лікування, пов»язане із вказаним діагнозом - 12 450,67 грн.

На підтвердження витрат надала товарний чек № 09914 від 19.06.2017р., у якому зазначено 41 найменування ліків та медичних засобів на суму 1 252,60 грн. ( як то шприци, бинти, рукавички тощо) ( а.с. 12).

Проте, у вказаному товарному чеку визначено організацію ТОВ «СКІФ-ФАРМ», але не зазначено найменування покупця. Тому вказаний чек не можна брати до уваги як допустимий доказ, оскільки він не містить найменування покупця, тобто не підтверджує, що ці медпрепарати та медзасоби придбано саме ОСОБА_3, а також у чеку не засвідчено оплату за придбання вказаних ліків та засобів.

Надані позивачем фіскальні чеки, датовані 26.05.2017р., 12.07.2017р., 04.07.2017р., та 07.06.2017р., але доказів, що в цей період ОСОБА_3 призначались придбані за цими чеками препарати, позивачем не надано, оскільки її лікування відбувалось з 19.06.2017р. та призначення після виписки були розписані на 10 днів, тобто до 31.06.2017р.

Між тим, один із фіскальних чеків датовано 20.06.2017р., а придбаний за ним препарат входить до призначень лікаря - офтан та його куплено у аптечному пункті за місцезнаходженням лікарні, у якій ОСОБА_3 проходила лікування, тому зазначена в чеку сума зараховується колегією як витрата позивача на лікування хвороби ока - 32,62 грн. ( а.с. 13).

Також ОСОБА_3 надано квитанцію № 0.0.789136058 2 каси Приватбанку на оплату суми у розмірі 10 500 грн. за товари/послуги від 19.06.2017р. із призначенням платежу: за комплект товарів мед. призначення для операції ФЕК+ІОЛ згідно рахунку № СФ0000031, де платником зазначено ОСОБА_3

Саме таку операцію згідно виписки з історії хвороби проведено позивачеві 20.06.217р.: операція ФЕК+ІОЛ ( а.с. 11-зворот).

Отже, за вказаних обставин, позивач довела належними і допустимими доказами понесені нею витрати на лікування на суму 10500 + 32,62 = 10532,62 грн., оскільки надані нею на їх підтвердження документи узгоджуються між собою та з випискою з історії хвороби, а також з обставинами, зазначеними позивачем у позовній заяві.

Вказане свідчить про помилковість висновків суду щодо необґрунтованості вимог позивача на підставі того, як вважав суд, що дохід позивача перевищує прожитковий мінімум, оскільки колегія вважає, що така обставина є визначальною для призначення аліментів на утримання непрацездатного подружжя, та не має значення для стягнення витрат на лікування за положеннями ст. 90 СК України.

Отже, в межах позовних вимог, які не суперечать положенням ст. 90 ЦПК України, якою не передбачені конкретно визначені способи участі у таких витратах одного із подружжя на користь іншого, колегія вважає за необхідне стягнути з відповідача половину підтверджених витрат позивача на своє лікування у розмірі: 10532,62 : 2 = 5 266,31 грн.

В такому разі колегія частково задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_3, та, скасувавши оскаржуване рішення суду у відповідності до положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, ухвалює нове рішення про часткове задоволення її позову на суму 5 266,31 грн.

Оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат як інвалід 2 групи, то витрати у справі у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 - 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2018 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 Запорізької обл.) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, (РНОКПП НОМЕР_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_2) витрати, пов»язані з лікуванням у період 19.06.2017-21.06.2017р., в сумі 5 266 (п»ять тисяч двісті шістдесят шість) гривень 31 копійки.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова складена 17 вересня 2018р.

Головуючий:

Судді: