Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 219/5142/16-ц

провадження № 61-24911св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Східні Автовокзали»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Східні Автовокзали» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2017 року, додаткове рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2017 року у складі судді Хомченко Л. І. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року у складі колегії суддів: Кішкіної І. В., Комачевської Т. В., Папоян Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просив визнати противоправними дії товариства з обмеженою відповідальністю «Східні Автовокзали» (далі - ТОВ «Східні Автовокзали») щодо відмови у внесенні відповідної позначки до касової відомості та надання йому квитка на пільговий проїзд у приміському пасажирському транспорті, стягнути з відповідача 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями останнього, направити окрему ухвалу для вжиття заходів щодо усунення зазначених недоліків у роботі ТОВ «Східні Автовокзали», а саме: начальнику відділу транспортного забезпечення управління автомобільного транспорту Донецької обласної державної адміністрації, керівнику державної інспекції з питань захисту прав споживачів в Донецької області, керівнику управління Укртрансінспекції у Донецької області.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи та має право на пільги, передбачені статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», серед яких є і право на безкоштовний проїзд усіма видами міського та громадського транспорту.

07 квітня 2016 року о 12 год. 35 хв. на привокзальній площі залізничного вокзалу у місті Костянтинівка, де розміщений диспетчерський пункт із продажу квитків на рейси приміського пасажирського транспорту, який підпорядкований відповідачу, він намагався придбати квиток на рейс приміського автобусу Костянтинівка - Часів Яр, який відправлявся о 12 год. 45 хв., надавши касиру посвідчення інваліда війни на своє ім'я.

Проте касир відмовила йому у продажу пільгового квитка з посиланням на обмеження такого продажу (два пільгових місця) на рейс.

Пільговий квиток йому видали на інший рейс, а саме на 15 год. 30 хв.

Через протиправні дії працівників відповідача він спізнився на ювілей матері, святкування якого було призначено на 14 год. 00 хв., унаслідок чого у нього був зіпсований настрій та підвищився артеріальний тиск.

Посилаючись на наведені обставини, просив позов задовольнити.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Східні Автовокзали» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 500,00 грн.

Додатковим рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано протиправними дії ТОВ «Східні автовокзали» щодо відмови ОСОБА_3 у внесенні відповідної позначки до касової відомості на отримання квитка його ім'я на пільговий проїзд у приміському пасажирському транспорті за маршрутом «Костянтинівка - Часів Яр» 07 квітня 2016 року, час відправлення 12 год. 45 хв. із міста Костянтинівка (площа біля залізничного вокзалу), де розташований пункт із продажу квитків.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин норми статей 1167, 1172 ЦК України, пункт 7 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ, виходив із доведеності позивачем факту ненадання йому відповідачем квитка, який надає йому право на безкоштовний проїзд у транспорті.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив рішення суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі, що надійшла у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Східні Автовокзали», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Зокрема, заявник зазначає, що ТОВ «Східні Автовокзали» не є автомобільним перевізником та не здійснює самостійно перевезення пасажирів власним автотранспортом, а виступає лише посередником між пасажиром та перевізником, отже не може надавати місця для пільгового проїзду та нести відповідальність за невчинення таких дій.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 219/5142/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 07 квітня 2016 року касиром ТОВ «Східні Автовокзали» було відмовлено ОСОБА_4 у продажу пільгового квитка з посиланням на обмеження такого продажу (два пільгових місця) на рейс через каси автостанцій на міжміських маршрутах на станції формування та транзитних станціях.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що протиправними діями касира йому завдано моральної шкоди, яку просив стягнути з ТОВ «Східні Автовокзали».

Заперечуючи проти позову, ТОВ «Східні Автовокзали» посилалось на те, що не є автомобільним перевізником і перевезень не здійснює, а виступає посередником між пасажиром і перевізником. Оформляючи квиток на проїзд, ТОВ «Східні Автовокзали» є лише повіреною особою перевізника (комерційним представником), на яку договором покладено обов'язок лише з продажу квитків на конкретний маршрут та у певній кількості. Загальна кількість квитків, ціна, умови пільгового продажу агентом (ТОВ «Східні Автовокзали») визначаються безпосередньо самим перевізником і агент (ТОВ «Східні Автовокзали») змінити їх не вправі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відмовляючи позивачу у пільговому перевезенні, а саме: у наданні пільгового квитка, як учаснику бойових дій, касир ТОВ «Східні Автовокзали» діяв неправомірно, всупереч вимогам чинного законодавства.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрішньорайонних, внутрішньо- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгове перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Тлумачення статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» свідчить, що відповідальність за безпідставну відмову від пільгового перевезення має покладатися на автомобільного перевізника. Це зумовлено тим, що саме йому забороняється відмовляти у пільговому перевезенні.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для регулярних пасажирських перевезень для пасажира є квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка).

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про автомобільний транспорт» пасажир зобов'язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Таким чином, Законом України «Про автомобільний транспорт» встановлено право пасажира, який користується пільгами на транспорті, безпосередньо скористатися пільговим проїздом, пред'явивши водієві автобуса посвідчення встановленого зразка.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_3, як учасник бойових дій, має право на безоплатний проїзд, зробив помилковий висновок про неправомірні дії ТОВ «Східні автостанції» та порушення прав позивача, оскільки ТОВ «Східні автостанції» не є автомобільним перевізником і не здійснює перевезень.

У частині першій статті 412 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, а частиною третьої цієї статті передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення постановлені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Східні Автовокзали» задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2017 року, додаткове рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Східні Автовокзали» про визнання дій та бездіяльності протиправною, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат