Справа № 522/1762/18
Провадження № 2/522/5139/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.,

за участю секретаря Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: м. Одеса, вул. Успенська 115/117) до ОСОБА_2 ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1), ОСОБА_4 ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_1) про стягнення боргу за договором займу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5, по якому просив:

-стягнути солідарно з ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 99223,50 гривень, що еквівалентно 3543,6 дол. США по курсу НБУ на день платежу за договором займу від 04.05.2013 року та витрати по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04.05.2013 року між позивачем та ОСОБА_2 ОСОБА_3 був укладений договір займу, за яким він отримав від позивача позику в сумі 4030,00 (екв. 500 дол. США) строком на 6 місяців. Поручителем за договором є ОСОБА_4 ОСОБА_5. Позивач зазначив, що боржник порушив умови договору, а саме сплатив щомісячні платежі за користування займом лише 26.06.2015 року в розмірі 5000,00 гривень (екв. 200 дол. США), 14.07.2016 року розмірі 2700,00 гривень (екв. 100 дол. США) та 04.01.2017 року в розмірі 2800,00 гривень, екв. 100 дол. США. Станом на 31.01.2018 року займ та відсотки за користування займом відповідачем не сплачені.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали просили суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Від відповідача на адресу суду надійшов письмовий відзив до позову, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність, а також застосувати наслідки спливу строку позовної давності до спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, а також докази, якими вони підтверджуються, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 04.05.2013 року між позивачем та ОСОБА_2 ОСОБА_3 був укладений договір позики, за яким він отримав від позивача позику в сумі 4030,00 (екв. 500 дол. США) строком на 6 місяців.

Відповідно до п. 4.1 Договору плата за користування грошима складає 120% річних (10% у місяць) 403 гривень на місяць (екв. 50 дол. США). Тобто, позичальник щомісячно, до 04 числа, суму процентів у розмірі 403,00 гривень на місяць (екв. 50 дол. США). Не пізніше 04.10.2013 року. Позичальник повинен повернути суму позики в розмірі 4030,00 гривень, що еквівалентно (500 дол. США).

Також, на підтвердження укладення Договору позики та передання грошових коштів позивачем надано копію розписки від 04.05.2013 року, оригінал якої був оглянутий у ході судового засідання.

У забезпечення виконання зобовязань за договором позики 04.05.2013 року було укладено договір поруки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Ульвією ОСОБА_5.

Відповідно до п.1.1. поручитель зобовязується перед позикодавцем відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання всіх зобовязань, що виникли з Договору займу від 04 травня 2013 року, який був укладений між позикодавцем та позичальником ОСОБА_2 ОСОБА_3 в розмірі 4000,00 гривень, що екв. 500 дол. США.

П.П. 1.2. підставою Договору поруки є дійсні вимоги позикодавця до позичальника, яке встановлено Договором позики.

Відповідно до п. 3.1. Договору, у разі невиконання позичальником своїх зобовязань за Договором позики у вказані в Договорі строки. Поручитель зобовязується не пізніше трьох робочих днів з моменту отримання повідомлення від позикодавця про невиконання позичальником прийнятих на себе зобовязань, сплатити за вимогою позикодавця грошову суму готівкою будь-яким способом вказаним позикодавцем.

Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями гл.71 ЦК.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК).

За змістом ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором

або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобовязання.

Від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності по справі.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України, щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

Частиною і ст. 266 ЦК України передбачено, що зі сплином позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність салила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно зі ст. 261 ЦКУ перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається із зазначеного вище договору займу від 04.05.2013 року, строком повернення позики встановлено шестимісячний термін, а саме до 04.11.2013 року.

Тобто, починаючи з 05.11.2013 року позивач знав про порушення свого права, проте не заявляв про це.

Враховуючи наведене, саме з 05.11.2013 року, почався перебіг позовної давності, як щодо основного зобовязання так і до стягнення додаткового зобовязання неустойки (штрафу, пені).

Однак, за захистом свого порушеного права позивач звернувся лише 31 січня 2018 року, що підтверджується відміткою канцелярії Приморського районного суду м. Одеси., тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення неповернутої суми позики, який встановлено ст. 257 ЦК України.

Крім цього, позивачем не було надано належних та допустимих доказів переривання перебігу позовної давності, як це передбачено ст. 264 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази по справі оцінюються судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене вище, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_2Х.О, ОСОБА_4Б.К. про стягнення суми боргу за договором займу суд відмовляє, у звязку з пропуском позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 (адреса: м. Одеса, вул. Успенська 115/117) до ОСОБА_2 ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1), ОСОБА_4 ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_1) про стягнення боргу за договором займу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15.5 Розділу XII Перехідні положення ЦПК України).

Повний текст рішення суду складений 19.10.2018 року.

Суддя: Бойчук А.Ю.