Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 20-195/11

провадження № 61-24864св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

заявник - Нікопольська місцева прокуратура в інтересах Павлопільської сільської ради,

зацікавлені особи: Нікопольська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Перша нікопольська державна нотаріальна контора,

особа, яка не приймала участі в розгляді справи - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року у складі судді Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2011 року Нікопольський міжрайонний прокурор звернувся до суду в інтересах Павлопільської сільської ради із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2011 року заяву Нікопольського міжрайонного прокурора задоволено. Визнано спадщину, що складається із земельної ділянки загальною площею 6,83 га згідно з державним актом НОМЕР_1, що розташована на території Павлопільської сільської ради, яка залишилася після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відумерлою та передано її у власність територіальної громади Павлопільської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області.

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2011 року.

Ухвалою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_4 не виконала вимоги ухвали про залишення її апеляційної скарги без руху.

У касаційній скарзі, поданій 13 квітня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки вона не отримувала ухвалу суду апеляційної інстанції про залишення її апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 28 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року справу призначено до розгляду.

На час розгляду справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у цій справі подала ОСОБА_4, яка не брала участі у розгляді справи.

Ухвалою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2011 року залишено без руху з підстав, передбачених статтями 292, 295 статті 294 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою), з наданням строку для виконання її вимог, який не може перевищувати п'яти днів з дати отримання копії цієї ухвали, а саме ОСОБА_4 необхідно було надати докази порушення рішенням міськрайонного суду її прав.

20 лютого 2017 року апеляційний суд копію зазначеної ухвали рекомендованим листом надіслав на адресу ОСОБА_4, зазначену в апеляційній скарзі, який повернуто до апеляційного суду з відміткою «за терміном зберігання».

Визнаючи неподаною апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що заявником не виконані вимоги зазначені в ухвалі про залишення її апеляційної скарги без руху.

Висновок апеляційного суду про наявність підстав для повернення апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення суду першої інстанції є помилковим. Поштове відправлення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» з копією ухвали апеляційного суду не дає підстав для висновку, що ОСОБА_4 у встановлений судом строк не виконала вимоги ухвали, адже вона її не отримувала.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК Україникасаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК Українивстановлено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущення тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для вирішення питання відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат