Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

місто Київ

справа № 753/21495/15-ц

провадження № 61-24013св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року у складі судді Сухомлінова С. М. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Вербової І. М., Головачова Я. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки Ssang Yong Rexton, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2008 року, шляхом продажу зазначеного автомобіля та укладанням позивачем від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем; надати (визнати) право ТОВ «Кредекс Фінанс» підписувати від імені ОСОБА_3 договір купівлі-продажу автомобіля під час його укладання з іншою особою покупцем, з наданням права (повноваження) вчиняти від імені ОСОБА_3 усі дії, необхідні для зняття автомобіля з обліку за місцем звернення в одному з центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, у тому числі повноваження на звернення із письмовою заявою про зняття з обліку, на звернення із письмовою заявою про видачу нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого або викраденого, на отримання акта огляду зазначеного автомобіля, на отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на підпис зазначених заяв та на пред'явлення цього автомобіля для огляду; витребувати у ОСОБА_3 зазначений автомобіль та передати його у володіння позивача ТОВ «Кредекс Фінанс».

На обґрунтування позову позивач посилався на те, що 03 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»

(далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами якого позичальнику надано кредитні кошти у розмірі 34 930, 00 дол. США для придбання транспортного засобу зі сплатою процентів у розмірі 10, 5 % річних за користування кредитом строком до 05 жовтня 2015 року. За умовами цього договору позичальник передав у заставу транспортний засіб, автомобіль Ssang Yong Rexton, 2008 року випуску. Вартість предмета застави за домовленістю сторін склала 200 135, 00 грн.

20 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк»

(далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк), який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого заявник набув право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу від 03 жовтня 2008 року № 0. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором у частині повернення грошових коштів належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що позивачем не було надано належних доказів укладання з ПАТ «УкрСиббанк» договору факторингу, тому суд визнав недоведеним факт отримання права вимоги позивачем про стягнення кредитної заборгованості та права звернення стягнення на предмет застави. Суд дійшов висновку, що недоведеність позивачем свого права вимоги до відповідача свідчить про необґрунтованість позовних вимог у повному обсязі і є підставою для відмови у позові.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовувалося тим, що суд першої інстанції, перевіряючи доводи позовної заяви, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного обґрунтування висновків суду про відмову у задоволенні позову. Суд послався на те, що 20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» передав ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги до ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 03 жовтня 2008 року № 0. На момент укладення між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кредекс Фінанс» договору факторингу від 20 квітня 2012 року був чинним закон, яким передбачалося обов'язкове нотаріальне посвідчення договору застави. Разом з тим, укладений договір факторингу щодо передачі права вимоги за кредитним договором від 03 жовтня 2008 року № 0 у частині передачі права за забезпечувальним зобов'язанням нотаріально посвідчений не був, з врахуванням чого суд апеляційної інстанції зробив висновок про відмову у позові.

ТОВ «Кредекс Фінанс», не погодившись із судовими рішеннями, у лютому 2017 року подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга ТОВ «Кредекс Фінанс» обґрунтовується доводами про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема зазначено, що позивач надав до суду всі документи, що підтверджують перехід прав кредитора. Також заявник зазначає, що чинним законодавством не передбачено вимоги, що при переході прав кредитора у зобов'язанні до іншої особи, виконання якого забезпечувалось заставою, має укладатись новий договір застави. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. З огляду на зазначене договір факторингу у цьому випадку не підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню.

У поданому відзиві ОСОБА_3 просить касаційну скаргу ТОВ «Кредекс Фінанс» відхилити, судові рішення залишити без змін; виключити з тексту рішення суду апеляційної інстанції висновки про належне виконання ПАТ «УкрСиббанк» обов'язку з надання кредитних коштів, а також посилання на перехід від банку до ТОВ «Кредекс Фінанс» права вимоги за кредитним договором від 03 жовтня 2008 року № 0 на підставі договору факторингу. В обґрунтування відзиву посилалась на безпідставність та недоведеність позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження, ухвалою від 31 травня 2017 року справу за позовом ТОВ «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_3 призначено до судового розгляду.

Згідно із статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження 11 травня 2018 року передано до Верховного Суду.

У підпункті 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 03 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № 0, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 34 930, 00 дол. США для придбання автомобіля та взяла на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі до 05 жовтня 2015 року зі сплатою 10, 5 % річних за користування ним.

З метою забезпечення виконання своїх грошових зобов'язань за договором від 03 жовтня 2008 року № 0 ОСОБА_3 передала у заставу АКІБ «УкрСиббанк» автомобіль Ssang Yong Rexton, який належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2008 року № 54/10/08/ Г-Н, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 02 жовтня 2008 року № 407647.

Згідно з договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 03 жовтня 2008 року № 0 вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 200 135, 00 грн.

Рішенням Загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» відповідно до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк».

ПАТ «УкрСиббанк» свої зобов'язання виконав належним чином, надавши кредитні кошти, проте ОСОБА_3 свої зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 22 жовтня 2015 року у неї виникла заборгованість у розмірі 416 805, 64 грн, яка складається із заборгованості за сумою кредиту- 246 328, 58 грн, заборгованості за відсотками - 168 380, 39 грн, пені - 2 096, 67 грн.

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» передав ТОВ «Кредекс Фінанс» право вимоги до ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 03 жовтня 2008 року № 0.

Відповідно до пункту 2.1 договору факторингу клієнт зобов'язується відступити фактору права вимоги за кредитами, а фактор зобов'язується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбачену цим договором.

Згідно з пунктом 2.2 договору факторингу у дату передачі всі права (включаючи права, що виникають на підставі договорів забезпечення) стосовно заборгованості передаються фактору. 14 травня 2012 року між сторонами договору факторингу було укладено акт приймання-передачі.

Під час оцінки застосування судами норм матеріального права до спірних правовідносин Верховний Суд виходить із їх системного аналізу.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно за умовами договору й вимогами Цивільного кодексу України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення виконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що укладений договір факторингу щодо передачі права вимоги за кредитним договором від 03 жовтня 2008 року № 0 у частині передачі права за забезпечувальним зобов'язанням нотаріально посвідчений не був, а отже позивач не набув право вимоги про звернення стягнення на предмет застави.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

За приписами статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

За правилом статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги щодо необґрунтованості посилання суду апеляційної інстанції на необхідність нотаріального посвідчення договору факторингу унаслідок внесення змін 06 липня 2010 року до Закону України «Про заставу», оскільки відповідно до умов договору факторингу від 20 квітня 2012 року № 05/12 ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло права кредитора у відповідних зобов'язаннях та замінило ПАТ «УкрСиббанк» у всіх його правах та обов'язках у межах, визначених договором у порядку сингулярного правонаступництва.

Верховний Суд керується тим, що, виходячи зі змісту частини першої статті 513 ЦК України, форма правочину про зміну кредитора у зобов'язанні має відповідати формі того правочину, на підставі якого воно виникло. Наступна зміна законодавства, що відбулася, не повинна впливати на зміст й розуміння наведеного правила станом на момент виникнення договірного зобов'язання за участі позивача, оскільки, за загальним правилом, акти цивільного законодавства не мають зворотної дії у часі. Відповідно, до форми наведених правочинів мають бути застосовані ті положення актів цивільного законодавства, що діяли на момент виникнення первісного зобов'язання, а тому наступні його зміни не повинні створювати для сторін нові обов'язки.

Згідно із частинами першою, другою статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Втім, суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про відмову у позові з підстав відсутності нотаріального посвідчення правочину, не з'ясував у повному обсязі фактичних обставин у справі, встановлення яких є необхідним у зв'язку із вимогами статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», не надав належної оцінки доказам у справі, у зв'язку із чим Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення по суті.

Окрім цього, судами під час вирішення спору не перевірено, чи відповідають вимоги позивача положенням Закону України «Про заставу» та чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту природі цивільних відносин між сторонами, умовам кредитного договору.

За правилами статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За правилами частин четвертої та п'ятої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. Висновки суду касаційної інстанції, в зв'язку з якими скасовано судові рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик