ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

25 жовтня 2018 року

м. Харків

Справа № 644/2293/18

Провадження № 22-ц/818/221/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки дійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харків від 18 травня 2018 року ухвалене суддею Клименком А.М., -

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року позивач звернулася до суду із позовом в якому просила визнати дійсним договір іпотеки, укладений між нею та відповідачем 30 жовтня 2015 року.

Позовна заява мотивована тим, що 30 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого позивач передала відповідачу у борг грошові кошти в розмір 350000 грн., а відповідач зобовязався повернути суму позики у строк до 1 січня 2017 року.

Відповідно до п. 3 Договору позики відповідач у забезпечення виконання зобовязання передав позивачу у заставу (іпотеку) належне йому на праві власності нерухоме майно, а самеАДРЕСА_1 та № 77 у будинку № 4 по вул. В. Кільцевій в м. Харкові, а також передав правовстановлюючі документи на них.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харків від 18 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що положення договору позики в частині застави нерухомого майна, укладеного між сторонами, є нікчемним через недодержання сторонами форми його укладання.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно зясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що до суду першої інстанції на підтвердження позовних вимог надано усі документи, крім того заяву відповідача про визнання позовних вимог та заяву від третьої особи яка не заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору міни від 28 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2853, належать квартири № 76 та № 77 у будинку № 4 по вул. В. Кільцевій в м. Харкові (а.с. 12-20).

Між позивачем та відповідачем 30 жовтня 2015 року у простій письмовій формі було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу до 1 січня 2017 року включно грошові кошти в сумі 350000 грн, а відповідач зобовязався повернути позивачу до 1 січня 2017 року включно таку ж саму суму грошових коштів без нарахування процентів (а.с. 22).

Відповідно до п. 2 Договору позики відповідач в забезпечення виконання зобовязання передав в заставу (іпотеку) належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме квартири № 76 та № 77 у будинку № 4 по вул. В. Кільцевій в м. Харкові (а.с. 22).

Матеріали справи містять заяву відповідача від 2 травня 2018 року про визнання позовних вимог у повному обсязі (а.с.47).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 ст. 577 ЦК України, визначено, що предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом.

Частиною 2 статті 577 ЦК України передбачено, що застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин браку часу та неможливістю їздити по установам не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

За загальними приписами ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. 82 ЦПК України визначено обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У відповідності зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору. При цьому, відповідач в суді визнав позов, а тому відсутні підстави вважати, що можливість нотаріального посвідчення договору втрачена.

Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, отже, з урахуванням зазначених норм права, враховуючи обставини справи, беручи до уваги норми чинного законодавства, колегія суддів Харківського апеляційного суду приходить до висновку, що під час розгляду справи судом першої інстанції були повно встановлені фактичні обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи їм дана належна юридична оцінка з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду.

За таких обставин, судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі, матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харків від 18 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

ОСОБА_5

повний текст постанови

складено 25 жовтня 2018 року