Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 362/1636/16-ц

провадження № 61-5149св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області в складі судді Лебідь-Гавенко Г. М. від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області в складі суддів: Білоконь О. В., Савченка С. І., Березовенко Р. В., від 15 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 14 липня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання кредиту, згідно з яким відповідачу було надано грошові кошти у сумі 187 440 грн зі сплатою процентів за користування кредитом.

14 липня 2011 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язалась перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 умов щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку передбачених кредитним договором.

Посилаючись на те, що відповідачі не виконали належним чином умови кредитного договору в частині взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та інших платежів, в зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 486 096,72 грн, позивач просив суд стягнути указану заборгованість солідарно з відповідачів.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що що відповідачі своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконували та після останньої сплати кредитної заборгованості 16 січня 2012 року не здійснювали щомісячних платежів з повернення кредиту та погашенню процентів. Однак, відповідно до пункту 4.4 кредитного договору у разі невиконання позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.6 та 3.3.7 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час користування кредиту та нараховані штрафні санкції ( штраф, пеню). У зв'язку із зазначеним, звертаючись до суду із даним позовом у березні 2016 року банк пропустив строк звернення до суду з таким позовом, що відповідно до вимог частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що позичальник та поручитель належним чином не виконували своїх зобов'язань за кредитним договором. За умовами договору останній платіж на повернення кредитної заборгованості позичальник мав сплатити 13 липня 2016 року, а тому, на думку скаржника строк позовної давності у даній справі для банку починається з 14 липня 2016 року, у зв'язку із чим такий строк ПАТ «Укрсоцбанк» не пропущено.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що обставини справи судами попередніх інстанцій встановлені повно та відповідають фактичними обставинам, які склалися між учасниками даної справи. Указано, що згідно розрахунку заборгованості, поданої банком, останній платіж на погашення кредиту вчинено 16 січня 2012 року, а тому, як вірно указано судами попередніх інстанцій, згідно пункту 4. 4 строк погашення кредитної заборгованості настав 15 квітня 2012 року і з цієї дати протягом визначеного законом строку позовної давності банк мав право звернутися до суду із даним позовом, чого не зробив. З урахуванням указаного, суди дійшли вірного висновку про пропуск позивачем строк позовної давності при зверненні до суду у березні 2016 року. У відзиві на касаційну скаргу заявники просили відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договоромпризначено до судового розгляду.

29 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Судами встановлено, що 14 липня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту, згідно з яким ОСОБА_1 було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 187 440 грн, зі сплатою 14.77 відсотків річних на перший річний період користування Кредитом, тобто строком до 01 липня 2012 року.

14 липня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_2 зобов'язалася перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 умов щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, строки та в порядку передбачених кредитним договором від 14 липня 2011 року.

Відповідачі належним чином не виконували умови договору кредиту та поруки, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 29 січня 2016 року становила суму в розмірі 486 096,72 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж на погашення кредиту був здійснений 16 січня 2012 року, після чого відповідачі жодного платежу в рахунок погашення боргу не здійснювали.

Згідно пунктів 1.1.1, 1.1.2 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно здійснювати погашення щомісячних платежів, шляхом зарахування до такої дати (включно) відповідної суми коштів на поточний рахунок. При цьому, під терміном «дата погашення щомісячних платежів» сторони розуміють останній робочий день, що передує «14» числу кожного місяця або перший за ним робочий день. Під терміном «дата прострочення сплати суми боргу» сторони розуміють перший календарний день, що слідує за вищевказаною датою погашення щомісячного платежу.

Пунктом 4.4. кредитного договору встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.6, 3.3.7 цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев'яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Судами установлено, що з урахуванням пункту 4.4. кредитного договору право на звернення до суду з позовом до відповідачів з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором виникло у ПАТ «Укрсоцбанк» з 17 квітня 2012 року, тобто через 90 днів після останнього платежу (16 січня 2012 року).

До суду з відповідним позовом банк звернувся у березні 2016 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Згідно статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певним моментом (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, врахувавши, що останній щомісячний платіж за кредитом було здійснено 16 січня 2012 року та установивши, що за умовами кредитного договору, які погоджені його сторонами (пункт 4.4), протягом 90 днів з дати невиконання позичальником умови про сплату чергового щомісячного платежу за кредитом строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що, звертаючись до суду із даним позовом про дострокове повернення кредитної заборгованості у березні 2016 року, банк пропустив визначений законом строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Доводи касаційної скарги про те, що строк позовної давності у даній справі для банку починається з 14 липня 2016 року спростовуються матеріалами справи, змістом кредитного договору, зокрема пункту 4. 4 договору, а також обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що позичальник та поручитель належним чином не виконували своїх зобов'язань за кредитним договором, що є недопустимим не можуть бути підставою для скасування ухвалених у справі рішень з огляду на наступне.

За змістом статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, що спростовує відповідні доводи про необхідність скасування оскаржених судових рішень.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Рішення судів попередніх інстанцій містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик