Провадження № 2/161/477/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі Кубяк О.В., за участі представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Луцьк цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини,

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини у розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи від дня предявлення позову та безстроково.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 та є інвалідом І-Б групи з дитинства у звязку із захворюванням на дитячий церебральний параліч. Інвалідність їй встановлена безстроково. Наразі позивач проживає із своєю матірю, ОСОБА_4.

Зазначає, що її батько, ОСОБА_2, справно сплачував аліменти на її утримання до її повноліття, однак після досягнення повноліття припинив їх сплачувати.

З посиланням на положення статті 198 Сімейного кодексу України (далі СК України) позивач просить суд стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини у розмірі 1/3 всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи від дня предявлення позову та безстроково.

Ухвалою судді від 16 листопада 2017 року відкрито провадження у справі.

У письмовій заяві від 04 січня 2018 року представник позивача просив суд приєднати до матеріалів справи копію постанови Луцького міського суду від 12 березня 2000 року в справі №2-2176/2001 та копію рішення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 27 листопада 2017 року.

Також у письмовій заяві від 09 січня 2018 року представник позивача просив суд приєднати копію виписки із амбулаторної картки позивач.

У заяві від 10 січня 2018 року представник позивач зменшив позовні вимоги, а саме просив стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі ? всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, починаючи від дня предявлення позову та безстроково.

Представник позивача у судовому засіданні 10 січня 2018 року позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні 10 січня 2018 року зменшені позовні вимоги визнав. Додатково пояснив, що має постійне офіційне місце роботи.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом І-Б групи з дитинства у звязку із захворюванням на дитячий церебральний параліч. Інвалідність їй встановлена безстроково. Наразі позивач проживає із своєю матірю, ОСОБА_4 (а.с.3, 7-10).

Крім того позивач навчається в 11 класі Луцького навчально-реабілітаційного центру за індивідуальною формою навчання (а.с.11).

Як слідує з матеріалів справи, відповідач у справі, ОСОБА_2, є рідним батьком позивача, та працює на посаді електромонтера з експлуатації електролічильників на ПрАТ «Волиьобленерго» (а.с.13).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 198 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

При цьому у статті 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

З аналізу вищенаведеної норми сімейного законодавства слідує, що повнолітня непрацездатна дочка, син мають право на утримання від одного з батьків у разі, якщо вони потребують такої матеріальної допомоги. Особа, вважається такою, що потребує матеріальної допомоги у разі, якщо вона має нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 16 серпня 2017 року №6-1111цс17).

У розглядуваному випадку, позивач не надала суду доказів того, що рівень її матеріального забезпечення за рахунок соціальних та пенсійних виплат, які вона отримує як інвалід І групи від держави є нижчим за прожитковий мінімум для непрацездатної особи, а отже відсутні будь-які підстави для участі батька в утриманні дитини на підставі статті 198 СК України.

Одночасно, пунктом 4 частини пятої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи той факт, що під час звернення до суду позивач додатково зазначила, що продовжує навчання після досягнення повноліття, суд вважає за можливим вирішити позовні вимоги керуючись статтею 199 СК України.

Частиною першою статті 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У розглядуваному випадку судом встановлено, що позивач після досягнення повноліття продовжує навчання в 11 класі Луцького навчально-реабілітаційного центру за індивідуальною формою навчання.

Отже, відповідач зобовязаний продовжувати утримувати позивача до досягнення нею двадцяти трьох років, або до закінчення навчання.

Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідачем в судовому засіданні зазначено про відсутність у нього на утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки, сина.

При цьому, частиною девятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

На думку суду, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, на користь позивача з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача.

Крім того, частиною другою статті 182 СК України (в редакції чинній з 08 липня 2017 року), визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом щомісячного стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15.11.2017 року і до досягнення дитиною двадцяти трьох років. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 265 ЦПК України, ст.ст.182, 199 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: м. Луцьк, пр.. Соборності, 37-Б, кв. 106) на користь ОСОБА_3 (і.н., зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), аліменти на її утримання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15.11.2017 року і до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до обовязкового негайного виконання.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 11 січня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_5