Справа №487/2621/17 11.09.2018
Провадження №22-ц/784/1209/18
Єдиний унікальний номер судової справи № 487/2621/17
Провадження №22-ц/784/1209/18
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 вересня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.

при секретарі судового засідання - Яценко Л.В.

за участю позивача - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

представника органу опіки та піклування - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження,

апеляційну скаргу

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Щербиною С.В., вступна та резолютивна частини якого проголошені о 17 год.07 хв., повний текст складено 29 травня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, залучений орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкування з ними,-

В С Т А Н О В И Л А

16 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ( прізвище ОСОБА_7 змінено після розірвання шлюбу), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні та визначення способу участі у вихованні дітей та спілкування з ними.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що з 2011 року по 28 лютого 2017 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_7 За період шлюбних відносин у них народилося два сина: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір'ю, яка своїми діями перешкоджає йому спілкуванню з ними.

Крім того, зазначає, що з лютого 2017 року він взагалі не бачиться з дітьми, йому невідомо стан їхнього здоров'я, як вони живуть та розвиваються.

Рішенням служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради від 28 квітня 2017 року йому було визначено порядок участі у вихованні дитини ОСОБА_8, шляхом безперешкодного спілкування щосуботи з 09:00 до 12:00 годин у присутності матері. Його клопотання щодо спілкування з сином ОСОБА_9 проігноровано. Однак відповідачка всупереч вищезазначеного рішення продовжує чинити перешкоди йому та його матері ОСОБА_11 у спілкуванні з дітьми.

Посилаючись на викладене та уточнивши свої вимоги, позивач остаточно просив усунути перешкоди у спілкуванні з синами ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у їхньому вихованні та визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дітьми шляхом встановлення систематичних побачень з синами за місцем їхнього проживання та знаходження, можливості у вихідні та святкові дні відвідувати дітей за місцем їхнього проживання, можливості дітей безперешкодно відвідувати місце проживання батька, можливості батька разом з дітьми відвідувати культурно-розважальні заклади.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з синами ОСОБА_8 і ОСОБА_9

Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні з синами ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та у їхньому вихованні, шляхом надання побачень щонеділі з 09.00 до 12.00 годин, у присутності матері ОСОБА_6, надавши батькам право змінювати порядок та час спілкування з дітьми за їх взаємною згодою.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на неповноту встановлення обставин справи, неправильне та неповне дослідження доказів, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справ, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати частково та ухвалити нове, визначивши спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дітей шляхом систематичного побачення по місцю їх проживання, можливості батька у вихідні та святкові дні відвідувати дітей по місцю їх проживання, можливості дітей безперешкодно відвідувати місце проживання батька, можливості батька разом з дітьми відвідувати культурно-розважальні заклади, можливості дітей залишатися на вихідні у батька.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що вона задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 24 липня 2018 року до участі в справі залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

У суді апеляційної інстанції позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили про її задоволення.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської рад апеляційну скаргу не визнала, погоджується з рішенням суду першої інстанції.

У силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_6 та представника третьої особи, які до суду не з'явилися. Відповідно до поданих заяв просили слухати справу за їх відсутності.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, представника відповідача та представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача про його участь у вихованні та спілкуванні з дітьми є обґрунтованими, проте бажаний ним спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дітей.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Частиною 1 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ст. 15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів .

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом буде визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Дані положення законодавства повністю знайшли відображення і з Положеннями Конвенції ООН " Про права дитини" від 20 листопада 1989 року.

Згідно вимог ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

На підставі ст. 151 ч.ч.1,3 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Стаття 52 Конституції України вказує на те, що форми та методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, Декларації з прав дитини від 20.11.1959 року та Закону України «Про охорону дитинства».

За вимогами ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2011 року ( а.с.144).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2017 року шлюб розірвано. Прізвище ОСОБА_6 змінено на ОСОБА_6.

У період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: сини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу залишилися проживати разом з матір'ю.

Відповідач заперечувала проти участі позивача у вихованні дітей та спілкуванню з ними, в зв'язку з чим починаючи з лютого 2017 року у сторін виник спір з даного приводу.

Сторони та їх діти зареєстровані за адресою АДРЕСА_1.

Однак відповідач змінила як своє місце проживання так і дітей, переїхавши до м. Одеси, не повідомивши позивача про фактичне місце їх перебування.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

При встановленні судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини.

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Рішеннями виконавчого комітету Миколаївської міської ради №332 від 28 квітня 2017 року та №505 від 23 червня 2017 року визначено участь батька ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, 21 травня 2015 року, надавши йому можливість безперешкодного спілкування з дітьми щосуботи з 09:00 до 12:00 годин у присутності матері. Також, надано право батькам змінювати порядок побачень з дітьми за їх взаємною згодою. Батьки попередженні про відповідальність за підбурювання дитини проти кожного та невиконання цього рішення ( а.с.18).

Проте, вищезазначене рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради відповідач не виконувала.

Зважаючи на те, що мати малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9, з якою вони мешкають, чинить позивачеві перешкоди у спілкуванні з синами, ухиляючись від виконання рішення органу опіки та піклування, яким визначено способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, без погодження з позивачем змінила місце проживання та перебування дітей, колегії суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність усунення перешкод батьку малолітніх у спілкуванні з синами шляхом зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачеві у спілкуванні з дітьми та визначив дні побачень.

За змістом ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і принаймні в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч.4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, в також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновком органом опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 12 липня 2018 року №280/02.02.01-22/22/14/18 встановлено дні спілкування позивача з дітьми ОСОБА_8, 2012 року народження та ОСОБА_9, 2015 року народження, щонеділі з 09.00 год. до 12.00 год.

Однак, згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з'ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Орган опіки та піклування, надаючи висновок щодо визначення часу спілкування дитини з батьком не визначив необхідності присутності матері під час зустрічей батька з малолітніми дітьми.

У матеріалах справи відсутні дані щодо негативного впливу батька на розвиток дітей, наявність такого впливу не підтверджено відповідними доказами.

З матеріалів справи вбачається наявність непорозуміння сторін щодо участі у вихованні дітей. Разом з тим, національні і європейські норми права визначають право дитини, яка розлучається з одним із батьків, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти.

Колегія суддів, перевіривши доводи скарги та з'ясувавши обставини справи вважає за необхідне змінити рішення в частині вирішення вимог ОСОБА_2 про визначення способу участі батька у вихованні дітей.

Рішення суду в частині визначення зустрічей лише по три години щонеділі кожного місяця за постійної присутності матері ОСОБА_6, з врахуванням того, що між сторонами склалися неприязні стосунки, не призведе до відновлення теплих батьківських стосунків, а також не забезпечить дітям нормального психологічного стану під час таких зустрічей.

Негативний вплив на психоемоційний стан малолітніх та їх розвиток спричиняють конфлікти, які виникають між їх батьками на ґрунті неприязних стосунків, мимовільним свідком яких є діти.

Таким чином, уникнути впливу на малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 указаних психотравмуючих факторів можливо шляхом установлення побачень батька з синами без присутності матері.

Вік ОСОБА_8 - 6 років і 4 місяця, а ОСОБА_9 - 3 року 3 місяць, і свідчить про досягнення ними певного ступеня розвитку, який, дозволяє їм перебувати окремо від матері, але під наглядом дорослої людини певний проміжок часу, що не може завдати дітям істотної шкоди.

Позивач має постійне місце роботи, забезпечений житлом, позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за місцем проживання.

Відповідач не надала суду належних та допустимих доказів того, що позивач зловживає алкогольними напоями, застосовує фізичну силу щодо неї та дітей. Постанова про призначення ОСОБА_2 адміністративного покарання, прийняття мировим суддею судової ділянки №2 Ломоносівського округу м. Архангельська від 26 грудня 2011 року не є свідченням того, що позивач веде аморальний спосіб життя ( т.1 а.с.67).

Крім того, саме по собі звернення відповідача до правоохоронних органів з заявами на про неправомірні дії позивача, проведення перевірки за цими зверненнями не є підтвердженням винної поведінки останнього по відношенню до дітей, негативного впливу на них і як наслідок усунення його від участі у їх вихованні.

Враховуючи, що відповідач постійно змінює місце проживання, не дає можливості позивачеві спілкуватися з дітьми, між сторонами склалися неприязні стосунки, колегія суддів вважає, що діти через неправомірну поведінку матері, віддалилися від батька, за такого, перші шість місяців з метою адаптації дітей такі зустрічі доцільно проводити з матір'ю, проте в подальшому такі зустрічі мають бути без присутності останньої, в тому числі за місцем його проживання, з метою надання можливості батьку відновити контакт з дітьми, та забезпечити їм комфортне спокійне спілкування без впливу матері.

Такий спосіб участі батька у спілкуванні з дітьми не зашкодить їм, а навпаки дозволить максимально повно урахувати інтереси дітей, повністю відповідатиме можливості дітей у повній мірі сприймати піклування кожного із батьків про їх здоров'я, фізичний та духовний розвиток і дасть змогу урівноважити її психоемоційний стан.

Враховуючи викладене, апеляційний суд встановив, що визначений судом порядок участі батька у вихованні дітей не відповідає їх інтересам, а тому рішення в цій частині в силу ст.368 ЦПК України підлягає зміні.

За такого, на думку колегії суддів, слід визначити такий спосіб участі батька - ОСОБА_2 у вихованні дітей ОСОБА_8, 2012 року народження та ОСОБА_9, 2015 року народження: : перші шість місяців після набрання судовим рішенням законної сили у формі зустрічей першу та третю суботу місяця з 10.00 год. по 18.00 год. в присутності матері ОСОБА_6; в подальшому - перший та третій тиждень місяця з 10.00 год. суботи по 12 год. неділі, в тому числі за місцем проживання ОСОБА_2 - АДРЕСА_1, без присутності матері ОСОБА_6 та за умови дотримання ОСОБА_2 режиму дня та харчування дітей та з обов'язковим поверненням дітей до місця їх проживання з матір'ю.

Визначення такого способу участі у спілкуванні та вихованні дітей є таким, що відповідає віковим потребам малолітніх дітей, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов'язку є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дітей.

Колегія суддів, звертає увагу сторін на те, що оскільки дітям важко дається розлука з одним із батьків при їх розлученні, то батьки повинні не закріпляти цю розлуку, а шукати інших шляхів порозуміння між собою в інтересах дітей та керуючись почуттям любові до своїх дітей, їх обов'язок підготувати їх до таких зустрічей.

Після того, як діти подорослішають, вказаний порядок спілкування батька з синами може бути зміненим за домовленістю батьків або за рішенням органу опіки та піклування чи суду.

В той же час, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо його участі у спілкуванні та вихованні дітей шляхом систематичного побачення за місцем їх проживання та знаходження, можливості батька у вихідні та святкові дні відвідувати дітей за місцем їх проживання, погоджується в цій частині з висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги в цій частині вважає необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2018 рокув частині визначення способу участі батька у вихованні дітей - змінити.

Визначити спосіб участі батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 у вихованні та спілкування з синами ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 : перші шість місяців після набрання судовим рішенням законної сили у формі зустрічей першу та третю суботу місяця з 10.00 год. по 18.00 год. в присутності матері ОСОБА_6

В подальшому: перший та третій тиждень місяця з 10.00 год. суботи по 12 год. неділі, в тому числі за місцем проживання ОСОБА_2 - АДРЕСА_1, без присутності матері ОСОБА_6 та за умови дотримання ОСОБА_2 режиму дня та харчування дітей та з обов'язковим поверненням дітей до місця їх проживання з матір'ю.

В іншій частині вказане рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 14. 09. 2018 року.