ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м.Суми

Справа №2-55/10

Номер провадження 22-ц/788/1428/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

стягувач - ОСОБА_1,

боржник - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 23 червня 2018 року, постановлену у складі судді Клименко А.Я., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст ухвали складено 25 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

22 січня 2018 року ОСОБА_1 через свого представника - ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду у справі № 2-55/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Заяву мотивує тим, що у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві на виконанні з 16 липня 2010 року перебуває виконавчий лист № 2-55/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 235 032 грн. Державними виконавцями до цього часу не вжито заходів по виконанню вказаного рішення суду. Накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. З метою не виконання рішення суду та передачі 1/2 частини квартири на реалізацію, державні виконавці безпідставно перешкоджають виконанню рішення суду, посилаючись на необхідність проведення запиту до відповідного державного органу про наявність у малолітніх дітей, які не є дітьми боржника, права користування частиною квартири, яка належить боржнику на праві приватної власності. Зарічним районним судом м. Суми неодноразово ухвалювались рішення, якими визнавались неправомірними дії державних виконавців та їх було зобов'язано вчинити виконавчі дії, пов'язані з реалізацією арештованого майна (квартири). Боржнику було запропоновано з боку стягувача сплатити добровільно вартість 1/2 частини арештованої квартири і таким чином закрити виконавче провадження, але добровільно виконати рішення суду або добровільно сплатити вартість 1/2 частини квартири, боржник відмовляється. Державний виконавець Шабанов В.В. неправомірно відмовляється від виконання рішення суду, посилаючись на реєстрацію у вказаній квартирі малолітніх осіб, оскільки ця обставина не є перешкодою для вчинення виконавчих дій. Дії державних виконавців та посадових осіб Управління примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у м. Києві навмисно, протягом 8 років, ускладнюють виконання рішення суду і роблять його виконання неможливим. У зв'язку з чим просить змінити спосіб і порядок виконання рішення суду за виконавчим листом № 2-55/10 від 30 червня 2010 року Зарічного районного суду м. Суми про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 235 032 грн шляхом передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме 1/2 квартири № АДРЕСА_1.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення суду від 06 квітня 2010 року задоволено.

Змінено спосіб і порядок виконання рішення суду з виконання виконавчого листа №2-55/10 від 30.06.10 року Зарічного районного суду м. Суми про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 235 032 грн. шляхом передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано підрозділ примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у м. Києві відповідно до ст.ст. 60, 61 Закону України «Про виконавче провадження» передати новому власнику - ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 шляхом винесення відповідної постанови та складання акту про її передачу стягувачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування усіх фактичних обставин справи, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд не звернув увагу на той факт, що вимоги заявника спрямовані на обмеження прав неповнолітніх дітей у користуванні житлом. Крім того судом не було надано належної оцінки факту того, що з пенсії боржника щомісячно стягуються кошти в рахунок виконання рішення суду, а тому твердження заявника щодо неможливості виконання рішення є хибними. Зазначає, що вказаним рішенням фактично змінено резолютивну частину рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 квітня 2010 року у справі № 2-55/10. Крім того, на думку апелянта, суд, зобов'язавши підрозділ примусового виконання рішення відділу ДВС передати квартиру ОСОБА_1, вийшов за межі вимог заяви, так як вказана вимога не заявлялася стягувачем під час розгляду даної справи. Також стаття 61 Закону України «Про виконавче провадження» не допускає передачі майна стягувачу без проведення електронних торгів. Вважає, що суд до участі у справі повинен був залучити співвласника квартири - ОСОБА_4 Крім того, судом порушено строк розгляду заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 23 червня 2018 року - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_5, яка підтримала апеляційну скаргу, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3, який заперечує проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що протягом значного періоду часу (з липня 2010 року) неправомірні дії державних виконавців Шабанова В.В., Лозової Ф.І., Дякона Н.М., Бочковського Т.О. та посадових осіб Управління примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ускладнюють виконання рішення суду і роблять його виконання неможливим, що є підставою про задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення суду.

Проте погодитись з висновками суду про наявність підстав для задоволення заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду не можна, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 квітня 2010 року по справі № 2-55/10 позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 955 260 грн суми боргу з урахуванням індексу інфляції, 24% річних від суми боргу згідно договору - 4 279 772 грн, а всього - 6 235 032 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1730 грн в рахунок відшкодування судових витрат. В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики від 23 грудня 1996 року недійсним - відмовлено (а. с. 228-232, т. 3). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 15 червня 2010 року вказане рішення залишено без змін (а. с. 13-14, т. 4).

На виконання вказаного рішення суду Зарічним районним судом м. Суми 30 червня 2010 року було видано виконавчий лист № 2-55/10 (а. с. 87, т. 5).

16 липня 2010 року головним державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень Відділу ДВС Головного управління юстиції у м. Києві Пацуріною О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню вказаного виконавчого листа (ВП № 20289478) (а. с. 90, Т. 5).

Положеннями ст. 435 ЦПК України передбачено, що за заявою сторони, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), може встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Зміна чи встановлення способу та порядку виконання судового рішення - це заміна одного виду виконання іншим або визначення чіткого логічного порядку вчинення дій, спрямованих на виконання припису рішення суду.

Представник стягувача ОСОБА_3 в обґрунтування заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду посилається на неправомірні дії державних виконавців Шабанова В.В., Лозової Ф.І., Дякона Н.М., Бочковського Т.О. та посадових осіб Управління примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві, які протягом тривалого часу на вживають заходів по виконанню рішення суду, на підтвердження чого надав копії ухвал суду, якими визнавались неправомірними дії державних виконавців та їх було зобов'язано вчинити виконавчі дії, пов'язані з реалізацією арештованого майна (квартири).

Однак, дані обставини не є підставами для зміни способу та порядку виконання рішення суду у розумінні ст. 435 ЦПК України.

З листа Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 18 липня 2018 року № 8766/2.1-13, наданого представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3, до відзиву на апеляційну скаргу, постановою від 07.06.2018 року стягнення заборгованості звернуто на доходи боржника, на депозитному рахунку Відділу ДВС перебувають кошти в сумі 7303,59 грн, які були стягнуті згідно вказаної постанови, у зв'язку з чим для отримання стягнутих коштів стягувачу необхідно подати відповідну заяву, що свідчить про те, що рішення суду частково виконується.

Крім того обраний стягувачем спосіб та порядок виконання рішення суду шляхом передачі 1/2 частини квартири, що належить боржнику, стягувачу, передбачений ч. 6 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Тобто залишення нерухомого майна, належного боржнику, стягувачу можливо в порядку примусового виконання рішення суду, а не шляхом зміни способу та порядку виконання рішення суду.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та всупереч процедурі, передбаченої ст. 61 вказаного Закону, зобов'язав орган державної виконавчої служби передати спірне майно стягувачу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду з підстав, передбачених п. 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 23 червня 2018 року в даній справі скасувати та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду від 06 квітня 2010 року у цивільній справі № 2-55/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.С. Ткачук