Постанова

Іменем України

12 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 766/17136/16-ц

провадження № 61-30850св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - державне підприємство Херсонський морський торговельний порт»,

представник відповідача - Семенченко Катерина Олександрівна,

третя особа - Міністерство інфраструктури України,

представник третьої особи - Петрова Людмила Сергіївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області в складі судді Хайдарової І. О. від 26 квітня 2017 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 29 червня 2017 року в складі колегії суддів: Ігнатенко П. Я, Воронцової Л.П., Полікарпової О. М. від 29 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, який уточнив в ході розгляду справи та просив визнати незаконним наказ державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» (далі - ДП «Херсонський морський торговельний порт» № 431-к від 09 грудня 2016 року про його звільнення з посади в.о. заступника директора з безпеки за частиною другою статті 41 КЗпП України (у зв'язку з втратою довіри); стягнути з відповідача на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Ухвалою суду від 26 квітня 2017 року вимоги в частині скасування наказу ДП «Херсонський морський торговельний порт» № 431-к від 09 грудня 2016 року та про поновлення на роботі були залишені без розгляду за заявою представника позивача.

В обґрунтування позову зазначив, що з 09 лютого 2016 року працював на ДП «Херсонський морський торговельний порт». Наказом № 48-к від 09 лютого 2016 року прийнятий радником директора підприємства, з 25 серпня 2016 року згідно наказу № 284-к переведений на посаду начальника служби безпеки, 01 вересня 2016 року наказом № 296-к переведений на посаду виконуючого обов'язки заступника директора з безпеки. 12 грудня 2016 року у відділі кадрів підприємства був ознайомлений з наказом № 431-к від 09 грудня 2016 року, відповідно до якого був звільнений з посади в.о. заступника директора з безпеки за пунктом 2 статті 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри. Вважає, що зазначений наказ є незаконним, оскільки він не обслуговував безпосередньо товарні цінності і не може відноситись до кола осіб, яких можна звільнити із зазначеної підстави, звільнення проводилось без згоди профспілкової організації, членом якої він є.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року позов задоволено. Визнано незаконним наказ в.о. директора ДП «Херсонський морський торгівельний порт» Соколова А. С. № 431-к від 09 грудня 2016 року про звільнення з посади в.о. заступника директора з безпеки за частиною другою статті 41 КЗпП України (у зв'язку з втратою довіри). Стягнуто з ДП «Херсонський морський торгівельний порт» на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Вирішено питання про судовий збір.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив із того, що факти, які б давали підстави для звільнення позивача за вищевказаним формулюванням підприємством не доведені, а судом не встановлені. Окрім того, посада, яку займав позивач не відноситься до переліку посад осіб, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності і не доведено покладення на нього таких обов'язків. Також процедура звільнення працівника за ініціативою адміністрації підприємства не дотримана. Місцевий суд установивши незаконність дій відповідача щодо ухвалення наказу про звільнення від 09 грудня 2016 року, чим спричинено йому душевні страждання у вигляді переживань у зв'язку із тим, що він був незаконно звільнений, позбавлений джерела існування, мав докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своїх близьких, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ДП «Херсонський морський торгівельний порт» задоволено частково. Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року змінено в частині розміру стягнутої на користь ОСОБА_4 з ДП «Херсонський морський торгівельний порт» відшкодування моральної шкоди, зменшивши суму стягнення з 10 000 грн до 1 000 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого суду і частині визначення розміру моральної шкоди спричиненої позивачу незаконним звільненням та зменшуючи її розмір, виходив із того, що місцевий суд встановивши незаконність дій відповідача щодо ухвалення наказу про звільнення позивача з 09 грудня 2016 року, не звернув уваги на те, що зазначений наказ скасований 29 грудня 2016 року, тобто через нетривалий час, а тому сума відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн безпідставно завищена та визначена судом першої інстанції без дотримання вимог розумності і справедливості. У решті апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду, зазначивши, що рішення ухвалено з дотриманням вимог закону та підстав для його скасування не має.

У липні 2017 року ДП «Херсонський морський торговельний порт» подало касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 29 червня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги те, що на момент розгляду справи судом, наказ про звільнення вже визнаний недійсним, трудові відносини відновлені, а тому відсутні підстави для визнання недійсним цього наказу та відшкодування моральної шкоди.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд установив, що з 01 вересня 2016 року ОСОБА_4 займав посаду в.о. заступника директора з безпеки ДП «Херсонський морський торгівельний порт».

Наказом № 431-к від 09 грудня 2016 року ОСОБА_4 звільнений за частиною другою статті 41 КЗпП України (у зв'язку з втратою довіри).

Згідно наказу № 467-к від 29 грудня 2016 року скасовано наказ про припинення трудового договору з ОСОБА_4

За таких обставин, судова колегія вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про незаконність наказу від 09 грудня 2016 року про звільнення ОСОБА_4 в зв'язку з втратою довіри.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Отже, компенсація моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, що існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо заподіяння ОСОБА_4 моральної шкоди, незаконним його звільненням, розмір якої апеляційним судом визначено з урахуванням його доведеності позивачем та виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судову рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року в частині, що не змінена апеляційним судом та рішення апеляційного суду Херсонської області від 29 червня 2017 року від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В.П. Курило