АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Чернівці

Справа №725/1776/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 червня 2018 року, (головуючий у 1 інстанції Галичанський О.І.),

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_1 та автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT» 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, № шасі WVWZZZ31ZMB238929.

13 червня 2018 року представник відповідача ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив заборони позивачу ОСОБА_1 керувати спірним транспортним засобом; вилучити у ОСОБА_1 даний транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію та передати їх на зберігання власнику ОСОБА_2 за місцем проживання АДРЕСА_2.

Вимоги заяви про забезпечення позову обґрунтовує тим, що невжиття таких заходів може утруднити виконання рішення суду.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 червня 2018 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаними судовими рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що суперечать нормам процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити та вжити заходів забезпечення позову.

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/794/851/18 Категорія 48

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що автомобіль«VOLKSWAGEN PASSAT» 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, є предметом спору у даній цивільній справі та належить їй на праві власності. З вини позивача ОСОБА_1 автомобіль був суттєво пошкоджений та потребував значного ремонту.

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, оскільки до моменту його ухвалення автомобіль може бути знову пошкоджений.

Вказує, що питання про забезпечення позову може бути вирішено без зустрічного забезпечення, оскільки таке забезпечення не призведе до заподіяння будь-яких збитків позивачу. Позивач використовує спірний автомобіль у своїй трудовій діяльності без її згоди як власника транспортного засобу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у забезпеченні позову у справі, суд першої інстанції виходив з того, що таке забезпечення порушує право позивача на володіння та користування рухомим майном, ? частина якого є предметом спору у даній справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

За приписами ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положення ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, забороною вчиняти певні дії, встановленням обовязку вчинити певні дії, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспрюваних прав та інтересів.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до роз'яснень пп. 4, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просив виділити йому у власність ? частину квартири АДРЕСА_1 та ? частину автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT» 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, № шасі WVWZZZ31ZMB238929.

Отже, між сторонами виник майновий спір, за змістом якого предметом позовних вимог є поділ майна подружжя.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову, відповідач ОСОБА_2 просила забезпечити позов шляхом заборони позивачу ОСОБА_1 керувати спірним автомобілем та вилучити у позивача даний транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію, передати їх на зберігання їй як власнику за місцем проживання.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право учасника справи чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

Обмеження у вигляді заборони позивачу керувати транспортним засобом, який є предметом спору про поділ майна подружжя, позбавляє його права користування та володіння майном, порушує його майнові права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявник не надала належних і допустимих доказів на підтвердження того, що забезпечення позову шляхом заборони позивачу керувати автомобілем та вилучення у нього даного транспортного засобу є співмірним із заявленим позивачем вимогам, наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль може бути пошкоджений чи знищений позивачем, є припущенням, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України не є належним доказуванням.

У звязку із зазначеним суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, які є предметом судового розгляду та правильно встановив, що забезпечення позову порушує майнові права позивача, а також те, що заявником не доведено наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, оскільки постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді: