Справа №463/4105/18
Провадження №4-с/463/35/18
УХВАЛА

судового засідання

26 жовтня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

з участю секретаря судового засідання Попович Х.І.

скаржника ОСОБА_1

у м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Головного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції в Львівській області ОСОБА_2, заінтересована особа боржник ОСОБА_3,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до суду зі скаргою про визнання незаконною та скасування постанови Головного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції в Львівській області ОСОБА_2 від 23.06.2018 року про повернення стягувачу виконавчого документа №2/463/1719/14 виданого 26.03.2015 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 45 972,25 грн., виконавче провадження №49896567; визнання незаконною бездіяльність та дії Головного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції в Львівській області ОСОБА_2 в частині не вчинення в повному обсязі виконавчих дій, які призвели до невиконання рішення суду у виконавчому провадженні №49896567 по виконавчому листу №2/463/1719/14 виданого 26.03.2015 року Личаківським районним судом м. Львова, а також в частині винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 23.06.2018 року; зобовязання Головного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції в Львівській області ОСОБА_2 відновити та вчинити виконавчі дії у виконавчому провадженні №49896567; стягнути з осіб, дії яких оскаржуються компенсацію за відрив від звичайних занять та судові витрати.

Скаргу мотивує тим, що ним було подано вказаний виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 45 972,25 грн. для відкриття виконавчого провадження. 30.06.2018 року скаржник отримав постанову від 23.06.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу. Скаржник вважає, що під час проведення виконавчих дій усі належні та необхідні дії вчиненні не були, чим порушено норми Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, не було здійснено вихід по місцю знаходження боржника, місцю реєстрації та проживання його дружини для виявлення майна боржника, не здійснено розшук майна боржника, не встановлено спільного із дружиною чи іншою особою майна, неналежним чином перевірне майновий стан боржника. Також, винесена виконавцем постанова не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішення. Також, з врахуванням наявності ознак кримінального правопорушення у діях боржника, виконавець не звертався до уповноваженого органу із відповідною заявою. З урахуванням наведеного, вважає оскаржувану постанову протиправною та незаконною, а тому просить подану скаргу задоволити.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 заявлену скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Державний виконавець - Головний виконавець Личаківського районного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції в Львівській області ОСОБА_2, боржник ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду скарги не подали. Від Личаківського відділу державної реєстрації виконавчої служби м. Львова надійшло заперечення на скаргу, в якому зазначається, що в ході виконання державним виконавцем вчинено вичерпний перелік дій з метою виконання вимог виконавчого документу, вжито всіх заходів. З врахуванням наведеного, суд вважає, що перешкод для розгляду справи у їх відсутності немає.

Оглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ організацій , посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

У Рішенні ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «ОСОБА_4 проти України», заява № 40450/04,п.п.51,52 Суд зазначив: Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6 (995_004), було б ілюзорним, якби національна правова система

Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції"( 980_079 ) (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40,

Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії"( 980_075 ) (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника

можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1Першого протоколу ( 994_535 ) (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка ( 980_223 ), п. 53).

Судом встановлено, що на виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 45 972,25 грн. судом 26.03.2015 року видано виконавчий лист №2/463/1719/14 та в провадженні Головного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції в Львівській області ОСОБА_2 перебувало виконавче провадження №49896567. На даний час рішення суду не виконано. А 23.06.2018 року Головним виконавцем Личаківського районного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції в Львівській області ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого листа №2/463/1719/14 виданого 26.03.2015 року, яку скаржник отримав 30.06.2018 року.

Вказану поставному виконавець мотивує тим, що боржник на виклики державного виконавця не зявляється, борг не сплачує. Згідно відповіді РСЦ МВС у Львівській області транспортних засобів за боржником не зареєстровано. Згідно відповіді ГУ ПФУ у Львівській області боржник на обліку як пенсіонер не перебуває. Згідно відповіді ДПІ відомості про місце праці боржника відсутні. З метою забезпечення виконання виконавчого документу державним виконавцем внесено відповідні записи до Реєстру заборон відчуження майна. Згідно витягу з Реєстру права власності на нерухоме майно встановлено що боржник нерухомим майном не володіє. При виході за адресою останнього відомого місця боржника - м. Львів, вул. Тарнавського, 26/12 встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає, вказаний факт також стверджується рапортом Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області від 10.04.2017. Державним виконавцем скеровано подання про розшук боржника, якого оголошено в розшук відповідно до ухвали Личаківського районного суду № 463/3808/14-ц від 05.05.2017 та відповідно до вказаної ухвали направлено до Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області до виконання. Державним виконавцем також скеровано подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, проте у задоволенні такого було відмовлено. Згідно відповіді з міського відділу ДРАЦС боржник у шлюбі не перебуває та одруженим не був. На вимогу стягувана державним виконавцем було скеровано запит за колишнім місцем праці боржника - ТОВ "Західна консалтингова група" з метою з'ясування актуальної інформації про місцезнаходження боржника, згідно відповіді з якого встановлено, що боржник перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5, державним виконавцем було скеровано запити в реєструючі органи, щодо майнового стану та місцезнаходження останньої, проте встановлено, що ОСОБА_5 майном не володіє, місцезнаходження невідоме.

Разом з тим, суд погоджується з доводами скаржника в частині того, що державний виконавець, всупереч вимогам положень ч.1 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження», не встановив місце перебування боржника, не перевірив інформацію про наявність у боржника цивільної дружини, та можливості проживання боржника за її адресою. Також, всупереч вимогам положень ч.6, ст.48, ч.1 ст.53 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем не було здійснено вихід по місцю знаходження боржника для перевірки та виявлення майна боржника, не перевірено дані про наявність у цивільної дружини майна, за місцем її реєстрації та проживання його дружини ОСОБА_5 м. Львів вул. Соколина, 79а/2, не перевірено наявність майна, на яке можна було б здійснити стягнення. Долучений акт про вихід на місце можливого проживання фактичної дружини боржника (а.с.74) чомусь датований 11.12.2018 року. При цьому у матеріалах виконавчого провадження, копія якого частково надана державним виконавцем суду є лист ТОВ «Західна консалтингова група» від 11.10.2017 року (а.с.70) про те, що ОСОБА_3 володіє часткою 50% ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ЛЕКСОПОЛІС», іншою часткою 50% володіє його фактична дружина. Однак державним виконавцем не перевірено чи працює вказане товариство, чи отримує доходи у нього божник. Посилання у запереченнях на те, що божник оголошений у розшук і за поданням державного виконавця судом відмовлено у задоволенні подання по обмеження боржнику виїзду за кордон не вказує на те, що державний виконавець вжив всіх заходів для встановлення місця перебування боржника та наявність у його майна. Зокрема, у виконавчому провадженні відсутні дані про те, що ухвала про оголошення у розшук вручена органам поліції і заведена розшукова справа, не отримано інформацію про результати розшуку. Ухвала суду про відмову у задоволенні подання про заборону виїзду боржнику за кордон ґрунтується на тому, що державний виконавець не представив суду всі необхідні докази для задоволення подання. Окрім того, у матеріалах провадження відсутня інформація Державної прикордонної служби України про те, чи здійснює боржник виїзди за кордон.

Суд також погоджується із доводами скаржника, що виконавцем не було складено акти у відповідності до ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Всупереч вимогам ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 7 розділу І «Інструкції з організації примусового виконання рішень» у постанові про повернення виконавчого документу стягувачеві не зазначено скільки разів під час відкритого виконавчого провадження було здійснено перевірку майнового стану боржника, коли були вчинені такі виконавчі дії, номера довідок, дати їх видачі щодо розшуку майна боржника, скільки разів було здійснено перевірку на виявлення рахунків боржника під час вчинення виконавчих дій.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги скарги підставними в частині визнання визнання незаконною та скасування постанови Головного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції в Львівській області ОСОБА_2 від 23.06.2018 року про повернення стягувачу виконавчого документа №2/463/1719/14 виданого 26.03.2015 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 45 972,25 грн., виконавче провадження №49896567; визнання незаконною бездіяльність та дії Головного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції в Львівській області ОСОБА_2 в частині не вчинення в повному обсязі виконавчих дій, які призвели до невиконання рішення суду у виконавчому провадженні №49896567 по виконавчому листу №2/463/1719/14 виданого 26.03.2015 року Личаківським районним судом м. Львова, а також в частині винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 23.06.2018 року; зобовязання Головного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції в Львівській області ОСОБА_2 відновити та вчинити виконавчі дії у виконавчому провадженні №49896567.

Згідно ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, суд вважає скаргу обґрунтованою і вона підлягає до задоволення частково з врахуванням доводів суду.

При цьому суд звертає увагу державного виконавця на те, що рішення суду не виконується більше 3 років. У відповідності до п.53 названого рішення ЄСПЛ, Суд вказав, що відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (995_004) (див. рішення у справі "Бурдов проти Росії" (980_045), N 59498/00, ECHR 2002-III).

Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі "Райлян

проти Росії" (Raylyan v. Russia), N 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року). Оцінюючи обґрунтованість затримки у виконанні судового рішення, слід належним чином урахувати той факт, що затримку, яка становила один рік і чотири місяці, у виплаті грошової

компенсації, призначеної судовим рішенням, винесеним проти державного органу, Суд визнав надмірною (див. рішення у справі "Зубко та інші проти України" ( 974_014 ) Zubko and Others. Ukraine), NN 3955/04, 5622/04, 8538/04 і 11418/04, п. 70, ECHR 2006-VI).

Тому формальний підхід до виконання судового рішення, тривале його невиконання і невжиття всіх заходів передбачених законом для його виконання можуть бути підставою в відповідальності Держави України за рішенням ЄСПЛ.

Щодо вимог заявника - стягнути з осіб, дії яких оскаржуються компенсацію за відрив від звичайних занять та судові витрати, то такі є безпідставними і в цій частині скарга відхиляється.

Керуючись ст.ст. 383, 387 ЦПК України, ст. 6, 11, 34, 49 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

у х в а л и в :

скаргу задоволити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову Головного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції в Львівській області ОСОБА_2 від 23.06.2018 року про повернення стягувачу виконавчого документа №2/463/1719/14 виданого 26.03.2015 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 45 972,25 грн., виконавче провадження №49896567.

Визнати незаконною бездіяльність та дії Головного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції в Львівській області ОСОБА_2 в частині не вчинення в повному обсязі виконавчих дій, які призвели до невиконання рішення суду у виконавчому провадженні №49896567 по виконавчому листу №2/463/1719/14 виданого 26.03.2015 року Личаківським районним судом м. Львова, а також в частині винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 23.06.2018 року.

Зобовязати Головного виконавця Личаківського районного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції в Львівській області ОСОБА_2 відновити та вчинити виконавчі дії у виконавчому провадженні №49896567.

В решті в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала суду у відповідності до ст.261 ЦПК України набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду згідно ст.354 ЦПК України.

Суддя: Гирич С. В.