Провадження № 22-ц/779/12/2018
Провадження № 22-ц/779/14/2018
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Горейко М.Д., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Возняк В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2017 року та ухвалу Івано-Франківського міського суду від 9 червня 2017 року, ухвалені в складі судді Островського Л.Є. в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року АТ «УкрСиббанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Позовні вимоги мотивував тим, що 6 грудня 2006 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0 про надання кредиту у сумі 175 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,2 % на рік з кінцевим терміном повернення 5 грудня 2017 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 6 грудня 2016 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №0/П. Однак, позичальник належним чином не виконувала умови кредитного договору, тому станом на 27 серпня 2015 року виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів у розмірі 54 141,40 доларів США та 37 925,42 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості. З цих підстав банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану суму заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2017 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 6 грудня 2006 року в розмірі 54 141,40 доларів США, що станом на 27 серпня 2015 року за курсом НБУ складає 1 160 017,50 грн, а також 37 925,42 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 9 червня 2017 року виправлено описку в резолютивній частині рішення та виключено з неї вказівку еквіваленту валюти договору та стягнутої суми заборгованості в національній валюті.

На вказані судові рішення представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційні скарги, в яких посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків дійсним обставинам справи.

На його думку, судом не враховано відсутність підстав для звернення позивача до суду про дострокове стягнення заборгованості по кредиту. Так, згідно умов договору право дострокового повернення кредиту виникає у АТ на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та не усунення позичальником порушень умов за договором протягом 31 календарного дня. Вимогу про сплату простроченої заборгованості за договором з одночасним зазначенням, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту вважається таким, що настав достроково, направлено відповідачам 29 липня 2015 року та ними отримано 3 серпня. Відтак, право на стягнення кредитних коштів в повному розмірі виникло не раніше 4 вересня 2015 року.

Разом з тим, із даним позовом банк звернувся до суду 31 серпня 2015 року, що було встановлено ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2015 року.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно його положень якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, то такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою та за споживчим кредитом на придбання житла, протягом шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця.

Крім того, місцевий суд всупереч норм ст.224 ЦПК України не розглянув справу за правилами заочного розгляду, чим було порушено права відповідачів.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду представник апелянта зазначає про порушення вимог процесуального права, оскільки внесені виправлення в розумінні ст. 219 ЦПК України не можуть вважатися опискою. Виключення з резолютивної частини рішення вказівки еквіваленту валюти договору та стягнутої суми заборгованості в національній валюті фактично змінює суть цього рішення.

Посилаючись на вказані обставини просив судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову банку. Також постановити нову ухвалу, якою відмовити АТ «УкрСиббанк» у задоволенні заяви про виправлення описки у рішенні суду.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У зв'язку з чим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги визнав з наведених у ній мотивів.

Представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, а тому їх неявка відповідно до положень ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень в межах вимог апеляційних скарг, суд дійшов висновку, що скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

За змістом п.3 ст. 3 ЦПК України (в редакції Закону № 2147 - VІІІ від 3 жовтня 2017 року) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з цим апеляційний суд застосовує норми ЦПК України від 18 березня 2004 року, які діяли на час ухвалення оскаржуваного рішення. А справу переглядає в порядку, передбаченому ЦПК України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За положеннями ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення в повній мірі не відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 неналежно виконувала умови кредитного договору, у зв'язку із чим допустила заборгованість у розмірі 54 141,40 доларів США та 37 925,42 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості. А тому ця заборгованість підлягає стягненню в солідарному порядку із відповідачів.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками місцевого суду з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 6 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (в подальшому перейменовано в АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до умов цього договору банк надав останній кредит в розмірі 175 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору дорівнює еквіваленту 883 750,00 грн, зі сплатою 12,2 % річних за використання кредитних коштів на придбання нерухомості. Кінцевий термін повернення - 5 грудня 2017 року (а.с.5-12 т.1, а.с.10-19 т.2).

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 6 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №0/П (а.с.14-15 т.1, а.с.24-25 т.2).

В подальшому 26 березня 2010 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору (щодо змін умов кредитного договору при реструктуризації), якою змінено графік погашення кредиту. Тоді ж між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до договору поруки, що містить згоду забезпечувати змінене зобов'язання (а.с.20-23, 26 т.2).

За змістом ст.ст. 526, 1049, 1054, 1050 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, а також проценти та неустойку.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник з лютого 2015 року не здійснювала платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованих процентах, чим порушила взяті на себе договірні зобов'язання. Станом на 27 липня 2015 року прострочена заборгованість по тілу кредиту становила 8 421,89 доларів США, заборгованість по процентах 2 736,74 долари США.

За змістом частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Як передбачено пунктом 7.2. кредитного договору відповідно до вимог ст.611 ЦК України при порушенні позичальником вимог п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. договору банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього договору.

Згідно із п. 5.5. Кредитного договору у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з Банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку, встановленому розділом 11 цього договору.

У п.11.1 кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником умов договору та направлення Банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Встановлено, що у зв'язку із невиконанням боржником ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором банком 29 липня 2015 року надіслано їй та поручителю ОСОБА_3 письмові вимоги про погашення протягом 31 дня з дати одержання цього повідомлення простроченої заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 421,89 доларів США та заборгованості по процентах в розмірі 2 736,74 доларів США. Також їх повідомлено про настання терміну дострокового повернення кредиту в повному обсязі у разі невиконання вимоги в зазначений термін починаючи із 32 дня з дати одержання цієї вимоги (а.с. 27-28, 29-30 т.2). Вказані вимоги відповідачі отримали 3 серпня 2015 року (а.с.8 т.3).

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» звернувся в суд із позовом до відповідачів 2 вересня 2015 року (а.с.42 т.1).

Враховуючи, що протягом розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не надано доказів належного виконання зобов'язань, погашення заборгованості та, як наслідок, не настання обставин для реалізації банком права дострокового повернення кредиту станом на час постановлення оскаржуваного рішення, місцевий суд дійшов правильного висновку щодо захисту порушеного права позивача шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя в солідарному порядку.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для звернення позивача до суду про дострокове стягнення заборгованості по кредиту не заслуговують на увагу.

Не спроможними є також посилання апелянта про те, що судом порушено положення ст.224 ЦПК України та не розглянуто справу за правилами заочного розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що процедура заочного провадження можлива при наявності одночасно кількох умов:1) неявка в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або 2) якщо повідомлені відповідачем причини неявки визнані неповажними;

3) згода позивача на таке вирішення справи.

При цьому говорячи про неявку відповідача, як умову заочного розгляду справи, слід мати на увазі, що неявка відповідача в судове засідання після оголошеної перерви, зупинення провадження у справі та поновлення її слухання не дає підстав для ухвалення заочного рішення, оскільки відповідач (його представник) брав участь у попередніх засіданнях, йому роз'яснювали його права та обов'язки, він висловлював свою думку і ставлення до позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що представники ОСОБА_3 брали участь у попередніх засіданнях, давали пояснення щодо позовних вимог. Відтак, місцевий суд обґрунтовано розглянув справу в загальному порядку.

Разом з тим, перевіряючи розмір заборгованості за укладеним між сторонами кредитним договором апеляційним судом вставлено наступне.

Згідно наданого банком розрахунку станом на 27 серпня 2015 року заборгованість складає: по кредиту та процентах - 54 141,40 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 160 017,50 грн, з них: 50 979,68 доларів США, що еквівалентно 1 090 132, 86 грн - заборгованість за кредитом; 3 261,72 доларів США, що еквівалентно 6 9884,64 грн - заборгованість за відсотками. А також 37 925,42 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких: 31 268,24 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 6 657,18 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками (а.с.51-64 т.2).

Враховуючи заперечення ОСОБА_1 щодо розміру заборгованості, відмови місцевим судом у задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи, з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2017 року по справі призначено судово-економічну експертизу.

Відповідно до висновку експерта №50 судово-економічної експертизи від 20 червня 2018 року підтвердити відповідність наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «УкрСиббанк» розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за договором №0 від 6 грудня 2016 року не надається за можливе. Розрахунок заборгованості за вказаним договором відповідає даним банківської виписки в частині сум сплачених позичальником грошових коштів та дат їх зарахування, однак не відповідає умовам цього договору. Дослідженням поданих документів підтверджується розмір ОСОБА_1 перед АТ «УкрСиббанк» станом на 27.08. 2015 року, який склав 55 277,34 доларів США (заборгованість по тілу кредиту - 51371,95 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 3905,39 доларів США).

Також експертом зазначено, що встановити розмір належної ОСОБА_1 до сплати пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості згідно договору №0 від 6 грудня 2006 року не надається а можливе, оскільки банком не представлено на дослідження виписок по рахунку боржника за період з 06.12.2006 року по 26.08.2015 року, даними яких підтверджувалось би застосування ПАТ права щодо нарахування пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків за користування ним, а також період за який проводилось таке нарахування (а.с.11-26 т.4).

За положеннями ч.ч.1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на вказані обставини, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності, на думку колегії суддів, на користь АТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №0 від 6 грудня 2006 року станом на 27 серпня 2015 року в розмірі 54 141,40 доларів США, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 50 879,68 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 3 261,72 доларів США.

В задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів пені належить відмовити враховуючи їх недоведеність.

Як передбачено п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ «УкрСиббанк».

З огляду на це апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Що стосується ухвали про виправлення описки в судовому рішенні, то колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2017 року представник АТ «УкрСиббанк» звернувся в суд із заявою про виправлення описки в рішенні Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2017 року. При цьому зазначав, що задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд в резолютивній частині рішення вказав суму заборгованості в іноземній валюті із зазначенням еквіваленту в національній валюті.

Встановлено, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 9 червня 2017 року внесено виправлення у тексті рішення Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2017 року. Другий абзац резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції «Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором №0 від 6 грудня 2006 року у розмірі 54141,40 доларів США заборгованості по кредиту та процентами та 37 925,42 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості».

Виправляючи допущену описку, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач просив стягнути заборгованість по кредиту та відсотках в іноземній валюті без зазначення еквіваленту в національній валюті.

Відповідно до ст.219 ЦПК України (в редакції на час вирішення спору) суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

За змістом цієї норми закону описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків.

Згідно роз'яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Проте якщо неправильне визначення стягнутої суми було наслідком, наприклад, застосування закону, який не підлягав застосуванню, то підстав для виправлення арифметичних помилок немає.

Зі змісту заяви представника позивача вбачається, що при постановленні рішення місцевим судом порушені норми ч. 1 ст. 11 ЦПК України від 18 березня 2004 року, що є підставою для звернення з відповідною скаргою до суду апеляційної інстанції.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в частині недотримання судом норм процесуального права при вирішенні питання про виправлення описки є обґрунтованими. А тому ухвалу Івано-Франківського міського суду від 9 червня 2017 року слід скасувати.

При цьому колегія суддів також враховує скасування рішення Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2017 року.

Приймаючи до уваги скасування судових рішень та ухвалення в зв'язку з цим нового рішення відповідно до ст.141 ЦПК України слід змінити і розподіл судових витрат. Оскільки позов банку підлягає до часткового задоволення, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідачів на користь АТ «УкрСиббанк» необхідно стягнути по 1 769,08 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви. З позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню 447,41 грн, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, враховуючи покладення на відповідача ОСОБА_1 більшої суми судових витрат згідно ч. 10 ст.141 ЦПК України її належить зобов'язати сплатити банку різницю понесених судових витрат в розмірі 1 321,67 грн. Відповідно сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2017 року та ухвалу Івано-Франківського міського суду від 9 червня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 6 грудня 2006 року станом на 27 серпня 2015 року в розмірі 54 141,40 доларів США, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 50 879,68 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 3 261,72 доларів США.

В задоволенні позовних вимог АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення пені відмовити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 1 321,67 грн різниці, а з ОСОБА_3 - 1 769,08 грн понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2018 року.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: М.Д. Горейко

О.В. Пнівчук