У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

встановив:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 19 жовтня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 24 жовтня 2018 року.

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 08.12.2017 року відкрито провадження в даній справі.

Від позивача на адресу суду надійшла заява про залишення позову без розгляду на підставі п.5 ч.1. ст. 257 ЦПК України. Також в поданій заяві позивач просив повернути йому сплачений судовий збір.

Від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 надійшла заява про залишення позову без розгляду на підставі п.4 ч.1. ст. 257 ЦПК України, мотивуючи її тим, що на розгляді Ужгородського міськрайонного перебуває цивільна справа №308/13639/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, позивачем було подано клопотання про залучення в якості співвідповідачів по вказаній справі ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а також уточнила позовні вимоги.

Від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, надійшла заява про залишення позову без розгляду на підставі п.4 ч.1. ст. 257 ЦПК України, мотивуючи її тим, що на розгляді Ужгородського міськрайонного перебуває цивільна справа №308/13639/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, позивачем було подано клопотання про залучення в якості співвідповідачів по вказаній справі ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а також уточнила позовні вимоги.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, заявив про відшкодування судових витрат у розмірі 23 963,95 тис. грн.. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння в порядку ст. 141 ЦПК України, мотивуючи тим, що відповідач витратив на правову допомогу кошти, повязані з розглядом справи, та на його думку позивач зловживає процесуальними правами та позов є завідомо безпідставним.

Позивач в судовому засіданні підтримала подане нею клопотання про залишення її позову без розгляду на підставі п.5 ч.1. ст. 257 ЦПК України та просила повернути сплачений судовий збір. Стосовно поданих клопотань представників відповідачів заперечила, мотивуючи тим, що 28 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 серпня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 207 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі ЦПК України 2004 року). Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 серпня 2017 року залишено без змін.

Враховуючи вищенаведене, звернулась з позовом повторно до суду, однак оскаржила в касаційному порядку ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 серпня 2017 року і ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року.

Вже після відкриття провадження по справі за №308/11098/17 відповідно до постанови Верховного суду від 28 березня 2018 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, те що звернулась до суду за позовною заявою по справі №308/13639/16-ц набагато раніше, подала клопотання по справі №308/13639/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності про залучення в якості співвідповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а також уточнила позовні вимоги. Однак, на даний час, судового розгляду не було призначено, та фактично вказані клопотання не розглянуті, тому підстав залишати її позов без розгляду з мотивів наведених представниками відповідачів є недоцільним. Вважає, що жодних підстав вважати її позов безпідставним не має. Крім того, просила врахувати, що представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить стягнути витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, яку було відхилено апеляційним судом, що фактично призвело до затягування розгляду справи та такі дії фактично є зловживанням процесуальними правами. Просила відмовити в задоволенні вказаних клопотань представників відповідачів.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, повідомлялась належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння. Предметом вимог в цій справі є визнання за позивачем 2/3 частини незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 80 % та визнання такого обєктом спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та витребування з чужого незаконного володіння від ОСОБА_4 на користь позивача 2/3 незавершеного будівництвом житлового будинку, та 2/3 частини земельної ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами . Крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Ознайомившись з клопотанням позивача, вивчивши матеріали справи, враховуючи, що заява позивача про залишення позову без розгляду не суперечить закону та не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, суд вважає за необхідне вищевказану позовну заяву залишити без розгляду.

Одночасно, суд вважає за необхідне роз'яснити, що після усунення умов, що були підставою для залишення позовної заяви без розгляду, позивачка має право звернутися до суду повторно (ч.2 ст. 257 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 3 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» визначено підстави повернення судового збору, зокрема, пунктом 4 частини 1 даної норми передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у звязку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Отже, із вищенаведеного випливає, що сплачена сума судового збору не повертається у разі подання позивачем заяви про залишення позову без розгляду.

Відтак, підстав для повернення сплаченого позивачем судового збору у зв»язку із залишенням позову без розгляду згідно поданої позивачем заяви, немає.

Беручи до уваги, що суд залишає позовну заяву без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України, за заявою позивача, клопотання про повернення сплаченого судового збору не підлягає задоволенню.

Крім того, Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалою від 18.04.2018 року в судовому засіданні вирішувались клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про залишення без розгляду позовної заяви з підстав передбачених п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України, а саме у звязку з тим, що у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, та в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено. Оскільки справи виникають із сімейних правовідносин, предметом спору в обох справах є набуття за час шлюбу та поділ майна: будинку та двох земельних ділянок, що знаходиться: м.Ужгород, вул.Пряшівська,28. Разом з тим, відмінний суб'єктивний склад у вказаних справах . Аналогічне зазначене також в постанові Апеляційного суду Закарпатської області від 19 вересня 2018 року. На час розгляду справи в суді, відомостей про те, що подані ОСОБА_1 клопотання по справі №308/13639/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності про залучення в якості співвідповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6, а також уточнення позовних вимог розглянуті судом відсутні.

За таких підстав подані клопотання представників відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідно до положень частин пятої, шостої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - пятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у звязку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини девятої статті 141 цього Кодексу.

Згідно з частиною девятою статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З аналізу зазначених норми вбачається, що обов»язковою умовою є зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони

Під зловживанням процесуальними правами законом визначено наступне.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне обєднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

В свою чергу процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони.

Відповідно до п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред'явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Згідно з пунктом 4 ч.2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, необґрунтоване або штучне обєднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч.3). Суд зобовязаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч.4).

Разом з тим, суд враховує, що 28 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30.08.2017 року вказана позовна заява залишена без розгляду, ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 30.10.2017 року остання залишена в силі. Відповідно до ухвали Верховного суду від 16 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя №308/13639/16-ц відкрито касаційне провадження. Відповідно до постанови Верховного суду від 28 березня 2018 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В той же час, предметом вимог в справі №308/13639/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є поділ майна що є спільною сумісною власністю подружжя, виділення частини житлового будинку позивачу, та визнання права власності на 2/3 частини земельних ділянок.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однією з засад цивільного судочинства, згідно п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, повязаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб'єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Аналогічні висновки наведені в Постанові Верховного суду від 26 вересня 2018 року по справі № 148/312/16-ц провадження № 61-24189 св 18.

Відповідно до ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Згідно вимог ч. 1 ст. 228 ЦПК України суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з'ясовує обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджує в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються.

Разом із цим, як встановлено, позивачка ОСОБА_1 скористалась своїм правом і до початку розгляду справи по суті подала заяву про залишення позову без розгляду, тому розгляд справи по суті не відбувався.

Отже подання заяви про залишення позову без розгляду є правом позивача і формою закінчення справи без ухвалення рішення та без з'ясування обставин, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, що не свідчить про необґрунтованість дій та зловживання правами ОСОБА_1.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України, при цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обовязок відшкодувати понесені відповідачами витрати на правову допомогу.

Крім того, при посиланні представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в заяві про компенсацію витрат, повязаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, на предявлення безпідставного позову, у заяві по суті наводяться заперечення проти поданого позову.

Інших необґрунтованих дій з боку позивача, як то систематичне протидіяння позивача правильному та швидкому вирішенню спору, умисність дій позивача та його вини суду заявником не доведено, з огляду на що суд не вбачає підстав для компенсації здійснених відповідачем витрат, а тому в задоволенні вказаного клопотання представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 257, 353 ЦПК України, суд, -

постановив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про поділ майна подружжя та витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без розгляду.

Розяснити позивачу, що залишення заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду після усунення умов, що стали підставою для залишення заяви без розгляду.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення сплаченого судового збору - відмовити.

У задоволенні клопотання представників відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7