Провадження № 2/537/268/2018
Справа № 537/5723/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.10.2018 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Мєняйлові О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кременчуці за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник ОСОБА_2) до ОСОБА_3, ОСОБА_4 до про стягнення боргу, -
Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із позовною заявою, де просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на його користь частину основного зобовязання боржника в сумі 400 грн. 00 коп. у відповідності до укладених договорів поруки; стягнути з ОСОБА_3 на його користь 77 302 грн. 03 коп.; судові витрати покласти на відповідачів пропорційно розміру їх зобовязань.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що на підставі договорів позики, укладених між ним та ОСОБА_3 у формі розписки, останнім було отримано у тимчасове володіння та користування грошові кошти в сумі 592,00 дол. США (16 000 грн. 00 коп.) за розпискою від 02 березня 2016 року зі строком повернення до 15 березня 2017 року та сплатою 800 грн. 00 коп. за користування грошовими коштами при умові виплати 20 % штрафу за умови прострочення строку повернення позики, та 1 200, 00 дол. США (32 000 грн. 00 коп.) згідно розписки від 03 грудня 2016 року зі строком повернення до 30 вересня 2017 року та сплатою 4 % щомісяця при умові виплати 20 % за умови прострочення строку повернення позики. Враховуючи умови укладених договорів позики, станом на 01 грудня 2017 року за розпискою від 02 березня 2016 року поверненню підлягає сума 20 053 грн. 61 коп., за розпискою від 03 грудня 2016 року поверненню підлягає сума 54 638 грн. 64 коп., а всього 74 692 грн. 25 коп. Окрім того, на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано 3 % річних на суму заборгованості, які становлять суму 571 грн. 01 коп., та нараховано інфляційні витрати, які складають суму 2 438 грн. 77 коп. Таким чином, загальна сума, яка підлягає до виплати за борговими розписками з урахуванням 3 % річних та інфляційних витрат, складає 77 702 грн. 03 коп. Позивач зазначає, що в якості забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_3 між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договори поруки, за умови яких поручитель забезпечив порукою частину зобовязань боржника ОСОБА_3 в розмірі 200 грн. 00 коп. по кожному з укладених між кредитором та боржником договорів позики у формі розписок, а загальна сума зобовязань,ю забезпечених порукою, складає 400 грн. 00 коп. Позивачем здійснювалися заходи щодо досудового врегулювання спору, однак такі не дали результату, у звязку із чим позивач і вимушений звернутись до суду.
Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 24 квітня 2018 року відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
04 липня 2018 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить суд остаточно ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача частину основного зобовязання боржника в сумі 1 200 грн. 00 коп. та стягнути з ОСОБА_3 на його користь 786 247 грн. 56 коп., а також просив суд судові витрати покласти на відповідачів пропорційно розміру їх зобовязань. Збільшені позовні вимоги обґрунтував укладенням, окрім боргових розписок від 02 березня 2016 року та від 03 грудня 2016 року, боргових розписок між ним та відповідачем ОСОБА_3 боргових розписок: від 24 березня 2014 року в сумі 2 000, 00 дол. США зі строком повернення до 01 січня 2018 року та сплатою 500 грн. 00 коп. за користування з умовою виплати 20 % штрафу при простроченні строку повернення позики; від 16 лютого 2015 року в сумі 600, 00 дол. США зі строком повернення до 01 січня 2018 року та сплатою 350 грн. 00 коп. за користування з умовою виплати 20 % штрафу при простроченні строку повернення позики; від 27 грудня 2015 року в сумі 500, 00 дол. США зі строком повернення до 01 січня 2018 року та сплатою 350 грн. 00 коп. за користування з умовою виплати 20 % штрафу при простроченні строку повернення позики; від 01 січня 2016 року в сумі 9 995, 00 дол. США зі строком повернення до 01 січня 2018 року та сплатою 4 % щомісячно, з умовою виплати 20 % штрафу при простроченні строку повернення позики, зобовязання по яким на даний час відповідачем ОСОБА_3 є невиконаними. В забезпечення виконання зазначених вище зобовязань по договорам позики, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договори поруки, за умови яких він забезпечив порукою частину зобовязань боржника в розмірі по 200 грн. 00 коп. по кожному з укладених між кредитором та боржником договорів у формі розписок.
У звязку зі збільшенням позивачем ОСОБА_1 позовних вимог, ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 25 липня 2018 року вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки.
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільно-процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, оскільки відповідач ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки, ним не подано відзив, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі пояснень представника позивача та письмових матеріалів справи.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, приймаючи до уваги думку відповідача ОСОБА_4, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Згідно розписки від 02 березня 2016 року, відповідач ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 592,00 дол. США зі строком повернення до 15 березня 2017 року. За змістом вказаної розписки, відповідач зобовязався за користування грошовими коштами виплатити винагороду в розмірі 800 грн. 00 коп., а також зобовязався у випадку несвоєчасного повернення коштів виплатити штраф в розмірі 20 % від суми боргу.
Згідно розписки від 03 грудня 2016 року, відповідач ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 1 200,00 дол. США зі строком повернення до 30 вересня 2017 року. За змістом вказаної розписки, відповідач зобовязався за користування грошовими коштами виплатити винагороду в розмірі 4 % боргу щомісяця від суми боргу, а також зобовязався у випадку несвоєчасного повернення коштів виплатити штраф в розмірі 20 % від суми боргу.
Згідно розписки від 24 березня 2014 року, відповідач ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 2 000,00 дол. США зі строком повернення до 01 січня 2018 року. За змістом вказаної розписки, відповідач зобовязався за користування грошовими коштами виплатити винагороду в розмірі 500 грн. 00 коп., а також зобовязався у випадку несвоєчасного повернення коштів виплатити штраф в розмірі 20 % від суми боргу.
Згідно розписки від 16 лютого 2015 року, відповідач ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 600,00 дол. США зі строком повернення до 01 січня 2018 року. За змістом вказаної розписки, відповідач зобовязався за користування грошовими коштами виплатити винагороду в розмірі 350 грн. 00 коп., а також зобовязався у випадку несвоєчасного повернення коштів виплатити штраф в розмірі 20 % від суми боргу.
Згідно розписки від 27 грудня 2015 року, відповідач ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 500,00 дол. США зі строком повернення до 01 січня 2018 року. За змістом вказаної розписки, відповідач зобовязався за користування грошовими коштами виплатити винагороду в розмірі 350 грн. 00 коп., а також зобовязався у випадку несвоєчасного повернення коштів виплатити штраф в розмірі 20 % від суми боргу.
Згідно розписки від 01 січня 2016 року, відповідач ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 9 955,00 дол. США зі строком повернення до 01 січня 2018 року. За змістом вказаної розписки, відповідач зобовязався за користування грошовими коштами виплатити винагороду в розмірі 4 % щомісячно від суми боргу, а також зобовязався у випадку несвоєчасного повернення коштів виплатити штраф в розмірі 20 % від суми боргу.
Згідно частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Положеннями частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до змісту частини 2 статті 1047 Цивільного-кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Аналізуючи вказану норму чинного законодавства України, підтвердженням факту укладання договорів позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є розписки від 02 березня 2016 року, 03 грудня 2016 року, 24 березня 2014 року, 16 лютого 2015 року, 27 грудня 2015 року, 01 січня 2016 року, зі змісту яких вбачається, що останній дійсно отримав від позивача грошові кошти в зазначеному в них розмірі.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України №6-996цс17 від 13 грудня 2017 року.
Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання умов договору позики.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 свої зобовязання, передбачені умовами договору позики, не виконав.
За приписом статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 Цивільного кодексу Украйни встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.
Згідно із положеннями частини 1 статті 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином, положення частини 2 статті 524 та частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного Банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного суду України від 01 березня 2017 року по справі №6-284цс17.
Частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Так, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_3 04 грудня 2017 року направлялась платіжна вимога щодо сплати останнім суми боргу за борговими розписками від 02 березня 2016 року та від 03 грудня 2016 року в розмірі 74 692 грн. 25 коп.
Також 04 червня 2018 року позивачем ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_3 04 червня 2018 року направлялась платіжна вимога щодо сплати останнім суми боргу за борговими розписками від 24 березня 2014 року, від 16 лютого 2015 року, від 27 грудня 2015 року, від 01 січня 2016 року на загальну суму 708 525 грн. 66 коп.
Як встановлено в судовому засіданні, своїх зобовязань за договорами кредиту відповідач ОСОБА_3 не виконав.
Враховуючи зазначені вище положення чинного законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_3 суми боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми боргу та інфляційних витрат, загальний розмір яких становить 787 447 грн. 56 коп.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 частину основного зобовязання боржника в розмірі 1 200 грн. 00 коп., суд виходить з нступного.
Згідно зі статтею 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Згідно зі статтею 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Як встановлено в судовому засіданні, в забезпечення виконання зобовязань боржника за договорами позики, укладеними у формі розписки, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 02 березня 2016 року, 03 грудня 2016 року, 24 березня 2014 року, 16 лютого 2015 року, 27 грудня 2015 року та 01 січня 2016 року були укладені договори поруки, за умовами яких ОСОБА_4 поручився перед ОСОБА_1 за виконання ОСОБА_3 зобовязання за Основними договорами, тобто за договорами позики від березня 2016 року, 03 грудня 2016 року, 24 березня 2014 року, 16 лютого 2015 року, 27 грудня 2015 року та 01 січня 2016 року, в частині обмеженій сумою поруки, яка становить 200 грн. 00 коп. за кожною розпискою.
З матеріалів справи вбачається, що поручителем ОСОБА_4 03 грудня 2017 року було отримано платіжну вимогу щодо сплати ним на користь ОСОБА_1 суми поруки в загальному розмірі 400 грн. 00 коп. у відповідності до укладених договорів поруки від 02 березня 2016 року та від 03 грудня 2016 року, внаслідок несплати боржником ОСОБА_3 суми боргу за основним зобовязанням, а також ОСОБА_6 отримав платіжну вимогу щодо сплати ним на користь ОСОБА_1 суми поруки в загальному розмірі 800 грн. 00 коп. у відповідності до укладених договорів поруки від 24 березня 2014 року, від 16 лютого 2015 року, від 27 грудня 2015 року, та від 01 січня 2016 року.
Оскільки відповідачем ОСОБА_4 не виконано зобовязань щодо сплати ним суми поруки внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_3 зобовязань за основними договорами, та враховуючи до уваги той факт, що ОСОБА_4 визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення суми боргу, забезпеченого порукою з відповідача ОСОБА_4 в розмірі 1 200 грн. 00 коп.
Статтею 141 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно матеріалів справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір на загальну суму 7 874 грн. 47 коп. згідно квитанцій № 28620930 від 20 грудня 2017 року та № 33332019 від 04 липня 2018 року.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 100 %, суд приходить до висновку про розподілення судових витрат наступним чином.
З відповідача ОСОБА_4 підлягає до стягнення сума судового збору в розмірі 1 181 грн. 17 коп., оскільки задоволена сума до стягнення з нього становить 1 200 грн. 00 коп., тобто 0,15 % ціни позову, та з відповідача ОСОБА_3 підлягає до стягнення сума судового збору в розмірі 6 693 грн. 30 коп.
Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282 Цивільно-процесуального кодексу України, статтями 526, 553, 554, 559, 625, 1049, 1050 Цивільного Кодексу України, суд
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу з урахуванням 3 % річних та інфляційних витрат в розмірі 786 247 грн. 56 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 частину основного зобовязання згідно договорів поруки в розмірі 1 200 грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму судового збору, сплаченого останнім при подачі позову до суду, в розмірі 6 693 грн. 30 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму судового збору, сплаченого останнім при подачі позову до суду, в розмірі 1 181 грн. 17 коп.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя : Д.О. Зоріна