Номер провадження 2/754/534/18
Справа №754/3567/17
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Журавської О.В.

при секретарі судового засідання Касян А.Р.

за участю представника позивача Савчак Я.О.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що 29.08.2007 р. між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №2707/0807/98-009 та договір про внесення змін та доповнень, згідно з умовами яких Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 75000,00доларів США з розрахунку 14,5 % річних за користування кредитом на строк з 29.08.2007 р. по 18.01.2017 р. 25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених жданим Договором , АТ «Сведбанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідач по справі належним чином умови договору не виконує, в результаті чого станом на 23.02.2017 р. утворилась заборгованість у розмірі 416 709,50 грн., тому позивач вимушений звертатись з вказаним позовом до суду.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 10.04.2017 було відкрито провадження у справі та призначено в судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

В судовому засідання відповідачка та її представник просили відмовити в задоволенні позову.

Представником відповідача в судовому засіданні, яке відбулося 18.07.2017 р. була подана заява в якій він просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на наступне. Останній платіж був проведений відповідачем 01.01.2014 р., після чого у зв'язку з значним ростом курсу долара США по відношенню до гривні, відповідач змушена була призупинити виплату заборгованості по кредиту. Відповідно до п. 3.1.1 договору № 3 про внесення змін та доповнень до кредитного договору відповідач мала здійснити наступний платіж в період з 01 по 20 число наступного місяця, тобто до 20 лютого 2014 року. Таким чином не проведення платежу станом на 21 лютого 2014 року давало змогу банку нараховувати відповідачу штрафні санкції, або звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення боргу. Станом на 21 лютого 2014 року позивач знав, що його права порушено, а початок перебігу строку позовної давності слід рахувати з 22 лютого 2014 року. Таким чином, з урахуванням того, що позовна заява подана до суду 14 березня 2017 року, позивач порушив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору № 2707/0807/98-009 від 29.08.2007 року, укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2, відповідачу було відкрито відновлювальну кредитну лінію та встановлено кредитний ліміт у розмірі 75 000 доларів США на строк з 29 серпня 2007 року по 29 серпня 2012 року (а.с. 7-13).

Пунктом 3.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця, через касу Банку, згідно Додатку №1, що є невідємною частиною даного договору.

Згідно п. 1.3 Кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 14,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. Проценти за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця в період з 01 по 20 число включно за попередній місяць та на момент повернення кредиту.

Згідно п. 8.1 Кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості.

03.12.2007 року АКБ «ТАС - Комерцбанк» змінив найменування на ВАТ «Сведбанк», а в подальшому 10.06.2009 року, назву було приведено у відповідність до вимог ЗУ «Про акціонерні товариство», змінено на - Публічне акціонерне Товариство «Сведбанк».

23 лютого 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 2707/0807/98-009 від 29.08.2007 року (а.с. 14). Відповідно до п. 1 зазначеного Договору, сторони домовились з дати підписання цього Договору перевести поновлювальну кредитну лінію у не поновлювальну. Згідно п. 2 Договору про внесення змін та доповнень № 1, сторони домовились зафіксувати ліміт кредитування в розмірі 7500,00 доларів США та з дати підписання цього Договору встановити графік зменшення розміру ліміту кредитної лінії.

23 лютого 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору № 2707/0807/98-009 від 29.08.2007 року (а.с. 15-18). Пунктом 1 зазначеного Договору передбачено, що сторони визначили, що на дату укладання цього Договору про внесення змін та доповнень розмір строкової заборгованості за Кредитом складає 7500,00 доларів США. Розмір простроченої заборгованості за Кредитом на дату укладання цього Договору складає 4774,00 доларів США. Прострочена заборгованість по процентах за Кредитним договором на дату укладання цього Договору внесення змін та доповнень відсутня. Розмір строкової заборгованості по процентах за Кредитним договором на дату укладання цього Договору про внесення змін та доповнень складає 109,59 доларів США. Також п. 3.1 Договору про внесення змін та доповнень № 2 встановлено, що сторони домовились внести зміни до п.1.1 Кредитного договору та встановити строк користування Кредитом по 18 січня 2017 року включно.

23 лютого 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 3 до кредитного договору № 2707/0807/98-009 від 29.08.2007 року (а.с. 19-30). Відповідно до умов зазначеного Договору Кредитний договір № 2707/0807/98-009 від 29.08.2007 року було викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1, 1.3 Договору про внесення змін та доповнень № 3 Банк надає Позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 12274,00 доларів США на строк по 18 січня 2017 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних за весь час фактичного користування Кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладенні цього Договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього Договору, у випадках і у порядку, встановленому п. 8.4 цього Договору.

Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 Договору про внесення змін і доповнень №3 встановлено, що починаючи з 01 березня 2012 року позичальник здійснює погашення заборгованості за Кредитом та сплату процентів за користування кредитом шляхом здійснення платежів у чітко встановлений цим Договором термін з 01 (першого) по 20 (двадцяте) число кожного місяця та в день закінчення Кредитного договору.

Згідно п. 8.1 Договору про внесення змін та доповнень № 3, за порушення терміну сплати платежів на погашення заборгованості за кредитом та нарахованими процентами за цим Договором позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення в тому числі за день погашення простроченої заборгованості. У випадку часткової сплати суми платежу на погашення заборгованості за Кредитом та нарахованими процентами пеня нараховується на його несплачену частину.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, зареєстрований в реєстрі за № 1306,1307 від 25.05.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г., відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 40-42, 43).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вказує у позовних вимогах Банк, позичальник припинив належним чином виконувати свої грошові зобов'язання за кредитним договором, а саме здійснювати щомісячні обов'язкові платежі відповідно до сум та в строки, передбачені умовами Договору.

У своєму відзиві на позов представник відповідача вказує про те, що останній платіж був проведений відповідачем 01.01.2014 р. Після 01.01.2014 року у зв'язку з значним ростом курсу долара США по відношенню до гривні, відповідач була змушена призупинити виплати заборгованості по кредиту. Зважаючи на те, що згідно умов договору позичальника зобов'язалась здійснювати наступний платіж в період з 01 по 20 число наступного місяця, тобто до 20 лютого 2014 року, то несплата відповідачем чергового платежу станом на 21 лютого 2014 року надала право Банку звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник відповідача вважає, що саме з цієї дати і повинен рахуватися строк позовної давності для звернення позивача до суду з даним позовом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Оскільки умовами Кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами (термін сплати заборгованості - згідно графіку платежів з 01 по 20-е число включно кожного місяця) та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до графіку погашення заборгованості, встановленого Додатком №4 до Договору про внесення змін і доповнень № 3 до Кредитного договору, позичальник мав щомісяця сплачувати суму на погашення основної суми боргу з 01 по 20 число кожного місяця в розмірі 208,03 доларів США.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, останній платіж був здійснений відповідачем 01.01.2014 р., тобто перша прострочка по сплаті за Договором виникла у відповідача 21.02.2014 року (а.с. 37-39).

Враховуючи те, що перша прострочка сплати за користування кредитними коштами відбулася 21.02.2014 року, термін сплати заборгованості встановлений, згідно графіку платежів з 01 по 20-те число кожного місяця, то права позивача слід вважати порушеними після несплати відповідачем платежу за вказаний платіжний період, а саме з першого дня прострочення - 21.02.2014 року.

Оскільки за умовами Договору погашення кредиту повинно здійснюватися відповідачем частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13.

Так, у постанові Верховний Суд зробив висновок щодо застосування ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України і зазначив, зокрема, про наступне: "Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного з цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатися залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислювати з моменту настання строку погашення чергового платежу".

Відповідно до принципу верховенства права, через призму ст. 3 Конституції України, людина та її права визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. За визначенням Конституційного Суду України у постановлених ним рішенням, верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема, у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується законодавством як однією з його форм, включаючи інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традиції, звичаї, які легітимовані суспільством та відповідають ідеології справедливості.

Зазначені принципи справедливості, добросовісності, рівності та свободи у відносинах споживчого кредитування в повній мірі знайшли своє відображення у ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому у законодавстві визначаються різні поняття: такі як "строк дії договору" та "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу(частина друга статті 1050 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

У зв'язку з тим, що перша прострочка сплати за користування кредитними коштами відбулася 21.02.2014 року, термін сплати заборгованості встановлений по 20-те число кожного місяця, то права позивача слід вважати порушеними після несплати відповідачкою платежу за вказаний платіжний період, а саме з першого дня прострочення, який настав 21.02.2014 року.

Таким чином, починаючи з 21 лютого 2014 року позивач фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов'язання, так і до застосування відсотків за його користування та інших, передбачених договором сум.

Виходячи з наведеного вище, строк позовної давності щодо даних позовних вимог сплинув 21.02.2017 року, а звернувся Банк до суду лише 14 березня 2017 року.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Під час розгляду даної справи представником відповідача було подано заяву про застосування строку позовної давності до даних позовних вимог.

Отже, виходячи з вищенаведених норм діючого законодавства та встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом.

Аналогічна правова позиція викладені і у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, від 17.09.2014 року у справі № 6-95цс14, від 01.10.2014 року у справі № 6-134цс14, від 22.10.2014 року у справі № 6-127цс14, від 30.09.2015 року у справі № 6-154цс14.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у своїх рішеннях Європейський Суд вказує про те, що обмеження позовної давності служить законним цілям встановлення правової визначеності та остаточності. Вона захищає потенційних відповідачів від прострочених позовів, які буде тяжко заперечити, та несправедливості, яка може мати місце, якщо суд буде змушений ухвалити рішення щодо подій, які відбулися у віддаленому минулому, спираючись на докази, які могли стати недостовірними та неповними внаслідок давності.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 203, 215, 257, 267, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 28.09.2018 р..

Суддя