РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1391/18

05 вересня 2018 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Федас І. О.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог, вказує на те, що 30.08.2014 року між ним та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено шлюб. Від подружнього життя у них народилася дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

На підставі рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12.03.2018 року з нього стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, на користь ОСОБА_3 до 21.03.2018 року стягувались аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів доходу до досягнення дочкою трьох років. Позивач зазначає, що з 13.04.2018 звільнився на підставі п. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України з ТОВ «Науково - Дослідна Компанія «Колос», яка знаходиться в м. Київ. На даний момент офіційного працевлаштування не має та знаходиться в пошуках нової роботи. Будь-якого рухомого або нерухомого майна немає. Вважає, що фактично його матеріальний стан погіршився і він проживає за рахунок тимчасових заробітків та за грошові кошти батьків. Враховуючи викладене, просить суд змінити спосіб стягнення аліментів та встановити їх у твердій сумі у розмірі 900 грн., щомісячно, на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи стягувати від 14.04.2018 року та до досягнення дочкою повноліття.

Ухвалою Костопільського районного суду від 14.06.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб, які беруть участь у справі.

08.08.2018 року представник позивача - адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про зміну предмету позову, в якій просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, щомісячно і до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися. Від представника позивача - адвоката ОСОБА_5 на адресу суду поступила заява про підтримання позову та розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач в своєму позові вказує, що звільнився з роботи і немає доходів, однак ним не надано доказів звернення до центру зайнятості та неможливості працевлаштування на роботу з мінімальною заробітною платою, яку він отримував на попередній роботі. З дати звільнення в м. Київ пройшло майже п'ять місяців, проте ніяких доказів неможливості працевлаштування на мінімальну заробітну плату в м. Костопіль позивачем не надано. Крім того, позивач вказує, що проживає за рахунок тимчасових заробітків, однак не зазначає, що це за заробітки та їх щомісячний розмір. Просила на підставі викладеного у задоволенні позову відмовити за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.08.2014 року, який рішенням Костопільського районного суду від 12.03.2018 року розірвано. Від спільного подружнього життя мають малолітню дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим 01.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області.

Згідно рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12.03.2018 року по справі №564/2238/17 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду , а саме з 27 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно запису №2 від 13.04.2018 року у копії трудової книжки серії НОМЕР_3 заповненої на ім'я ОСОБА_2, його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі наказу від 13.04.2018 року.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Крім того, стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви, оскільки позивач не довів обставини, на які посилається в своєму позові, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На думку суду, обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів. Суд вважає, що розмір стягуваних аліментів не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

Доводи позивача в частині того, що він ніде не працює і в наслідок цього не може сплачувати аліменти у визначеному розмірі суд взагалі не бере до уваги, оскільки вважає їх необ'єктивними.

Інших доводів та доказів на їх підтвердження, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, суду надано не було.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог належить відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2-5, 76-81, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 192 СК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Рівненської області

Позивач:

ОСОБА_2 (житель АДРЕСА_2), паспорт серії НОМЕР_4, виданий 06.08.2014 року Костопільським РС УДМС України в Рівненській області, ІПН:НОМЕР_1.

Відповідач:

ОСОБА_3, (жителька АДРЕСА_1).

Повне рішення складено

14 вересня 2018 року

СуддяЛ. А. Грипіч