Ухвала

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 760/20491/13-ц

провадження № 61-29423св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: приватне підприємство «Ентузіаст і В», товариство з обмеженою відповідальністю «Ріпка»,

представники приватного підприємства «Ентузіаст і в», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного підприємства «Ентузіаст і В» на рішення Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Мазурик О. Ф. від 09 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного підприємства «Ентузіаст і В» (далі - ПП «Ентузіаст і В») та товариства з обмеженою відповідальністю «Ріпка» (далі - ТОВ «Ріпка») про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 15 листопада 2012 року між нею, ТОВ «Ріпка» та ПП «Ентузіаст і В» було укладено договір доручення 2-Д. Усі зобов'язання, що передбачені пунктом 1.1. були виконані нею у встановлений термін, що підтверджується платіжними дорученнями. Відповідно до пункту 2.5.1 договору доручення ПП «Ентузіаст і В» зобов'язалося сплатити їй винагороду за виконане доручення в порядку і в розмірах передбачених договором. Відповідно до пункту 5.1 зазначеного договору винагорода повіреному, тобто їй, складає 2 500 грн, яка має бути виплачена ПП «Ентузіаст і В» протягом 5 календарних днів з моменту виконання нею доручення. Однак на час звернення до суду з указаним позовом їй не сплачено винагороду у встановленому в договорі розмірі.

ПП «Ентузіаст і В» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ТОВ «Ріпка», у якому просило визнати за ним право власності на об'єкт інвестування, а саме, нежитлові приміщення, розташовані в групі приміщень № 1 підвалу, загальною площею 77,5 кв.м., що складається з нежитлових приміщень № 1 пл. 10,1 кв.м., № 2 пл. 6,5 кв.м., № 3 пл. 1,9 кв.м., № 4 пл. 12,1 кв.м., № 5 пл. 15,2 кв.м., № 6 пл. 10,7 кв.м., коридору (приміщення № 7 пл. 17,1 кв.м., клітини сходів (приміщення № 8) пл. 1,7 кв.м., кладової (приміщення № 9) пл.. 2,2 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивував тим, що 15 листопада 2012 року між ПП «Ентузіаст і В» (інвестор) та ТОВ «Ріпка» (замовник) було укладено інвестиційний договір № 1. Відповідно до пункту 1.1. інвестиційного договору, врегульовано правовідносини сторін, що виникають у зв'язку із фінансуванням реконструкції нежитлових приміщень загальною площею 75,0 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 Згідно умов вказаного договору сторони домовилися про те, що замовник зобов'язується своїми та/або залученими силами й засобами і за рахунок коштів, залучених від інвестора, провести реконструкцію нежилих приміщень та передати інвестору об'єкт інвестування, а інвестор зобов'язується на умовах, встановлених цим договором забезпечити фінансування цих робіт та прийняти у замовника об'єкт інвестування. З метою виконання умов інвестиційного договору для здійснення пошуку об'єкта господарювання (підрядника), для виконання останнім робіт по реконструкції об'єкта інвестування, 15 листопада 2012 року між ТОВ «Ріпка», ПП «Ентузіаст і В» та ОСОБА_1 було укладено договір доручення № 2-Д. На виконання вимог пункту 2.2.1 інвестиційного договору ПП «Ентузіаст і В» перерахувало грошові кошти в сумі 335 897 грн 82 коп. ОСОБА_1, що свідчить про виконання ним умов договору та підтверджується платіжним дорученням № 19 від 18 квітня 2013 року, платіжними дорученнями № 21, № 22 та № 23 від 19 квітня 2013 року, проте всупереч договірним відносинам, правовстановлюючі документи на об'єкт інвестування та об'єкт інвестування замовник інвестору не передав у встановлений інвестиційним договором термін, що свідчить про невиконання належним чином своїх зобов'язань відповідно до інвестиційного договору. Позивач за зустрічним позовом вважає, що у нього, як інвестора, виникло право власності на нежилі приміщення (приміщення 1, підвал) загальною площею 75,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2014 року первинний та зустрічний позови задоволено. Стягнуто з ПП «Ентузіаст і В» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 2 500 грн. Визнано за ПП «Ентузіаст і В» право власності на нежитлові приміщення розташовані в групі приміщень № 1 підвалу, загальною площею 77,5 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції, встановивши, що ТОВ «Ріпка» не виконало свої зобов'язання за договором, включаючи передачу ПП «Ентузіаст і В» об'єкта інвестування з правовстановлюючими документами щодо цього об'єкта, передбачені пунктом 2.1.3 зазначеного договору, у термін до 29 квітня 2013 року, на момент розгляду справи об'єкт не переданий інвестору, дійшов висновку про задоволення первинних та зустрічних вимог.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2014 року в частині вирішення зустрічного позову скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ПП «Ентузіаст і В» відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду в частині вирішення зустрічного позову та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в позові, виходив із того, що визнання права власності на спірний об'єкт порушує права ПАТ КБ «ПриватБанк» як іпотекодержателя за договором іпотеки від 18 серпня 2006 року та прийняте всупереч частини третьої статті 9 Закону України «Про іпотеку». В частині вирішення первинного позову, апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду, зазначивши про те, що судове рішення в цій частині є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не має.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ПП «Ентузіаст і В» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та в цій частині справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом при ухваленні оскаржуваного рішення не звернуто уваги на те, що рішенням місцевого суду права та інтереси ПАТ КБ «ПриватБанк» не зачіпаються, оскільки банк не є іпотекодержателем спірних приміщень. Приміщення, які перебували в іпотеці банку та приміщення щодо яких було внесено рішення по справі є різними об'єктами з різними реєстраційними номерами, а відтак, суд апеляційної інстанції задовольнив апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк», яке не має жодного відношення до спірного майна по даній справі.

Судові рішення в частині вирішення первинного позову до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).

У грудні 2017 року на адресу суду касаційної інстанції від ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшли заперечення на вищевказану касаційну скаргу, у яких заявник вважає доводи касаційної скарги безпідставними, а рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що 15 листопада 2012 року між ПП «Ентузіаст і В» та ТОВ «Ріпка» був укладений інвестиційний договір № 1 предметом якого, відповідно до пункту 1.1. були врегульовані правовідносини сторін, що виникають у зв'язку з фінансуванням реконструкції нежитлових приміщень загальною площею 75,0 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (приміщення 1, підвал).

15 листопада 2012 року між ТОВ «Ріпка», ПП «Ентузіаст і В» та ОСОБА_1 було укладено договір доручення № 2-Д з метою виконання інвестиційного договору № 1 від 15 листопада 2012 року та організації пошуку суб'єкта господарювання (підрядника), для виконання останнім робіт по реконструкції об'єкта інвестування, укладення зі знайденим підрядником відповідного договору на реконструкцію об'єкта інвестування, проведення розрахунків підрядником згідно укладеного договору.

Пунктом 1.2 інвестиційного договору № 1 від 15 листопада 2012 року, встановлено, що сторони домовились про те, що замовник зобов'язується своїми та/або залученими силами й засобами і за рахунок коштів, залучених від інвестора, провести реконструкцію нежилих приміщень та передати інвестору об'єкт інвестування, а інвестор зобов'язується на умовах, встановлених цим договором, забезпечити функціонування цих робіт та прийняти у замовника об'єкт інвестування.

Після введення в експлуатацію об'єкта інвестування інвестор отримує у власність 100% права власності на таких об'єкт інвестування, що встановлено пунктом 1.3 вищезазначеного інвестиційного договору.

Так, звертаючись до суду з указаним позовом ПП «Ентузіаст і В» вважав, що оскільки ним виконано умови інвестиційного договору та перераховано кошти за спірне нежитлове приміщення, то у нього, як інвестора, виникло право власності на нежилі приміщення (приміщення 1, підвал) загальною площею 75,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А).

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А в частині другій цієї статті вказано, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

За змістом статті 15 ЦПК України 2004 року як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до статті 1 ГПК України 2004 року підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 12 ГПК України 2004 року господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 1 ГПК України.

У справі, що переглядається, установлено, що спірні правовідносини виникли з приводу виконання умов інвестиційного договору, який було укладено між ПП «Ентузіаст і В» та ТОВ «Ріпка» та набуття позивачем права власності права власності на об'єкт інвестування за інвестиційним договором.

Отже, у цій справі спір виник між двома юридичними особами, які є суб'єктами господарської діяльності, щодо виконання ними умов інвестиційного договору та набуття права власності на об'єкт інвестування (нежитлове приміщення).

При цьому суд враховує, що хоча позов пред'явлений також і до фізичної особи ОСОБА_1, але вона стороною інвестиційного договору не є, вирішення спору між двома юридичними особами щодо набуття права власності на об'єкт нерухомості її права та інтереси не зачіплює.

За таких обставин, враховуючи суб'єктний склад сторін спору та характер спірних правовідносин, спір належить до юрисдикції господарських судів.

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до змісту частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин оскаржувані судові рішення в частині вирішення зустрічних вимог ПП «Ентузіаст і В» підлягають скасуванню із закриттям у цій частині провадження у справі відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України.

Згідно положень частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України передбачено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки при розгляді справи встановлено, що суди помилкового розглянули справу в порядку цивільного судочинства, Верховний Суд в силу частини третьої статті 400 ЦПК України виходить за межі вимог касаційної скарги та скасовує рішення судів першої і апеляційної інстанцій в частині вирішення зустрічних позовних вимог.

Керуючись статтями 409, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Ентузіаст і В» задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року в частині зустрічного позову приватного підприємства «Ентузіаст і В» до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Ріпка» про визнання права власності скасувати, провадження у справі у цій частині закрити.

Повідомити ПП «Ентузіаст і В», що розгляд його позовних вимог про визнання права власності на об'єкт інвестування віднесено до юрисдикції господарських судів.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило