19.09.2018
Справа №642/1879/18
Провадження №2/642/1017/18
19 вересня 2018 року м. Харків
Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гримайло А.М.,
за участю секретаря Сорокіної Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, як законного представника малолітньої ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування на житло, -
В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування на житло.
В обґрунтування позовної заяви пояснила, що вона є власником 2/3 частини квартири №76 по вул. полтавський шлях в м. Харкові, про що свідчить договір купівлі-продажу. З довідки з місця проживання про склад сімї в квартирі № 76 по вул. Полтавський шлях в буд. № 156 в м. Харкові зареєстровані позивач, її чоловік, син та онука ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 . заочним рішенням ленінського районного суду м. Харкова від 11.11.2016 року було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Відповідачка з дитиною постійно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2. Реєстрація неповнолітньої дитини носила формальний порядок, так як ОСОБА_3 ніколи в зазначеній квартирі не проживала, та не вселялась, у звязку з чим позивач була вимушена звернутись до суду.
Позивач в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не зявилась, надала до суду відзив в якому проти задоволення позовних вимог не заперечувала та просила розглядати справу без її участі.
Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання зявились проти задоволення позовних вимог не заперечували.
Третя особа представник Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не зявився , надав заяву якій просив розглядати справу без його участі, також надили висновок, в якому зазначено, що Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради заперечують проти задоволення позовних вимог, оскільки немає відомостей проте, що малолітня ОСОБА_3 є власником або має право користування іншим житлом.
Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач з 18.04.2001 року зареєстрована у квартирі№ 76 по вул. Полтавський шлях в буд. № 156 в м. Харкові. Усі комунальні послуги та утриманням квартири здійснює позивач. Крім позивача у вищевказаній квартирі зареєстровані: її чоловік - ОСОБА_4, син ОСОБА_5, онука - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Як стверджує позивач, неповнолітня ОСОБА_3 зареєстрована за цією адресою формально, ніколи не проживала за цією адресою.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним.
В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.
Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.
Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.
Неповнолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.
Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.
Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у спірній квартирі не мешкає, постійно проживає з матірю за іншою адресою Залишення неповнолітньої зареєстрованою в спірній квартирі суперечило б ст.9 Конвенції про права дитини та ст.160 СК України.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється за рішенням суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або про позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).
У звязку з цим, у відповідності зі ст. ст.71, 72 ЖК України суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», відповідно до ст. 71,72,150,156 ЖК України, ст. ст. 29, 383, 405 ЦК України, ст. ст. 12,13, 81 ЦПК України, керуючись ст. ст. 76, 259, 263, 265-268, 273 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, як законного представника малолітньої ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування на житло - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя - А.М. Гримайло