Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 723/2723/16-ц

провадження № 61-23089св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первинним позовом - ОСОБА_1,

представник позивача за первинним позовом - ОСОБА_2,

відповідач 1 за первинним позовом - ОСОБА_3,

відповідач 2 за первинним позовом - ОСОБА_4,

представники відповідача 2 за первинним позовом: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

представники позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач 1 за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

представник відповідача 1 за зустрічним позовом - ОСОБА_2,

відповідач 2 за зустрічним позовом - Зруб-Комарівська сільська рада,

третя особа 1 - приватний нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Савчук ЮліяВасилівна,

третя особа 2 - ОСОБА_3,

третя особа 3 - ОСОБА_8,

представники третьої особи 3: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Чернівецької області в складі колегії суддів: Яремка В. В., Литвинюк І. М., Перепелюк І. Б. від 21 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зруб-Комарівці Сторожинецького району Чернівецької області померла ОСОБА_12, яка все своє майно за заповітом від 25 грудня 2015 року, посвідченого секратерем виконкому Зруб-Комарівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, заповіла їй. До складу спадкового майна входить житловий будинок з надвірними господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Вона 15 березня 2016 року, в межах 6-ти місячного строку, звернулась до приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області Савчук Ю.В. із заявою про прийняття спадщини. Посилаючись на те, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_12 звернулись також відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на корись яких були складні попередні заповіти, на наявність спору та неможливість оформлення спадщини у позасудовому порядку, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та який належав спадкодавцю ОСОБА_12

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, у якому посилаючись на те, що за заповітом від 25 серпня 2011 року, посвідченого секретарем Зруб-Комарівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, який складено від імені спадкодавця ОСОБА_12, вона є спадкоємцем частини майна заповідача, а саме земельної ділянки площею 2,12 га. Указувала на те, що заповіт від 25 грудня 2015 року, вчинений від імені ОСОБА_12 на користь ОСОБА_1, складено з недодержанням форми і змісту передбачених законом: заповіт складався на дому без зазначення про це у посвідчу вальному написі та у реєстрі вчинення нотаріальних дій, у присутності чоловіка спадкодавця ОСОБА_8, частина відомостей у заповіті складена за допомогою комп'ютерної техніки, а частину вручну, без зазначення місця та часу складання, а відмітка про те, що заповіт до підписання прочитаний вголос міститься після підпису заповідача. Посилаючись на указані обставини, порушення норм статтей 1247, 1257 ЦК України, Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року, ОСОБА_4 просила визнати заповіт від 25 грудня 2015 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Зруб-Комарівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, складений від імені ОСОБА_12 на користь ОСОБА_1, зареєстрований в реєстрі за № 142, нікчемним.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на майно, що знаходиться по АДРЕСА_1, до складу якого входить: житловий будинок - літ. «А-1» площею 44,6 кв.м., ганок літ. «а» площею 1,30 кв.м., сарай літ. «Б» площею 7,80 кв.м., сарай літ. «В» площею 18,30 кв.м., сарай літ. «Г», площею 10,90 кв.м., сарай літ. «Д», площею 13,70 кв.м., вбиральня літ. «Е» площею 1,20 кв.м., сарай літ «Є» площею 22,90 кв.м., сарай літ. «Ж/Ж» площею 36,5 кв.м., сарай літ. «З» площею 17,90 кв.м. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Оскільки відповідачі чинять перешкоди позивачу в отриманні нею вказаного свідоцтва, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за нею права власності на майно у порядку спадкування за заповітом. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий суд виходив із його недоведеності та необґрунтованості.

Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 21 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Стородинецького районного суду Чернівецької області від 14 грудня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення первинного позову, виходив із того, що такі вимоги заявлені до неналежних відповідачів та вирішив питання про права та обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Оскільки на стадії апеляційного перегляду судових рішень норми ЦПК України не передбачають можливості залучення до участі у справі належних відповідачів, апеляційний суд дійшов висновку про можливість відмови в позові за указаних підстав. Про відмову в задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд погодився з мотивами та висновками місцевого суду про недоведеність вказаних вимог та їх необґрунтованістю.

У травні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду Чернівецької області від 21 лютого 2018 року, у якій остання посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судове рішення апеляційного суду в частині вирішення вимог за первинним позовом, та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не дослідив та не перевірив її доводів про те, що вона є спадкоємцем за заповітом, а, отже, набула право власності на його спадкове майно, разом із тим позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку із тим, що між нею та відповідачами існує спір щодо спадкового майна. Висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 є неналежними відповідачами у справі також є помилковим, оскільки саме між нею та відповідачами по справі, які є спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_12, існує спір про спадкове майно.

Судові рішення в частині вирішення вимог за зустрічним позовом до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Предметом спору за первісним позовом є визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок у порядку спадкування, що залишився після смерті ОСОБА_12 в с. Зруб-Комарівці Сторожинецького району Чернівецької області.

Позивач є спадкоємцем за заповітом від 25 грудня 2015 року, посвідченого секретарем виконкому Зруб-Комарівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області.

Позов ОСОБА_1 пред'явлено до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3, на яких заповітами від 25 серпня 2011 року, 19 лютого 2015 року, посвідчених секретарем Зруб-Комарівської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, складених від імені спадкодавця ОСОБА_12, було заповідано земельну ділянку площею 2,12 га.

Відповідно до статтей 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції й відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що позов заявлено до неналежних відповідачів, не звернув уваги на те, що ОСОБА_4 Є та ОСОБА_3 є спадкоємцями майна померлої за заповітами, звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за заповітами у встановленому законодавством України порядку. При цьому, ОСОБА_4 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання заповіту, за яким померла заповіла все належне їй майно на позивача, нікчемним, що свідчить про матеріально-правовий інтерес у цьому спорі.

Отже, помилковим є висновок апеляційного суду про те, що Сторожинецька міська рада є належним відповідачем у справі, оскільки притягнення до участі у справі у якості відповідача відповідної ради можливе тільки за умови відсутності інших спадкоємців та спадкування за законом. У даному випадку спадщина відкрилась за заповітом.

За таких обставин рішення апеляційного суду в частині вирішення первинних вимог не може вважатись законним та обґрунтованим.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та норма матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, судом апеляційної інстанції не встановлені, оскаржуване судове рішення апеляційного суду в частині первинних вимог не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Чернівецької області в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Сторожинецька міська рада Чернівецької області, ОСОБА_8, про визнання права власності на спадкове майно скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду в скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило