АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 629/2828/17 Головуючий суддя І інстанції Дегтярчук М. О.
Провадження № 22-ц/790/1133/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцина В.Б.

Суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю секретаря : Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 листопада 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановила:

У серпні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 88939 грн. 40 коп. та судовий збір у сумі 1600 грн.00 коп.

В обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.02.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 6700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 30.06.2017 року склала: 88939,40 грн, яка надається з наступного: заборгованість за кредитом - 6510,50грн; заборгованість по процентам за користування кредитом -74017,50грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3700,00грн, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф ( фіксована частина)- ,00грн, штраф (процентна складова)-4211,40грн.

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглядати його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. У разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.21).

Відповідач в судове засідання не зявилася. До суду через канцелярію суду 14.11.2017 року надала письмове заперечення на позов та заяву про застосування строку позовної давності. Крім того, надала телефонограму, в якій просила справу розглядати за її відсутності, на задоволенні заяви про застосування строку позовної давності наполягала.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням представник ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. При цьому посилалася на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, оскільки застосовано закон, який не підлягав застосуванню, а саме: ст. 257, 258, 266 ЦК України.

Вказала, що судом не було досліджено наданий банком розрахунок, з якого вбачається, що після закінчення строку дії кредитної карти за договором № б/н від 05.02.2008 року відповідач отримала у банку кредитну карту № 814070 з терміном дії до 07/2016 року та протягом 05.02.2008 - 26.05.2014 років активно користувалась картою: знімала кошти, здійснювала часткове погашення по кредиту.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, за відсутності учасників судового засідання, належним чином повідомлених про розгляд справи, відповідно до ст. 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.02.2008 року між відповідачем та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», « Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві.

Згідно пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий строк.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 8 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Свої зобов'язання банк за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 30.06.2017 року склала: 88939,40 грн, складається з наступного: заборгованість за кредитом - 6510,50грн; заборгованість по процентам за користування кредитом -74017,50грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3700,00грн, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф ( фіксована частина)- ,00грн, штраф ( процентна складова)-4211,40грн.,що підтверджується розрахунком заборгованості с.4-6).

Як вбачається з розрахунку заборгованості останній платіж по сплаті кредиту здійснено відповідачем 26.05.2014 року у розмірі 220 грн.(а.с.6), з позовом представник позивача звернувся 28.07.2017 року, позовна заява до суду надійшла 14.08.2017 року.

Сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі цього договору.

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Посилаючись на пункт 3.11 та 5.4 Умов, якими визначено строк погашення процентів за кредитом щомісячними платежами за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Згідно п. 31 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відмовляючи у задоволенні позову відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦПК України суд послався на те, що суд першої інстанції вказав, що оскільки відповідач повністю припинив сплачувати вказані платежі та визначені відсотки за користування кредитом з 01.06.2014 року, саме з цього часу у позивача виникло право на подання позову. Тому саме з цього часу почався перебіг загального трирічного строку позовної давності, який до моменту подання позову, 28.07.2017 вже сплив.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Аналогічні вимоги містилися у ст. 213 ЦПК України 2004р. в редакції, яка діяла до 15.12.2017, на день постановлення судом оскаржуваного рішення, а саме: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак цим вимогам цивільного процесуального права рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, суд не зясував, що оскільки вказаний платіж 220 грн. був здійснений відповідачем 28.05.2014р. (а.с. 6), то відповідач для його здійснення користувався новою платіжною карткою, і всупереч вимог сказаних норм ЦПК України та ч. 4 ст. 10 ЦПК України 2004р., в редакції, яка була чинною на день розгляду справи судом першої інстанції, не зясував строк її дії. Як вбачається з наданої банком на обґрунтування доводів апеляційної скарги довідки, відповідач після закінчення строку дії платіжної картки, отриманої відповідно до укладеного між сторонами вищевказаного договору кредиту, отримав нову платіжну картку зі строком дії до 07/16, тобто загальний трирічний строк позовної давності за вимогами про повернення основної суми заборгованості на день звернення банка до суду ще не сплив і тому відсутні передбачені у ст. 267 ЦК України підстави для відмови у задоволенні позову в частині стягнення основної суми боргу: 6510,50 грн. основної суми боргу та 74017,50 грн. процентів, а всього на суму 80528 грн. Висновки суду з цього приводу належним чином не обґрунтовані і спростовуються вищевказаними відомостями з розрахунку банку, та відомостями, які були надані банком при апеляційному перегляді справи в порядку ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

При цьому з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, яка була подана до районного суду, колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України про позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З огляду на те, що згідно до наданого банком розрахунку останнє порушення відповідачем обовязків за умовами договору кредиту відбулося поза межами річного строку до звернення до суду з позовом, з урахуванням того, що відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, у даному випадку у стягненні штрафу необхідно відмовити за спливом річного строку позовної давності, а пеня, яка нараховується при триваючому правопорушенні щомісяця за останні 12 місяців до дня звернення до суду з позовом, з урахуванням відомостей з розрахунку заборгованості, які нічим не спростовані, підлягає до стягнення у сумі 1200 грн. (а.с. 4-6).

Таким чином, позов банку є доведений на суму 80528 + 1200 = 81728 грн. і тому позов банку необхідно задовольнити частково.

Оскільки суд першої інстанції не повно зясував обставини, що мають значення для справи і при недоведеності обставин, що мають значення для справи стосовно спливу позовної давності, внаслідок чого порушив норми матеріального права, то відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів скасовує рішення суду повністю та ухвалює нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати банку по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367,368, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 381-384, 388-392 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 листопада 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 05.02.2008 року станом на 30.06.2017 року в сумі 80528 грн., а також - 1200 грн. пені, а всього - 81728 грн.

В іншій частині позов ПАТ КБ "Приватбанк" залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" понесені судві витрати у розмірі 3216 грн., пов'язані зі сплатою судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10.01.2018

Головуючий суддя

Судді колегії