Справа № 308/3110/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 вересня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Готри Т.Ю.

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 10 травня 2018 року, яку постановлено суддею Малюк В.М., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_5 щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 22.11.2017 року,-

в с т а н о в и в :

/

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

Скаргу мотивує тим, що 26.03.2018 року вона отримала лист з повідомленням про вручення разом з постановою про арешт майна боржника №52408826 від 22.11.2017 року, яка винесена старшим державним виконавця Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_5 при виконанні постанови в ВП №43162633 від 18.06.2014 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій. Скаржник вважає такі дії державного виконавця щодо винесення вказаної постанови є протиправними та такими, що порушують її права. Так, 22.04.2014 року Ужгородським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист №308/15896/13-ц, який пред'явлений для виконання до Ужгородського РВ ДВС. 06.03.2017 року ухвалою суду встановлено, що «боржник ОСОБА_1 09.12.2014 року повністю, самостійно, ще до повідомлення її про відкриття виконавчого провадження, виконала судове рішення, на підставі якого видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 43162633». Згідно ч.3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження № 43162633) у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються. Тому, накладення арешту на майно боржника при виконанні постанови державного виконавця про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, на думку скаржника, є неправомірним. За вказаних обставин, скаржник просить: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_5, які полягають у винесенні постанови від 22.11.2017 року №52408826 про арешт майна боржника з виконання постанови №43162633 від 18.06.2014 року, належного ОСОБА_1; зобов'язати старшого державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_5 скасувати постанову про арешт майна боржника від 22.11.2017 року №52408826, шляхом зняття арешту майна боржника, належного ОСОБА_1

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10 травня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Дії старшого державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_5 по винесенню постанови про арешт майна боржника - ОСОБА_1 від 22.11.2017 року у виконавчому провадженні №52408826 - визнано неправомірними. Зобов'язано старшого державного виконавця Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_5 скасувати постанову про арешт майна боржника - ОСОБА_1 від 22.11.2017 року у виконавчому провадженні №52408826.

Заперечуючи ухвалу суду, Ужгородський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального законодавства. Зокрема, вказує на те, що посилання боржника на те, що 09.12.2014 р. нею повністю, самостійно ще до повідомлення її про відкриття виконавчого провадження, виконала судове рішення, на підставі якого видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження №43162633 суперечить наявним доказам, які знаходяться у матеріалах виконавчого провадження, а саме: заява ОСОБА_1 від 18.08.2014 та 15.12.2016 адресована до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби про необхідність звернення стягнення на належне останній майно, зокрема, домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю готівкових коштів на виконання рішення суду за виконавчим провадженням №43162633 від 30.04.2014 року. Крім того, на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження ВП 52408826 з виконання постанови ВП №43162633 виданої 18.06.2014 року Ужгородським РВДВС про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 11311,29 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить в задоволенні її відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість. Також ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції надіслано клопотання щодо постановлення відносно державного виконавця ОСОБА_5 окремої ухвали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Частинами 1 та 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакцій, чинній на момент звернення до суду) визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.4ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалами Ужгородського міськрайонного суду від 06.03.2017 року у справі №308/9885/16-ц та від 19.04.2016 року у справі №308/3628/16-ц, які набрали законної сили, встановлено, що 30.04.2014 року старшим державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_3 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №43162633 з примусового виконання виконавчого листа №308/15896/13-ц, виданого 22.04.2014 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 111993 грн. в рахунок відшкодування половини витрат на утримання спільного часткового майна та 1119,93 грн. судового збору.

18 червня 2014 року державним виконавцем у виконавчому провадженні №43162633 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 11311,29 грн.

Водночас, як слідує з ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 19.04.2016 року боржник ОСОБА_1 у справі №308/3628/16-ц, на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 15.01.2014 року, передала стягувачу ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 111993 грн. та 1119,93 грн. судових витрат, що підтверджується розпискою від 09.12.2014 року. (а.с.25).

Аналогічно такі обставини встановлені ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06.03.2017 року у справі №308/9885/16-ц. Даною ухвалою також встановлено, що що боржник ОСОБА_1 09.12.2014 року повністю, самостійно, ще до повідомлення її про відкриття виконавчого провадження, виконала судове рішення, на підставі якого видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження №43162633. Крім того, даною ухвалою суду визнано неправомірними дії державного виконавця, які полягають у винесені постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 18.06.2014 року, належного ОСОБА_1 та скасовано дану постанову, а також визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця, яка полягає у несвоєчасному винесені постанови про закриття виконавчого провадження від 30.04.2014 року №43162633 (а.с.5-6).

Згідно ч.3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження №43162633) у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

З матеріалів скарги вбачається, що постановою старшого державного виконавця Ужгородського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_3 від 12.09.2016 року виконавче провадження №43162633 з примусового виконання виконавчого листа №308/15896/13-ц від 22.04.2014 року закінчено, у зв'язку з фактичним повним виконанням рішення.(а.с.43)

22 листопада 2017 року старшим державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_5 у виконавчому провадженні №52408826 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах виконавчого збору та витрат виконавчого провадження 11361,29 грн.(а.с.4)

З даної постанови вбачається, що арешт на майно боржника ОСОБА_1 накладено при примусовому виконанні постанови №43162633, виданої 12.09.2016 Ужгородським РВ ДВС ГТУЮ про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 50 грн. та постанови №43162633, виданої 18.06.2014 року Ужгородським РВ ДВС ГТУЮ про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 11 311,29 грн.

Вказана постанова державним виконавцем була надіслана на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника. Тобто, державним виконавцем, з огляду на адресатів відправлення оскаржуваної постанови, було накладено арешт фактично на все належне ОСОБА_1 рухоме та нерухоме майно.

Згідно положень ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Частинами 2 та 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ч.7 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

З врахуванням вищенаведеного, а також враховуючи, що у власності ОСОБА_1 перебуває єдине житло та земельна ділянка, на якій воно розташоване, сума яка визначена державним виконавцем до стягнення, є значно меншою 20 мінімальних розмірів заробітної плати, державним виконавцем не подано жодних доказів, що ним вживалися інші передбачені законом заходи з примусового виконання виконавчих документів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність дій державного виконавця щодо винесення ним постанови від 22.11.2017 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 та обґрунтовано задовольнив подану скаргу.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки вони повністю спростовуються вищенаведеними матеріалами справи.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив скаргу у відповідності з вимогами закону. Ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо заявленого боржником ОСОБА_1 клопотання про постановлення відносно державного виконавця ОСОБА_5 окремої ухвали, то таке не підлягає до задоволення через відсутність достатніх підстав для цього. Крім того, постановлення окремої ухвали судом апеляційної інстанції, відповідно до ст. 385 ЦПК України, є правом суду апеляційної інстанції, а не його обов'язком.

Керуючись ст.ст 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області - залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 10 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий :

Судді: