Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2018 Справа №607/4424/18

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Стрілкової М. С. учасників справи

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі. Спочатку їх сімейне життя складалось добре, проте через роки спільного життя зникло взаєморозуміння та повага один до одного, шлюбні відносини між нами поступово погіршились, і протягом останніх десяти років фактично припинилися. Подружнє життя у них не склалося, зокрема, і через несхожість характерів та поглядів, особисту поведінку. В зв'язку з чим, між ними постійно виникали суперечки та сварки.

За час спільного проживання переконався, що у них немає спільних інтересів. Кожен з

з них жив своїм життям і не намагався перейнятися проблемами іншого. Ведення спільного господарства та сумісне проживання позивачем та відповідачем припинено більш як десять років тому, і за його глибоким переконанням надалі сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе, оскільки вони втратили почуття поваги та кохання один до одного.

У зв'язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який зареєстрований 03.08.1991 в м. Тернопіль відділом ЗАГСУ міськвиконкому, запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу №1037.

У судовому засіданні позивач та його представник зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просить його задовольнити.

Відповідачем подано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю. Посилаючись на те, що вона погоджується з обставинами укладення шлюбу, нормального спільного проживання та ведення господарства, нормального сімейного життя та злагоди у сім'ї. Однак заперечує щодо наведених позивачем обставин про зникнення порозуміння, зникнення поваги один до одного, погіршення шлюбних стосунків, припинення фактичних шлюбних стосунків на протязі десяти років, не схожість характерів, спонукання до подання позову про розірвання шлюбу через прояв власної гідності і поваги до себе, договірну природу шлюбу, припинення на протязі десяти років між ними ведення спільного господарства та сумісного проживання, відсутності можливості примирення між сторонами, відсутність погодження розірвати шлюб між сторонами. Тому просить у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні відповідач та її представник підтримав відзив на позов і просить з мотивів та підстав викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову з метою збереження їх сім'ї.

Позивач не скористався правом на подачу відповіді на відзив.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду від 30 березня 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 14 травня 2018 року призначено строк для примирення та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 25 червня 2018 року, поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 10 липня 2018 року, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 25 липня 2018 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку на подання зустрічного позову та повернуто ОСОБА_3 зустрічний позов.

Ухвалою суду від 25 липня 2018 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об'єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до висновку, що слід задовольнити позов виходячи з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Суд встановив, що сторони по справі зареєстрували шлюб 03 серпня 1991 року, про що складено актовий запис за № 1037, Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільської області, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3, видане 31 травня 2018 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Від даного шлюбу у сторін народилася дитина, яка на даний час повнолітня.

Сторони проживають в різних місцях проживання.

ОСОБА_1 проживає з ОСОБА_5, яка перебуває на диспансерному спостереження з приводу вагітності та батьком дитини вважається ОСОБА_1, що стверджується довідкою від 09.06.2018 р., виданою Медичним Центром ПП «Клініка професора С. Хміля».

Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що фактичні шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені, окреме проживання та відсутність спілкування свідчить про неможливість збереження шлюбу.

Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частина 1 статті 1 СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів.

Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (частина 1 статті 2 СК України)

Згідно із частинами 1 і 2 статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України).

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З роз'яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, брати до уваги інші обставини життя подружжя.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із статями 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд встановив, що позивач та відповідач проживають окремо, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, у сторін є спільна повнолітня дитина. Також позивач проживає з іншою особою, яка перебуває на диспансерному спостереження з приводу вагітності та батьком дитини вважається ОСОБА_1

Враховуючи встановленні обставини справи та оцінивши усі докази є усі підстави вважати, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження сім'ї суперечить інтересам позивача.

Аргумент відповідача про можливість подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суд вважає необґрунтованим, оскільки перебування особи в шлюбі може відбуватися за вільною згодоюособи, а примушування до шлюбу не допускається.

За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом шляхом розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований 03 серпня 1991 року, про що складено актовий запис за № 1037, Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільської області.

На підставі наведеного, керуючись статями 2, 4, 5, 10 - 13, 76-82, 89, 141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, статтями 110, 111, 112-115 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований 03 серпня 1991 року, про що складено актовий запис за № 1037, Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільської області.

Копію рішення суду після набрання законної сили надіслати до державного органу реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повний текст рішення суду складено 25 жовтня 2018 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко