Справа №442/6895/17
Провадження №2/442/361/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді: Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання: Кравців Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про захист честі, гідності та ділової репутації,

за участю представників

від ОСОБА_1: ОСОБА_9

від ОСОБА_2: не зявилися

від ОСОБА_3: не зявилися

від ОСОБА_4: не зявилися

від ОСОБА_5: ОСОБА_10

від ОСОБА_6: не зявилися

від ОСОБА_7: не зявилися

від ОСОБА_8: не зявилися

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулись до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування позову зазначають, що ОСОБА_1 працює директором Дрогобицької дитячо-юнацької спортивної школи. Раніше упродовж восьми років очолював спортивну структуру виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, з 2003 року по 2013 рік керував дитячо-оздоровчим табором „Карпати та очолював відділ соціального-господарського забезпечення ВАТ „Дрогобицький завод автомобільних кранів. Вказують, що він займався громадською діяльністю, перебуваючи на посаді помічника-консультанта депутата Львівської обласної ради ОСОБА_11 ОСОБА_2 працює у Відділі освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради з 09.07.2001 завідуючим господарством, з 20.11.2002 переведений на посаду інженера, а з 01.03.2008 йому встановлено кваліфікацію: спеціаліст 1-ї категорії інженер та зазначає, що впродовж трудової діяльності не мав жодних доган. У 1997-2002 років був депутатом Дрогобицької районної ради. При цьому вказують, що відповідачі 04.09.2017 подали міському голові п. Т. Кучмі заяву, в якій виклали недостовірну інформацію, а саме: „Під час наради виявилось, що головний інженер відділу освіти міста ОСОБА_2 та директор ДЮСШ ОСОБА_1 є з явними ознаками спяніння, а саме: стійкий запах алкоголю з ротової порожнини при розмові з даними особами. ОСОБА_2 на зауваження відреагував фразою: „Всього один стаканчик вина за обідом...; ОСОБА_1 відповів словами: „що запах у нього від прийняття ліків - корвалолу.... На пропозицію пройти освідчення на стан спяніння ОСОБА_1 відмовився, а ОСОБА_2 взагалі з великою швидкістю покинув приміщення та територію ДЮСШ.„Про цю ганебну ситуацію в усній формі були одразу повідомлені присутні представники місцевої влади та безпосередньо керівники вище згаданих осіб начальник відділу освіти міста ОСОБА_12 та заступник міського голови ОСОБА_13. Прошу прийняти до уваги, що посадовці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у стані алкогольного спяніння були у робочий час та при виконанні службових обовязків. Просимо вжити належних дисциплінарних заходів до порушників трудової дисципліни.Позивачі зазначають, що довідавшись про інформацію, викладену у вказаній заяві, були просто шоковані, їм незрозуміло, що спонукало відповідачів таке написати в заяві, яка також доведена до відома службових осіб виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, що як наслідок стало обговоренням серед колективу службовців щодо їх „негативної поведінки під час виконання трудових обовязків. Наголошують, що викладена у заяві інформації відносно них є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, ганьбить їх честь, гідність та ділову репутацію, крім того, внаслідок дій відповідачів вони втратила впевненість у завтрашньому дні, їх діями було порушені нормальні життєві звязки, життєвий уклад. Після поширення згаданої інформації їх почали обговорювати люди, вважають непорядними, недисциплінованими, на їх адресу лунають зауваження, а вони намагаються всяким чином спростувати це, довести неправдивість поширеної в заяві інформації, порушився їх стан здоровя і вони змушені прикласти зусиль до його відновлення, а тому, змушені звертатись до суду, щоб відновити свій авторитет, свою репутації.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_5 зазначив, що із заявленим позовом категорично не погоджується, оскільки у вказаній заяві на імя міського голови м. Дрогобича Тараса Кучми та начальника відділу освіти ОСОБА_12 відповідачами було повідомлено міського голову та начальника відділу освіти про те, що позивачі 30.08.2017 перебували в приміщенні ДЮСШ ім. І. Боберського з явними ознаками спяніння, а саме стійкий запах алкоголю з ротової порожнини. Зазначає, що позивачі працюють у виконавчих органах Дрогобицької міської ради, а із змісту поданої заяви вбачається, що відповідачі просили вжити належних дисциплінарних заходів до порушників трудової дисципліни безпосередньо міському голові та керівнику позивачів, чим реалізували своє конституційне право, крім того зазначає, що інформація, викладена у заяві є оціночними судженнями, а тому вважає, що підстав для задоволення позову немає, бо відсутній юридичний склад правопорушення.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не зявилися та про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, подав клопотання про розягляд справи за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_9Й у судовому засіданні позовні виоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представника відпвовідача ОСОБА_5 ОСОБА_10 проти заявленого позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, долучені до позову, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї.

Згідно зі ст. 34 Конституції України кожному гарантується також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Судом встановлено, що згідно заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4, О. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, адресованої міському голові м. Дрогобича Т. Кучмі, начальнику відділу освіти ОСОБА_12, від 31.08.2017 повідомлено наступну інформацію: а саме: „Під час наради виявилось, що головний інженер відділу освіти міста ОСОБА_2 та директор ДЮСШ ОСОБА_1 є з явними ознаками спяніння, а саме: стійкий запах алкоголю з ротової порожнини при розмові з даними особами. ОСОБА_2 на зауваження відреагував фразою: „Всього один стаканчик вина за обідом...; ОСОБА_1 відповів словами: „що запах у нього від прийняття ліків корвалолу.... На пропозицію пройти освідчення на стан спяніння ОСОБА_1 відмовився, а ОСОБА_2 взагалі з великою швидкістю покинув приміщення та територію ДЮСШ. „Про цю ганебну ситуацію в усній формі були одразу повідомлені присутні представники місцевої влади та безпосередньо керівники вище згаданих осіб начальник відділу освіти міста ОСОБА_12 та заступник міського голови ОСОБА_13.Прошу прийняти до уваги, що посадовці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у стані алкогольного спяніння були у робочий час та при виконанні службових обовязків. Просимо вжити належних дисциплінарних заходів до порушників трудової дисципліни.

Згідно наказу відділу освіти департаменту гуманітарної та соціальної політики Дрогобицької міської ради від 20.11.2002 № 1095 ОСОБА_2 переведено з посади завідувача господарством на посаду інженера відділу освіти.

Згідно наказу відділу освіти виконавчих органів Дрогобицької міської ради від 30.01.2013 № 20 ОСОБА_1 призначено на посаду директора Дитячо-юнацької спортивної школи з 30.01.2013 за контрактом терміном на 1 рік.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України „Про інформацію реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане з обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Відповідно до розяснень, які викладені у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_12 України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 № 1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивачів; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право предявити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України „Про інформацію оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні від 07.12.1976 у справі Хендісайд проти Сполученого Королівства Європейський Суд з прав людини зазначив і знову нагадав у п. 41 свого рішення від 08.07.1986 у справі Лінгенса (Lingens case, 12/1984/84/131), що свобода вираження поглядів, гарантована ст. 10 ч. 1 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства, й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання ч. 2 ст. 10 Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї „інформації чи тих „ідей, які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких „демократичне суспільство неможливе.

Європейський Суд звернув увагу на необхідність розрізнення фактів та оціночних суджень: „На думку суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна, зазначив суд у рішенні від 18.07.1986 (справа Лінгенса, п. 46) та у продовження цієї думки у п. 41 рішення від 29.03.2005 у справі „Українська Пресс-Група проти України підкреслив, що у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється ст. 10 Конвенції.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження субєктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08.07.1986 в справі „Лінгенс проти Австрії).

Згідно із частинами четвертою та сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

В п.п. 19, 21 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_12 України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 № 1 зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. При цьому слід враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_14 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_15 Європи про право на недоторканість приватного життя.

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися „виставити себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У звязку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Встановлено, що ОСОБА_16 та ОСОБА_2 є публічними особами, тому відкриті для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо таких осіб є значно ширшою, аніж відносно приватної особи.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_12 України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичноїта юридичної особи від 27.02.2009 № 1, ст. 40 Конституції України всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірять таку інформацію та надавати відповідь. Проте, якщо в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Голова міста Дрогобича Дрогобицької міської ради та начальник відділу освіти є компетентним розглядати таку заяву, оскільки Дрогобицька міська рада (структурний підрозділ Дрогобицької міської ради відділ освіти) орган, в підпорядкуванні якого перебуває навчальний заклад і має повноваження щодо розгляду зазначеної заяви та проведення перевірки викладених у зверненні фактів.

До такого ж висновку дійшов ВССУ в ухвалі від 23.01.2017 у справі № 714/246/16-ц та ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11.07.2018 № 658/1795/17.

Крім того, інформація, викладена відповідачами у заяві, адресованій міському голові м. Дрогобича Т. Кучмі, начальнику відділу освіти ОСОБА_12, від 31.08.2017 є оціночним судженням відповідачів, критичним ставленням до певних фактів щодо позивачів як публічних осіб. Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням субєктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 193, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, п.п. 9, 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову відмовити повністю.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 13.09.2018.

Суддя Ю.С. Кучаковський