Ухвала

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 310/282/15

провадження № 61-12494 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю.В.,

позивач - Бердянська місцева прокуратура Запорізької області в інтересах держави,

відповідачі: Бердянська міська рада Запорізької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області на рішення Апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Полякова О. З., Трофимової Д. А., Кухаря С. В. від 14 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2015 року Бердянська місцева прокуратура Запорізької області в інтересах держави звернулася до суду із позовом до Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядуваня, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що прокурорська перевірка встановила, що пунктом 5.10 рішення Бердянської міської ради від 31 березня 2010 року

№ 17«Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект відведення земельної ділянки та передано

ОСОБА_5 у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, м. Бердянськ, Запорізька область.

На підставі цього рішення ОСОБА_5 видано державний акт на право власності, серії НОМЕР_1, на зазначену земельну ділянку, яку 30 липня 2013 року вона відчужила ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу.

Позивач зазначив, що в ході прокурорської перевірки було встановлено, що проект відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва ОСОБА_5 погоджено та затверджено з порушенням водного, земельного та містобудівного законодавства; земельна ділянка знаходиться в межах м. Бердянська, на території Бердянської коси, в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря та згідно з положеннями статті 51 ЗК України відноситься до земель рекреаційного призначення; проектна документація із землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки затверджена оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації; позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність

ОСОБА_5 цієї земельної ділянки відкликані управлінням Держкомзему у м. Бердянську й управлінням архітектури та земельних відносин Бердянської міської ради.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати незаконним та скасувати пункт 5.10 рішення Бердянської міської ради Запорізької області

від 31 березня 2010 року № 17 «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; визнати недійсним виданий на ім'я ОСОБА_5 державний акт на право власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1,

м. Бердянськ, Запорізька область; витребувати з володіння ОСОБА_4 спірну земельну ділянку і передати її територіальній громаді м. Бердянська.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у складі судді Прінь І. П. від 10 лютого 2017 року позов Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави задоволено.

Визнано незаконним та скасовано пункт 5.10 рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 31 березня 2010 року № 17 «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; визнано недійсним виданий 21 травня 2010 року на ім'я ОСОБА_5 державний акт на право власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, м. Бердянськ, Запорізька область; витребувано з володіння ОСОБА_4 спірну земельну ділянку і передано її територіальній громаді м. Бердянська.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час прийняття оспрюваного рішення Бердянська міська рада Запорізької області порушила вимоги чинного на той час земельного та водногозаконодавства, в частині підстав та порядку надання земельної ділянки у власність відповідачу ОСОБА_5,а тому, зазначений пункт рішення є незаконними та підлягає скасуванню, а державний акт на право власності на земельну ділянку, що виданий на підставі вказаного рішення, повинен бути визнаний недійсним. При цьому суд встановив, щоспірна земельнаділянка знаходиться в межах м. Бердянська, на території Бердянської коси, в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря та відноситься до земель рекреаційного призначення. Проектнадокументація затверджена оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації. Оскільки ОСОБА_5 відчужила спірну земельну ділянку за договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_4, то вона підлягає витребуванню на підставі статті 388 ЦК України з останнього на користь територіальної громади м. Бердянська.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволені частково, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що прокуратура звернулася до суду із позовом поза межами позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України, про застосування якої просили відповідачі, що відповідно до статті 266 ЦК України є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заступник прокурора Запорізької області просить скасувати рішення апеляційного суду із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що прокурор не пропустив строку позовної давності, оскільки на момент прийняття оскаржуваного розпорядження діяв пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України, положеннями якого передбачалося, що на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється. Крім того, про наявність порушень чинного законодавства органом місцевого самоврядування при прийнятті оскаржуваного пункту рішення прокурор дізнався 08 травня 2013 року, а тому звернувшись із цим позовом у січні 2015 року, він не пропустив трирічний строк позовної давності.

У вересні 2017 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких він посилався на необґрунтованість доводів скарги та законність ухваленого судом апеляційної інстанції рішення.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Частиною другою статті 415 ЦПК Українипередбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 357/9328/15 за позовом Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства Київської області та Київської обласної державної адміністрації до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, Управління Держгеокадастру в Білоцерківському районі Київської області про визнання незаконним та скасування розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та застосування наслідків недійсності правочину у вигляді повернення земельних ділянок.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вирішив відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України, зокрема у постанові від 08 червня 2016 року у справі № 6-3089цс16, на яку посилався апеляційний суд при розгляді справи, яка переглядається. При цьому колегія суддів, обґрунтовуючи необхідність передачі справи на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду, посилалася на наявність протилежних за змістом правових висновків, викладених у її постановах. При цьому фактичні обставини справ, предмет і підстави позову, зміст позовних вимог, застосовані норми права у постановах Верховного Суду України і Великої Палати Верховного Суду є тотожними й аналогічними. Вони стосуються:

1) порядку обчислення позовної давності у земельних спорах, де позивачем є прокурор, незалежно від того, чи прокурор пред'явив позов в інтересах держави, чи прокурор позиціонує себе позивачем; 2) чи враховується при цьому дата проведення прокурорської перевірки та чи не є це штучним збільшенням позовної давності.

Вбачається, що оскаржуване судове рішення у даній справі та оскаржувані рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом

10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у вказаній справі (№ 310/282/15) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 357/9328/15.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Зупинити касаційне провадження у справі № 310/282/15 за позовом Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави до Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки, за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 357/9328/15 за позовом Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства Київської області та Київської обласної державної адміністрації до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, Управління Держгеокадастру в Білоцерківському районі Київської області про визнання незаконним та скасування розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та застосування наслідків недійсності правочину у вигляді повернення земельних ділянок.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк