Провадження № 2/161/987/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частку спільного майна подружжя, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частку спільного майна подружжя.

Свій позов мотивує тим, що між сторонами з 10 серпня 2003 року укладено шлюб. В шлюбі ними набуто нерухоме майно за адресою: вул. Ранкова, 46, с. Княгининок (Маяки), Луцького району, Волинської області. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.05.2005 ВСВ № 888373, сторонами придбано земельну ділянку в с. Княгининок (Маяки), Луцького району, Волинської області загальною площею 0,1320 га. Кадастровий номер :01:001:0617. Цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На зазначеній ділянці вони з 2006 року розпочали будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 160,6 кв.м. Позивач зазначає, що на даний час житловий будинок не введено в експлуатацію, тобто є незавершеним будівництвом, через небажання відповідача. Все вищезазначене майно набуте в шлюбі, і хоч і зареєстроване за відповідачем, проте набуте за спільні грошові кошти.

А тому, просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частку земельної ділянки в с. Княгининок (Маяки), Луцького району, Волинської області загальною площею 0,1320 га, кадастровий номер :01:001:0617, та право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Ранкова, буд. 46, с. Княгининок (Маяки), Луцький район, Волинська область. Разом з тим, просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Відповідач у запереченнях на позов позовні вимоги визнав частково. На обґрунтування заперечень щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою вул. Ранкова, буд. 46, с. Княгининок (Маяки), Луцький район, Волинська область, відповідач вказав наступне. Оскільки, декларацію про готовність об'єкта до експлуатації позивач не подала, вказане незавершене будівництво, будинковолодіння не введене в експлуатацію ні за час шлюбу, ні на даний час, що зумовлює неможливість визнання майнового права на вказаний будинок. Без введення в експлуатацію майно не є нерухомістю, тому не можна визнати право власності на об'єкт незавершеного будівництва. Відповідач зазначає, що суд може лише поділити вартість матеріалів, за умови визначення ринкової вартості матеріалів, які були використані в процесі будівництва спірного будинку станом на момент припинення спільного ведення господарства між сторонами. Відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою вул. Ранкова, буд. 46, с. Княгининок (Маяки), Луцький район, Волинська область відмовити повністю. Щодо позовної вимоги визнати за позивачем право власності на 1/2 частку земельної ділянки в с. Княгининок (Маяки), Луцького району, Волинської області загальною площею 0,1320 га, кадастровий номер :01:001:0617 відповідачем не надано жодних письмових пояснень чи заперечень.

За клопотанням позивача ухвалою від 04.10.2017 судом було призначено судову будівельно-технічну експпертизу і зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 12.09.2018 провадження у справі поновлено.

В судових засіданнях позивач, представник позивача ОСОБА_3 вимоги позову підтримали з підстав викладених в заяві. Суду пояснили, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а отже позивач має підстави претендувати на 1/2 частину вищезазначеного майна. Домовленості між колишнім подружжям немає. В останньому судовому засіданні позивач стверджувала, що протягом 2009-2017 років сторони у справі разом з дітьми проживали у спірному будинковолодінні та сплачували кошти за надані комунальні послуги і у зимовий період теж. Тобто, будинок придатний для проживання і має всі комунікації. Пояснила, що крім будинку на спірній земельній ділянці знаходиться гараж, приміщення для літньої кухні та альтанка. Прибудинкові споруди не відображено у висновку експерта, бо сестра відповідача, яка була присутня при обстежені об'єкту експертами, не надала відповідні ключі, які у позивача відсутні.

Представник відповідача ОСОБА_4 останньому судовому засіданні вимоги позову визнала частково. Надала суду пояснення і письмовий відзив на позовну заяву щодо висновку експерта № 9147-9148 від 27.08.2018, в якому йдеться про те, що даний ОНМ є об'єктом незавершеного будівництва готовністю 80%, а не готовий будинок, на який позивач просить визнати право власності, тобто об'єкт нерухомого майна, на який ОСОБА_2 просить визнати право власності не існує. І тому просить в цій частині позовних вимог відмовити. Щодо вирішення позову в частині поділу земельної ділянки покладалася на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши та об'єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2003 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 01 серпня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили (а.с. 11, 102).

З державного акту про право власності на земельну ділянку від 06.12.2005 (а.с. 15) вбачається, що відповідач ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.05.2005 ВСВ № 888373 (а.с. 12-13), тобто в період шлюбу, придбав земельну ділянку площею 0,1320 га, кадастровий номер :01:001:0617 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, вартість якої відповідно до звіту і висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 33-52) 44260 гривень.

За час шлюбу на зазначеній земельній ділянці сторонами здійснювалось будівництво житлового будинку, про що свідчить проектна та дозвільна документація (Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки від 26.09.2006 (а.с. 16-24), Дозвіл на виконання будівельних робіт № 332 від 27.09.2006 (а.с. 25), Робочий проект газифікації житлового будинку № 46 по вул. Ранковій в с. Маяки від 2007 року (а.с. 26-32). На даний час, відповідно до висновку експертів ЛНДІСЕ № 9147-9148 комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 27.08.2018, готовність житлового будинку за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Княгининок, вул. Ранкова становить 80% (а.с. 109-113). Вартість вказаного об'єкту згідно звіту про оцінку 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою вул. Ранкова, буд. 46, с. Княгининок (Маяки), Луцький район, Волинська область від 10.07.2017 становить 522350,00 гривень. (а.с. 53-75). Крім того, за тведженнями позивача, сторони протягом 2009-2017 років разом з дітьми проживали в даному будинку. В підтвердження позивач надала фото докази, зображення на яких співпадає зі зображенням в додатку до висновку експерта № 9147-9178 (а.с. 100, 113) Спростувати чи заперечити дане твердження позивача представник відповідача не змогла. Лише зазначила, що як доказ в підтвердження своїх заперечень подано висновок Луцького відділу поліції № 2516 від 24.06.2017, який фіксує факт вивезення ОСОБА_2 спільно нажитого у шлюбі майна з будинку 46 по вулиці Ранковій, с. Княгининок, Луцького району, Волинської області (а.с. 101).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475 /97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).

За статтями 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі статтею 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Отже, позовна вимога щодо визнання за позивачем право власності на 1/2 частку земельної ділянки в с. Княгининок (Маяки), Луцького району, Волинської області загальною площею 0,1320 га, кадастровий номер :01:001:0617 підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Ранкова, буд. 46, с. Княгининок (Маяки), Луцький район, Волинська область, суд дійшов наступних висновків.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень ст. 331 ЦК України у системному зв'язку з нормами ст. ст. 177-179,182 ЦК України, ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для аналогічного висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Статтею 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15.

У постанові Верховного суду України від 30.01.2013р. у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право -- це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомірність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15, від 7 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, і підтримується Верховним Судом у постановах від 26.06.2018 у справі № 345/4159/13-ц, від 26.09.2018 у справі № 2-1744/11.

Водночас, згідно з положеннями ст. 188 ЦК України, якщо кілька речей (будівельні матеріали) утворюють єдине ціле (об'єкт незавершеного будівництва), що дозволяє використовувати його за призначенням (сторони тривалий час проживали в спірному будинковолодінні), вони вважаються однією річчю.

Отже, з урахуванням наведених вище норм матеріального права, правових висновків Верховного Суду України, Верховного Суду та фактичних обставин справи, а саме: що предметом спору є об'єкт, який має правовий статус об'єкту незавершеного будівництва, оскільки у встановленому законом порядку не прийнятий в експлуатацію, хоча готовий до експлуатації на 80%, і на нього відсутня державна реєстрація права власності, яка для виникнення права власності на нерухоме майно в силу закону є обов'язковою, суд дійшов висновку про те, що незавершений будівництвом житловий будинок, стан готовності якого складає 80%, і який знаходиться за адресою вул. Ранкова, 46, с. Княгининок (Маяки), Луцького району, Волинської області є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, як колишнього подружжя, з рівними частками кожного з них в цьому майні.

Однак, право власності на частину цього об'єкта в судовому порядку, як просить позивач у своєму позові, визнати не можна.

Проте, згідно з положеннями ст. 5 ЦК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон не визначає ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Що і має місце в даних правовідносинах. Суд, враховуючи норми матеріального, позиції Верховного Суду України та позиції Верховного Суду дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право на 1/2 частину обєкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в с. Княгининок (Маяки) Луцького району Волинської області, вул. Ранкова, 46.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 328, 331, 334, 368, 372 ЦК України, ст.ст.57, 59, 60, 61, 63, 69 СК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 (адреса: вул. Яблунева, буд. 1, м. Луцьк, Волинської області, РНОКПП НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1320 га, кадастровий номер :01:001:0617, розташованої в с. Княгининок (Маяки) Луцького району Волинської області, вул. Ранкова, 46.

Визнати за ОСОБА_2 (вул. Яблунева, буд. 1, м. Луцьк Волинської області, РНОКПП НОМЕР_1) право на 1/2 частину обєкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в с. Княгининок (Маяки) Луцького району Волинської області, вул. Ранкова, 46.

Стягнути з ОСОБА_5 (адреса реєстрації: с. Нова Руда, Маневицького району Волинської області, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2) в користь ОСОБА_2 (адреса: вул. Яблунева, буд. 1, м. Луцьк Волинської області, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 2833 (дві тисячі вісімсот тридцять три) гривні 05 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21.11.2018.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій