Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2018 Справа №607/7364/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретарів судового засідання Грабської Ю.І., Зубко О.Я., позивача ОСОБА_1, представника позивачів ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради з участю третіх осіб ОСОБА_5, ПАТ «Тернопільміськгаз», КП «Тернопільбудінвестзамовник» про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до відповідача ОСОБА_4 міської ради,треті особи ОСОБА_5, ПАТ «Тернопільміськгаз», КП «Тернопільбудінвестзамовник» про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю по ? частині за кожною.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказали, що ОСОБА_6 у відповідності до договору купівлі-продажу від 27.03.1953 року належала ? частина будинковолодіння по вул. Коцюбинського, 2 у м. Тернополі. В подальшому, у зв»язку зі звільненням вказаної ділянки під забудову багатоквартирного житлового будинку ОСОБА_4 виробничого об»єднання газового господарства, сім»ю ОСОБА_6 у складі 4 особи-внук ОСОБА_5, невістка ОСОБА_1, правнук ОСОБА_7 на підставі рішення ОСОБА_4 міської ради народних депутатів №495 від 15.11.1989 року було тимчасово відселено у трикімнатну квартиру за адресою вул. Симоненка, 18/20 у м. Тернополі. Таким чином, починаючи з 1989 року позивач ОСОБА_1 постійно проживає у вказаній квартирі, а її донька позивач ОСОБА_3 безперервно з 1992 року, з часу свого народження. Також у квартирі проживає колишній чоловік позивача ОСОБА_1-ОСОБА_5, що підтверджується актом обстеження на предмет проживання, складеним ДП «Люкс-Житло» ПП «Люкс» 28.11.2013 року та засвідченим підписами мешканців сусідніх квартир. Весь цей час позивачі відкрито та добросовісно користуються вказаним майном, здійснюють оплату за комунальні послуги та утримання житла, проводять поточні ремонти і ніхто окрім них не цікавився даною квартирою та не заявляв вимог щодо її повернення. У зв»язку із тим, що спірна квартира надавалась в порядку тимчасового відселення, ордер на неї виданий не був, а тому позивачі проживають без реєстрації та позбавлені можливості приватизувати вказане житло. 17.06.2017 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру. За таких обставин, враховуючи те, що позивачі з 01.01.2001 року, тобто з часу набрання чинності діючим ЦК України безперервно володіють квартирою №20 по вул. Симоненка,18 у м. Тернополі, не вживали заходів спрямованих на приховування даного майна, постійно користуються нею та несуть усі витрати по її утриманню, дана квартира не має власника і вимог про її повернення ніхто не заявляв, а вони як фактичні володільці не знали і не могли знати про те, що володіють чужим майном, а обставини за яких набуте вказане майно не давали сумніву щодо правомірності його набуття, у відповідності до вимог ст.344 ЦК України просять визнати за ними право власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів адвокат ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали із підстав, викладених у позовній заяві та просять їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 08.05.2018 року відносно позову заперечив та просить у задоволенні позовних вимог відмовити, з мотивів, викладених у письмових запереченнях на позов. Вказав, що у відповідності до рішення ОСОБА_4 міської ради народних депутатів №495 від 15.11.1989 року сім»ю ОСОБА_6 в складі 4 особи було тимчасово відселено у трикімнатну квартиру за адресою вул. Симоненка, 18/20 у м. Тернополі у зв»язку із проведенням ОСОБА_4 виробничим об»єднанням газового господарства забудови земельної ділянки за адресою вул. Коцюбинського, 2 у м. Тернополі, на якій знаходився належний їм житловий будинок. У відповідності до ст.111 ЖК УРСР у випадку, якщо будинок, в якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню у зв»язку із вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб, громадянам, виселюваним з цього будинку інше благоустроєне житло надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, а в у випадку коли ділянка надається державній, кооперативні або іншій громадській організації-цією організацією. Таким чином, обов»язок із забезпечення позивачів благоустроєним постійним житлом покладався на ОСОБА_4 виробниче об»єднання газового господарства, правонаступником якого є ПАТ «Тернопільміськгаз». У відповідності до ст.143 Конституції України, ст. 327 ЦК України, Закону України «Про місцеве самоврядування» об»єкти права комунальної власності перебувають у власності відповідних територіальних громад від імені яких правомочності щодо володіння, користування та розпорядження вказаним майном здійснюють органи місцевого самоврядування. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 міською радою 29.08.2017 року проведено державну реєстрацію прав територіальної громади м. Тернополя на квартиру АДРЕСА_2. Вважає, що у позивачів відсутні підстави для визнання за ними права власності на спірну квартиру за набувальною давністю згідно ст. 344 ЦК України, оскільки на момент набуття вказаного майна їм було відомо про те, що власником житла був відповідний орган місцевого самоврядування, який відповідним рішенням виділив їм квартиру лише для тимчасового проживання.

Третя особа ОСОБА_5 та представники третіх осіб ПАТ «Тернопільміськгаз», КП «Тернопільбудінвестзамовник» у судове засідання не з»явились, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час слухання справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 у відповідності до договору купівлі-продажу від 27.03.1953 року належала ? частина домоволодіння по вул. Коцюбинського, 2 у м. Тернополі.

Рішенням ОСОБА_4 міської ради народних депутатів №495 від 15.11.1989 року «Про надання квартир, взяття на квартирний облік та розгляд заяв громадян» у зв»язку зі звільненням ділянки під забудову житлового будинку ОСОБА_4 виробничого об»єднання газового господарства ухвалено тимчасово відселити з вул. Коцюбинського,2 «а» сім»ю ОСОБА_6 та виділити на склад сім»ї 4 особи трикімнатну квартиру АДРЕСА_3( теперішня вул. Симоненка) житловою площею 40,0 кв.м.

На підставі вказаного рішення у квартиру №20 по вул. Симоненка в м. Тернополі були вселені ОСОБА_6, його онук ОСОБА_5, невістка- позивач ОСОБА_1 та правнук ОСОБА_7 та в подальшому, з часу свого народження 26.03.1992 року, стала проживати донька ОСОБА_5 та ОСОБА_1-позивач ОСОБА_3

01.10.1996 року ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 117164, виданим Відділом реєстрації атів громадського стану ОСОБА_4 міської ради 09.09.1999 року.

У відповідності до актів обстеження житлових умов про фактичне проживання(або відсутність зареєстрованих осіб), складних ДП «Люкс-Житло» ПП «Люкс» 28.11.2013 року та 29.11.2016 року та 27.10.2017 року у квартирі АДРЕСА_4 з 1989 року проживають без реєстрації позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Згідно повідомлення ТзОВ «Міське бюро технічної інвентарзиції» №1071 від 12.05.2017 року станом на 29.12.2012 року квартира АДРЕСА_4 згідно обліку технічної інвентаризації в м. Тернополі не зареєстрована.

У відповідності до рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради народних депутатів №632 від 25.09.1996 року «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки» надано дозвіл фірмі «Тернопільбудінвестзамовник» на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,68 га під будівництво житлового будинку за адресою вул. Коцюбинського та зобов»язано забудівника знести малоцінні житлові будинки за адресами вул. Коцюбинського,2,2а,4,6,8,10,12,14,16, пр. Ст. Бандери,17 та компенсувати власникам вартість підлягаючих знесенню споруд та зелених насаджень.

Згідно акту обстеження будинковолодіння та земельної ділянки у зв»язку зі знесенням будинковолодіння та його виключенням з Державного реєстру прав власності на нерухомість від 01.02.2017 року, складеного комісією ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», при обстеженні земельної ділянки в м. Тернополі по вул. Коцюбинського, 2 виявлено, що житловий будинок під літ.»А», літ. «Б», сарай літ. «Д», вбиральня літ. «Г», літ.»Е», огорожа №1, вимощення І- знесені та на їхньому місці збудовано багатоквартирний житловий будинок, якому присвоєно адресу- вул. Коцюбинського, 6.

Виконавчий комітет ОСОБА_4 міської ради листом №2288/08 від 10.03.2017 року повідомив позивача ОСОБА_1 про те, що у зв»язку із тимчасовим відселенням сім»ї ОСОБА_6 у квартиру по вул. Симоненка.18/20 у м. Тернополі ордер на вказане житло не видавався. Одночасно виконком інформував позивача про те, що оскільки будинок по вул. Коцюбинського, 2 у м. Тернополі, який підлягав знесенню для звільнення будівельного майданчика, перебував у приватній власності, питання щодо забезпечення житлом його власників слід вирішувати з організацією, яка проводила забудову земельної ділянки.

Згідно повідомлення заступника міського голови м. Тернополя з питань діяльності виконавчих органів ОСОБА_9 №6643/08 від 09.06.2017 року будинок по вул. Симоненка,18 у м. Тернополі згідно технічного паспорта 1989 року забудови та перебуває на балансі ПП «Люкс» на підставі рішення виконавчого комітету міської ради №121 від 25.01.2012 року.

У відповідності до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна №101716260 від 27.10.2017 року квартира АДРЕСА_2 29.08.2017 року зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_4 міською радою у відповідності до рішення ОСОБА_4 міської ради народних депутатів №486 від 25.10.1989 року, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна:101.

Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прімо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п»яти років, набуває право власності на це майно(набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішення спорів, пов»язаних із набуттям права власності за набувальною даністю, суди повинні враховувати, зорема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об»єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність(строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Безтитульне володіння-це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа, при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності саме на момент отримання майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Наявність у володільця певного юридичного документа, наприклад договору оренди, найму, тощо виключає застосування положень частини першої ст.344 ЦК України.

Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю і підлягають доведенню в ході судового розгляду.

Як встановлено судом, квартира №20 по вул. Симоненка у м. Тернополі була надана ОСОБА_6 на склад сім»ї 4 особи у 1989 році на підставі рішення ОСОБА_4 міської ради народних депутатів №495 від 15.11.1989 року для тимчасового проживання у зв»язку із передачею земельної ділянки, на якій знаходився належний ОСОБА_6 приватний житловий будинок, під забудову ОСОБА_4 виробничого об»єднання газового господарства і даний факт не заперечується позивачами.

Таким чином, позивач ОСОБА_1, яка входила до складу членів сім»ї ОСОБА_6, а також в подальшому у 1992 році її донька ОСОБА_3 поселилися та проживали у спірній квартирі за наявності для цього відповідної правової підстави-рішення органу місцевого самоврядування про тимчасове відселення членів сім»ї ОСОБА_6 із будинковолодіння по вул. Коцюбинського, 2 у м. Тернополі.

Статтею 111 ЖК УРСР передбачено, що у разі якщо будинок, в якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню у зв»язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб, громадянам, виселюваним з цього будинку інше благоустроєне жиле приміщення надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, а коли земельна ділянка відводиться державній, кооперативній або іншій громадській організації,-цією організацією.

Тобто, в даному випадку, обов»язок щодо подальшого забезпечення членів сім»ї ОСОБА_6, в тому числі і позивачів, постійним житлом після виселення із приватного будинковолодіння по вул.Коцюбинського,2 у м. Тернополі покладався на ОСОБА_4 виробниче об»єднання газового господарства, якому була передана під забудову земельна ділянка по вул. Коцюбинського,2 у м. Тернополі.

Як зазначено вище, будинок по вул. Симоненка,18 у м. Тернополі у якому знаходиться спірна квартира, згідно технічного паспорта збудовано у 1989 році.

Нормами Конституції України законодавчо закріплено право приватної, державної та комунальної власності. Згідно ст.143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №311 від 01.11.1991 року «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць» та рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 обласної ради народних депутатів № 300 від 26.12.1991 року «Питання розмежування майна між комунальною власністю області, районів і м. Тернополя» визначено, що житловий фонд передано до власності м. Тернополя.

Починаючи з 1992 року повноваження щодо розпорядження майном, що перебуває у комунальній власності громади м. Тернополя, зокрема наявними станом на 1991 рік об»єктами житлового фонду, здійснює ОСОБА_4 міська рада, яка своїм рішенням №121 від 25.01.2012 року передала багатоквартирний житловий будинок по вул. Симоненка,18 в м. Тернополі на баланс ПП «Люкс» та здійснила державну реєстрацію права власності на квартиру №20 у вказаному будинку за територіальною громадою.

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що на момент вселення позивачів у квартиру №20 по вул. Симоненка у м. Тернополі, дана квартира перебувала у державній власності і позивачі у справі були обізнані відносно того, що вказане житло було надане їм для тимчасового проживання на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування, який здійснював розпорядження даним майном від імені держави. Отже, позивачі знали хто був власником спірного майна та володіли ним за його волею, а тому давність їхнього володіння зазначеним житловим приміщенням не можна вважати добросовісною.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки позивачами в ході судового розгляду не наведено підстав для визнання за ними в судовому порядку права власності на квартиру АДРЕСА_4 на підставі ст.344 ЦК України. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивачі при заволодінні майном не знали і не повинні були знати про відсутність у них підстав на набуття права власності.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесульного кодексу; ст.ст. 316, 328, 344 Цивільного кодексу України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради з участю третіх осіб ОСОБА_5, ПАТ «Тернопільміськгаз», КП «Тернопільбудінвестзамовник» про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_10