Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 357/10849/16-ц

провадження № 61-20578св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Державне підприємство «Дослідне господарство імені 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України», Білоцерківська районна державна адміністрація,

третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області,

особа, що подала апеляційну скаргу - Державне підприємство «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року у складі колегії суддів: Волохова Л. А., Суханової Є. М., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до державного підприємства «Дослідне господарство імені 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України», Білоцерківської районної державної адміністрації про визнання недійсним державного акту.

Позов мотивовано тим, що відповідно до статті 121 Земельного кодексу України з метою реалізації свого права на безоплатну передачу земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області вона 25 травня 2016 року звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, але земельну ділянку їй виділено не було, оскільки ця ділянка знаходиться у постійному користуванні дослідного господарства імені 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України. На її думку вказане підприємство незаконно використовує спірну земельну ділянку, оскільки державний акт на право постійного користування цією ділянкою видано підприємству зі схожою назвою - державне підприємство «Дослідне господарство імені 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України».

За таких обставин, позивач просила суд визнати недійсним державний акт на право постійного користування землею, серії НОМЕР_1, що виданий дослідному господарству імені 9 січня Інституту цукрових буряків Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України, АДРЕСА_1 Білоцерківською районною державною адміністрацією і зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 23 від 28 січня 2005 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2016 року у складі судді Жарікової О. В. позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право постійного користування землею, серії НОМЕР_1, що виданий дослідному господарству імені 9 січня Інституту цукрових буряків Національної академії аграрних наук України, АДРЕСА_1 Білоцерківською районною державною адміністрацією і зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 23 від 28 січня 2005 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка передавалась у користування дослідному господарству імені 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України, а не його правонаступнику - державному підприємству «Дослідне господарство імені 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України», а тому право постійного користування цією земельною ділянкою не перейшло в порядку правонаступництва. Державне підприємство «Дослідне господарство імені 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» користується вказаною земельною ділянкою без відповідних правових підстав, чим порушує права позивача на отримання її у користування або власність.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року задоволено апеляційну скаргу державного підприємства «Дослідне господарство «Озерна» Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України», скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідачами не було порушено право позивача на звернення у встановленому законом порядку до компетентних державних органів для вирішення питання щодо безоплатної передачі позивачу земельної ділянки із земель державної власності. Судове рішення про задоволення позову про визнання недійсним державного акту на право користування землею не відновлює порушеного права особи, яка ще не набула цього права на земельну ділянку.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що наявність нескасованого у встановленому законом порядку державного акту на право користування земельною ділянкою є прямою перешкодою як для ініціювання позивачем так і вирішення компетентними органами питання про наявність підстав для одержання позивачем у власність чи користування земельної ділянки, яка як юридично, так і фактично не є вільною.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

08 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суди установили, що позивач ОСОБА_4 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою, у якій просила надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Листом Головного управлінням Держгеокадастру у Київської області № П-17070/0-8013/6-16 від 26 травня 2016 року їй була надана відповідь, про те, що бажана до відведення земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні дослідного господарства імені 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України, згідно із державним актом на право постійного користування, серії ІІ-КВ 002628.

Розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації № 29 від 22 січня 2003 року надано у постійне користування дослідному господарству імені 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1289,3 га, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею, який зареєстрований в книзі записів державних актів за № 23 (а.с. 54-55).

Згідно із частиною першою статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частиною п'ятою статті 116 ЗК України встановлено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України, у редакції, що діяла на момент видачі державного акту на спірну земельну ділянку, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

З огляду на вищенаведені положення закону громадянин може порушувати питання про одержання ним безоплатно у власність чи в користування земельної ділянки, яка є вільною, тобто такою, що не перебуває у власності чи в користуванні іншої особи.

Надання громадянину в користування чи у власність земельної ділянки, що вже перебуває у власності або у користуванні іншої особи, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому ЗК України.

Таким чином, завідомо безпідставним є ініціювання громадянином питання про одержання ним у власність чи в користування земельної ділянки, яка не є вільною.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що відповідачами не було порушено право позивача на звернення у встановленому законом порядку до компетентних державних органів для вирішення питання щодо безоплатної передачі позивачу земельної ділянки із земель державної власності.

Доводи касаційної скарги про наявність перешкод як для ініціювання позивачем так і вирішення компетентними органами питання про наявність підстав для одержання позивачем у власність чи користування земельної ділянки є безпідставними, оскільки з огляду на положення закону ОСОБА_4 може порушувати питання про одержання нею безоплатно у власність чи в користування земельної ділянки, яка є вільною, тобто такою, що не перебуває у власності чи в користуванні іншої особи, натомість спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні дослідного господарство імені 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України, що підтверджується відповідним державним актом та не спростовано позивачем.

Позивач не надала належних та допустимих доказів того, що земельна ділянка, яку вона бажає отримати у користування, є вільною, тобто не перебуває у власності чи користуванні іншої особи.

Судове рішення апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк