Справа № 159/4338/17
Провадження № 2-п/159/3/18
У Х В А Л А

про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення

05 січня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю:

секретаря Гусар Т.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі заяву ОСОБА_2, від імені якого діє представник адвокат ОСОБА_3, про перегляд заочного рішення, -

в с т а н о в и в :

Заочним рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.11.2017 року, ухваленим в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, позовні вимоги позивача задоволені повністю.

Зокрема, зазначеним рішенням вирішено: збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2015 року та стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одну тисячу пятсот ) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Відповідач ОСОБА_2, від імені якого діє представник адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, покликаючись на те, що його неявка в судове засідання 27.11.2017 по розгляду даної справи мала поважні причини, оскільки судової повістки про виклик до суду він не отримував.

Крім цього, відповідач в своїй заяві наводить посилання на ті докази, якими може обґрунтовувати свої заперечення проти вимог позивача. Зокрема, відповідач вказує на те, що він 17.06.2016 року уклав шлюб з ОСОБА_5 та від вказаного шлюбу має спільну дитину - сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, а тому має на утриманні неповнолітню дитину. Крім цього, рішення суду від 27.11.2017 року було скеровано на адресу проживання відповідача та 29.11.2017 року було отримано його батьками. Натомість відповідач проживає в м. Луцьку та отримав вищевказане рішення від батьків тільки 30.11.2017 року. Додатково зазначає, що на даний час не має змоги сплачувати позивачу аліменти в сумі по 1500 грн. на місяць, оскільки на даний час має нову сім'ю, дитину в іншому шлюбі та не працевлаштований.

На підтвердження наведених обставин відповідач надав відповідні документальні докази.

ОСОБА_2, в заяві просив суд врахувати викладені обставини, визнати причину неявки відповідача в судове засідання поважною, а докази такими, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, та скасувати вказане вище заочне рішення суду та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні по розгляду даної заяви відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 підтримали заяву з підстав, викладених в ній, та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення даної заяви та просила залишити в силі прийняте заочне рішення суду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, вивчивши матеріали цивільної справи та докази, надані відповідачем, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У заяві про перегляд заочного рішення відповідач повинен навести обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це, а також посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача (п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 285 ЦПК). Якщо на підставі таких доказів судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, заочне рішення підлягає скасуванню (ч. 1 ст. 288ЦПК).

Використання законодавцем в конструкції коментованої статті сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, що б його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Верховний Суд України також зробив аналогічний висновок - правильною є практика тих судів, які скасовують заочне рішення лише за наявності двох підстав, визначених у ст. 288 ЦПК, зокрема, якщо буде встановлено, що відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (Практика ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах).

Відповідачем в даній справі наведено ряд підстав, зважаючи на які, на його думку, дане заочне рішення підлягає скасуванню. Однак з такими висновками відповідача погодитись не можна, оскільки вказані ним підстави для скасування заочного рішення не підтверджуються матеріалами справи, а обставини, на які він посилається, не мають істотного значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується повідомленням підрозділу УДМС України у Волинській області від 21.11.2017 року. Саме на цю адресу була скерована копія позовної заяви з доданими до неї документами та судова повістка.

Згідно поштового конверту, відправленого 17.11.2017 року за вищевказаною адресою встановлено, що поштове відправлення з повісткою повернуто до суду з відмітками поштового відділення «За закінченням терміну зберігання», що підтверджує свідоме небажання відповідача одержувати адресовану поштову кореспонденцію.

Наведені в заяві про перегляд заочного рішення обставини неприбуття відповідача в судове засідання суд не може віднести до поважних, оскільки такі обставини не підтверджені жодним доказом.

За таких обставин суд визнає, що відповідач був завчасно належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився без поважних причин, суд про причини неявки не повідомив, що дало суду відповідні правові підстави постановити заочне рішення по даній справі.

Окрім цього, заявник в своїй заяві про перегляд заочного рішення посилається на існування інших, ніж наведені в позовній заяві, обставини, які, на його думку, могли б вплинути на прийняття рішення.

Так, відповідачем стверджується про те, що він на даний час має нову сім'ю, дитину в іншому шлюбі та не працевлаштований.

Однак доводи відповідача про його незадовільний матеріальний стан та наявність інших утриманців, не впливають на першочерговий висновок суду про розмір збільшених аліментів, оскільки на момент постановлення рішення прожитковий мінімум для дітей відповідного віку значно збільшився, а призначений розмір аліментів не суттєво більший від половини такого прожиткового мінімуму.

Доказів, які б спростовували дані обставини, відповідач не надав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»визначено на 2017 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідач є працездатною особою, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів. Відповідач не перебуває на обліку як безробітний і не позбавлений можливості працевлаштуватися. Відповідач не надав доказів, які б підтверджували скрутний матеріальний стан.

Таким чином відповідач не покликається на будь-які інші докази, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, а лише аналізує положення норм матеріального та процесуального права, які суд мав можливість врахувати при постановленні рішення і у відсутності відповідача.

З огляду на викладене, покликання заявника на ту обставину, що суд порушив норми процесуального права, розглянувши спір у його відсутності, не впливають в даному випадку на правильність ухваленого рішення, оскільки жодних вагомих доказів в заперечення позовних вимог відповідач не надав.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

За таких обставин суд прийшов до висновку про безпідставність заяви про перегляд заочного рішення, а відтак про необхідність залишити її без задоволення.

Керуючись ст.ст. 285, 287, 288 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_2, від імені якого діє представник адвокат ОСОБА_3, про перегляд заочного рішення, - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 11 січня 2018 року.

Головуючий П.Ю.Бойчук