Ухвала

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 766/9175/18

провадження № 61-45157ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 травня 2018 року у складі судді Майдан С. І. та постанову Апеляційного суду Херсонської області від 16 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Ігнатенко П. Я., Воронцової Л. П., Полікарпової І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 лютого 2001 року ОСОБА_6 є спадкоємцем померлої ОСОБА_7 та має право на 1/3 частину спадкового майна, в тому числі на недобудований на час смерті спадкодавця житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, які розташовані на земельній ділянці площею 522 кв. м. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 120731890 від 16 квітня 2018 року ОСОБА_6 стало відомо про те, що 14 серпня 2002 року головою Виконавчого комітету районної ради депутатів було видано ОСОБА_8 свідоцтво на право приватної власності на зазначений житловий будинок та проведено його державну реєстрацію. ОСОБА_6 має намір звернутися до суду з позовом про визнання недійсним зазначеного свідоцтва та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_8 на нерухоме майно. Тому подальше відчуження житлового будинку може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Враховуючи викладене, ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, просила до подання позову забезпечити його шляхом накладення арешту на вищевказані житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21 травня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на житловий будинок літ. «Б», літню кухню літ. «В», сарай літ. «Г», гараж літ. «Д», туалет літ. «Е», водопровід № 1, огорожу № 2, 3, та земельну ділянку площею 522 кв. м за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 19 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 задоволено частково. Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 травня 2018 року змінено, виключено посилання щодо подання ОСОБА_5 заяви від імені ОСОБА_9 та ОСОБА_9 В решті ухвалу місцевого суду залишено без змін.

У липні 2018 року ОСОБА_4 як особа, яка не брала участі у справі, подав апеляційну скаргу на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 травня 2018 року.

Постановою Апеляційного суду Херсонської області від 16 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 травня 2018 року в частині, не зміненій постановою Апеляційного суду Херсонської області від 19 липня 2018 року, залишено без змін.

У вересні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Херсонської області від 16 серпня 2018 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що оскаржуваними судовими рішеннями порушені його права, оскільки на підставі свідоцтва про право власності від 31 травня 2018 року він став власником спірного житлового будинку, який раніше належав ОСОБА_8 На час постановлення місцевим судом ухвали про забезпечення позову він вже був власником вказаного нерухомого майна, оскільки придбав його на електронних торгах 02 травня 2018 року. У липні 2018 року він мав намір продати житловий будинок, однак при зверненні до нотаріуса з'ясувалося, що на цей будинок накладено арешт. У червні 2018 року ОСОБА_6 подала до суду позов, однак він не був залучений до участі у справі як відповідач. Судами безпідставно накладено арешт на земельну ділянку. Заява про забезпечення позову не відповідає вимогам процесуального законодавства, оскільки в ній не зазначені адреси проживання інших осіб, які, на думку заявника, можуть отримати статус учасника справи.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 4, 10 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 як співвласник житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, які розташовані на земельній ділянці площею 522 кв. м., має намір звернутися до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_8 на нерухоме майно.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виник спір щодо права власності на житловий будинок, вжиття заходів забезпечення позову є співмірним і відповідним позовним вимогам заявника та може поновити її порушені права,за захистом яких вона має намір звернутися до суду, а також забезпечити в майбутньому можливість безперешкодного виконання рішення суду.

Враховуючи наведені обставини та вимоги законодавства, суди дійшли обґрунтованого висновку про необхідність застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно.

Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно наклали арешт на земельну ділянку площею 552 кв. м. по АДРЕСА_1, не заслуговують на увагу, оскільки на цій ділянці знаходиться спірний житловий будинок.

Наведені ОСОБА_4 у касаційній скарзі доводи про те, що місцевий суд мав залучити його до участі у справі, судом апеляційної інстанції обґрунтовано відхилено з посиланням на те, що на час накладення арешту на нерухоме майно він не був власником житлового будинку, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Не зазначення у заяві про забезпечення позову повної адреси проживання інших осіб не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «БруаллаГомесде ла Торре проти Іспанії»).

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Херсонської області від 16 серпня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, про забезпечення позову.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов