Провадження № 2/127/3216/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

19.10.2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Конецул О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в липні 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 13/200 частки квартири АДРЕСА_1

З її дозволу, в належній їй квартирі була зареєстрована її дочка ОСОБА_2 та її неповнолітні діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. З 2014 року жоден з них більше ніколи не проживав у квартирі ОСОБА_1

За тих обставин, що у зв'язку із тим, що відповідач зі своїми неповнолітніми дітьми з 2014 року до дня пред'явлення позову не з'являються у вищезазначеній квартирі, жодної участі в утриманні житлового приміщення відповідач не приймає, їх речей в квартирі немає, тому позивач звернулася до суду та просила усунути їй перешкоди у користуванні власності, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Згідно заяви позивач ОСОБА_1 просила розгляд справи проводити без її участі, позов просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради ОСОБА_5 заперечила проти задоволення позову. Також надала висновок № 01-00-011-49011 від 18.10.2018 року про недоцільність визнання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, втративши ми право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, однак повідомлялась належним чином.

На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.

Як було встановлено судом, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 13/200 частки квартири № 7, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30.04.1998 року, видане виконкомом Вінницької міської ради.

Як вбачається з довідки Департаменту адміністративних послуг № 37580, № 39553, № 39554, № 39555 ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

З акту затвердженого директором ТОВ «ЖЕО» від 20.07.2018 року видно, що з виходом на місце даного числа за адресою: АДРЕСА_1 було встановлено, що за вищевказаною адресою зареєстровані: позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9. Також було встановлено, що на момент обстеження за вищевказаною адресою не проживають (є) зареєстровані з 2014 року позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Свідчення про тимчасову відсутність підтверджують особи (сусіди), які проживають в АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01-00-011-49011 від 18.10.2018 року, вбачається, що орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає: недоцільним визнання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, втратившими право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно із ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема,- житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Відповідно до ст. 71 ЖК України якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідача житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачем договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі).

Частиною 3 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного із них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.

Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Малолітня дитина не є самостійним суб'єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування щодо заперечення проти недоцільності визнання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, втратившими право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, оскільки наявне право на користування будинком неповнолітніх осіб не може створювати перешкоди власникові в праві володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Інтереси дітей даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітні діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 , у спірному будинку не мешкають. Залишення неповнолітніх дітей зареєстрованим в спірному будинку суперечитиме ст. 9 Конвенції про права дитини та ст. 160 СК України.

Оскільки відповідач та її дітиа не реалізовують своє право користування вказаним житлом більше року і на даний час фактично проживають за іншою адресою, та будь-яких правочинів стосовно володіння та користування будинком позивача відповідачі не укладали тому реєстрація відповідача у квартирі позивача неправомірно обмежує його правомочності по користуванню та розпорядженню належним йому майном.

Так як судом встановлено, що права та інтереси позивача як власника порушуються, відповідач втратила право користування зазначеним будинком, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 178, 191, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, ст. 29, 316, 405, 811 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власності шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_12, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_13, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_14, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, адреса: АДРЕСА_1.

Суддя