У Х В А Л А

22 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 405/196/18

провадження № 61-45468ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року та постановуАпеляційного суду Кіровоградської області від 4 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про захист прав споживачів та відшкодування витрат споживача на відновлення його прав,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») про захист прав споживачів та відшкодування витрат споживача на відновлення його прав.

Зазначала, що 22 травня 2012 року між нею та відповідачем було укладено Договір про фінансовий лізинг щодо транспортного засобу VW Polo Sedan 1.6 на суму 19 216 дол. США, що в еквіваленті на час укладення договору та передання автомобіля становило 154880,96 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 квітня 2016 року, яке набрало законної сили, встановлено порушення її прав, як споживача, визнано недійсним договір про фінансовий лізинг № 00005040 від 22 травня 2012 року, укладений між нею та ТОВ. Судом визнано незаконними вимоги ТОВ про сплату чотирнадцяти штрафних платежів, стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на її користь суму авансового платежу та частину викупної вартості об'єкту лізингу, всього 611 834,85 грн. На виконання рішення суду за актом прийому-передачі від 1 червня 2017 року вона повернула автомобіль VW Polo Sedan 1.6 представникові товариства. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 квітня 2016 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 29 липня 2016 року. Грошові кошти в сумі 611 834, 85 грн. товариство на виконання рішення суду повернуло їй 14 травня 2017 року. Посилаючись на те, що товариство користувалось вказаними коштами в період з 30 липня 2016 року по 14 травня 2017 року, просила суд стягнути з відповідача 3 % річних за прострочення виконання ТОВ грошового зобов'язання в сумі 611 834,85 грн, що становить 14 483 грн. Також зазначала, що в період розгляду справи в суді першої інстанції, вона на виконання умов договору фінансового лізингу здійснила щомісячні платежі на суму 46 571,65 грн, які не ввійшли у 611 834,85 грн. стягнутих рішенням суду. Просила стягнути з відповідача 46 571,65 грн., отриманих за договором, який визнано судом недійсним та 3 % річних за прострочення виконання цього грошового зобов'язання за період з 30 липня 2016 року по 10 січня 2018 року в сумі 2027,13 грн. 1 червня 2017 року вона самостійно в добровільному порядку виконала рішення суду та повернула транспортний засіб товариству за актом приймання-передачі. Проте постановою старшого державного виконавця від 7 червня 2017 року з неї було стягнуто 6 400 грн виконавчого збору, а пізніше ще 101 грн витрат на проведення виконавчих дій, чим з вини відповідача завдано збитків. Вона вимушена була здійснювати захист своїх прав в суді, понесла витрати на правову допомогу в сумі 30 000 грн, які просила стягнути з відповідача. Діями товариства їй, як споживачу, було заподіяно моральну шкоду. На відшкодування моральної шкоди на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» просила стягнути з відповідача на її користь 5 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 30 липня 2016 року по 14 травня 2017 року в сумі 14 483,00 грн, переплачену суму щомісячних платежів в сумі 46 571,65 грн та 3% річних в сумі 2027,13 грн, а всього 48 598,78 грн. На відшкодування моральної шкоди стягнуто 1000 грн. В решті позовних вимог відмовлено, розподілено судові витрати.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 4 вересня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року в частині стягнення 3 % річних за прострочення повернення переплаченої суми щомісячних платежів та в частині відшкодування моральної шкоди, скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних за прострочення повернення переплаченої суми щомісячних платежів в розмірі 2027,13 грн та про відшкодування моральної шкоди, відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

8 жовтня 2018 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 4 вересня 2018 року. Просило скасувати ці рішення в частині стягнення з ТОВ «ПоршеЛізинг Україна» на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 14 483 грн та коштів у розмірі 46 571,65 грн і ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. В іншій частині залишити Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 4 вересня 2018 року без змін.

Також заявник просить поновити строк на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Кіровоградської області від 4 вересня 2018 року, посилаючись на те, що повний текст рішення складено 9 вересня 2018 року. Копію повного тексту судового рішення воно отримала поштою 14 вересня 2018 року, що підтверджується копією конверту з зазначеним номером квитанції та відомостями, то містяться в відкритому реєстрі поштових відправлень Укрпошта.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Указані обставини є достатніми підставами для поновлення строку.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено що з 1 січня 2018 року прожитковиймінімум на одну працездатну особу становить 1 762,00 грн.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в даній справі є вимога про стягнення 3% річних в сумі 14483 грн за прострочення виконання грошового зобов'язання (за період з 30 липня 2016 року по 14 травень 2017 року); переплаченої суму 46 571,65 грн щомісячних платежів та 3% річних - 2027,13 грн, а всього 48 598,78 грн; стягнення 6 400 грн. виконавчого збору та 101 грн витрат на проведення виконавчих дій, 5 000 грн моральної шкоди, а також витрати на надання правової допомоги в сумі 30 000 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Таким чином ця справа є малозначною в силу своїх властивостей.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390 пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Поновити Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» строк на касаційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року та постановуАпеляційного суду Кіровоградської області від 4 вересня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 4 вересня 2018 року у справі за позовомОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про захист прав споживачів та відшкодування витрат споживача на відновлення його прав відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко