Справа № 359/9987/17
Провадження № 2/359/957/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.

при секретарі - Степаненко А.О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання права власності на ? частину земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

13.12.2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, у якому просив суд: - визнати за ним право власності на ? частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9198 га., кадастровий номер :09:004:0200, що знаходиться на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області; - зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Київській області зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9198га, кадастровий номер :09:004:0200, що знаходиться на території Сеньківської сільради Бориспільського району Київської області ( а.с.3-5).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 06.03.2009р. було задоволено частково його позовні вимоги до ОСОБА_5 , та визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 07.09.2001 року на імя ОСОБА_5 Бориспільською державною нотаріальною конторою Київської області на земельну частку(пай) у землі, яка перебуває, у колективній власності КПС «Сеньківське» розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах, визнано за ОСОБА_3, право власності на спадкове майно у вигляді ? частини земельної частки(пай) землі, яка перебуває у колективній власності КСП « Сеньківське» розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах без виділення цієї частки в натурі, за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування на ? частини земельної частки(паю) землі, яка перебуває у колективній власності КПС «Сеньківське» розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах без виділення цієї частки в натурі. Зазначає, що після смерті 03.12.2014 року ОСОБА_5, він дізнався, що спірна земельна ділянка була останньою приватизована та виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку. Даний Державний акт було виготовлено взамін сертифіката на право на земельну частку(пай) право на який передано було ОСОБА_5 від ОСОБА_6 Зазначає, що Апеляційний суд, ухвалюючи рішення у справі не володів інформацією, що спірна земельна ділянка на час судового розгляду була приватизована та мала кадастровий номер і перебувала у власності ОСОБА_5 Зазначений Державний акт на право власності на земельну ділянку було втрачено, у звязку з чим ним було подане оголошення в газету «Вісті». Вказує, що наведена інформація є нововиявленою обставиною, але трирічний строк для подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами поновленню не підлягає. Тому вважає, що зазначений спір, підлягає розгляду в позовному провадженні.

Ухвалою суду від 17 липня 2018 року прийнято відмову представника позивача адвоката ОСОБА_1 від позову в частині позовної вимоги про зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Київській області зареєструвати право власності ОСОБА_3 на ? частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9198 га, кадастровий номер :09:004:0200, що знаходиться на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області та закрито провадження у справі в цій частині.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала щодо позову та просила суд застосувати наслідки зловживання позивачем процесуальних прав згідно ст.44 ЦПК України, застосувати наслідки спливу позовної давності згідно ст.267 ЦК України та відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві на позов (а.с.56-61).

У судове засідання, 21.09.2018 року, представник відповідача не зявилася, надала суду заяву, у якій просила справу розглядати без її участі, та одночасно просила суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи- ГУ Держгеокадастру у Київській області, у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та заперечень щодо позову не направив.

Суд, перевіривши повноваження представників позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області у справі № 22Ц-0539/2009, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право на спадшину частково недійсним, визнання права власності на частину житлового будинку та земельної частки (паю) задоволено частково. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 07 вересня 2001 року на імя ОСОБА_5 Бориспільською державною нотаріальною конторою Київської області на земельну частку(пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КПС «Сеньківське» розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах. Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно у вигляді ? частини земельну частку(пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Сеньківське» розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах без виділення цієї частки в натурі. Визнано за ОСОБА_5 К право власності у порядку спадкування на ? частини земельну частку(пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Сеньківське» розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах без виділення цієї частки в натурі. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 19 лютого 2008 року Бориспільською районною державною нотаріальною конторою Київської області на імя ОСОБА_5 на спадкове майно, в частині, що складається з 19/25 частин житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Андріївка, вул.. Київська, буд.2, Бориспільського району Київської області. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування по 19/50 частин за кожним житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Андріївка, вул. Київська, буд. 2, Бориспільського району, Київської області. Рішення набуло чинності.( а. с. 14-16).

Нормою статті 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Представником позивача не заперечується факт отримання позивачем ОСОБА_3 правовстановлюючих документів на частину зазначеного вище будинку.

Проте, як встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_3 з 2009 року не вчиняв жодних дій щодо реалізації свого права володіння, користування чи розпорядження частиною земельної частки (паю).

Як вбачається з листа відділу у Бориспільському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області № 10-0.23-181/106-17 від 20.09.2017, згідно наявної у відділі інформації за ОСОБА_5 обліковується земельна ділянка, кадастровий номер якої :09:004:0200, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 153004 від 21.10.2004 року, виданого на підставі розпорядження Бориспільської райдержадміністрації № 821 від 04.10.2004 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 153004 від 21.10.2004 виготовлений взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серія КВ № 0222533 право на який передано ОСОБА_5 від ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину АЕВ № 630385 від 07.09.2001 року( а.с.10-12).

Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до п.17 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, ОСОБА_5 набула право власності на земельну ділянку площею 2,9198га з кадастровим номером :09:004:0200, що підтверджується відповідною копією державного акту серії ЯБ № 153004 (а.с.11), з моменту його державної реєстрації 21.10.2004.

Отже на момент ухвалення вищевказаного рішення Апеляційного суду Київської області від 6 березня 2009 року (а.с.14-16) ОСОБА_5, яка в порядку спадкування за законом набула право на земельну частку (пай), реалізувала його в порядку визначеному чинним земельним законодавством та отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 153004 від 21.10.2004, а отже сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий 25.06.1997 року Бориспільською районною державною адміністрацією на імя спадкодавця ОСОБА_6, був недійсним. І ця обставина не була встановлена та не була врахована апеляційним судом при ухваленні зазначеного рішення.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-БК № 311720, виданого 04 грудня 2014 року відділом реєстрації смерті у м.Києві, 03 грудня 2014 року ОСОБА_5 померла (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина в тому числі на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9198 га, з кадастровим номером :09:004:0200 на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, яку в установленому законом порядку прийняв син померлої, відповідач у справі, ОСОБА_4, який є спадкоємцем 1 черги, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 135785480 від 28.08.2018( а.с.81,82).

З долученої до матеріалів копії заочного рішення Дарницького районного суду м.Києва від 28 вересня 2016 року, яким було частково задоволено позов ОСОБА_4 (відповідача у даній справі) та визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 06.11.2015 року за реєстровим №4737 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 на імя ОСОБА_3 на грошові вклади з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться у київській регіональній дирекції АТ «ОСОБА_8 аваль» у спадковій справі №4/2015 від 02.06.2015 року (номер у спадковому реєстрі 57514182) до майна померлої 03.12.2014 року ОСОБА_5 (а.с.64-68), також вбачається, що в ході судового розгляду судом було встановлено, що 02.06.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було заведено спадкову справу №4/2015 до майна померлої ОСОБА_5 (а.с.79) на підставі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини, який є братом померлої.

Заочне рішення набрало законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалось.

За змістом вказаного заочного рішення Дарницького районного суду м.Києва від 28 вересня 2016 року також встановлено, що 03.12.2015 року ОСОБА_9 (відповідач у даній справі) звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини, що залишилась після померлої ОСОБА_5 ,а 11.12.2015 представником ОСОБА_4 ОСОБА_10. подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою Київська область, Бориспільський район, с.Андріївка, вул.Київська, 2, земельної ділянки кадастровий номер :09:004:0200, площею 2,9198 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Як встановлено в ході даного судового розгляду, позивач ОСОБА_3, ані з часу ухвалення рішення Апеляційного суду Київської області від 6 березня 2009 року про визнання за ним права власності на ? частини земельну частку(пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Сеньківське» розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах без виділення цієї частки в натурі, ані з моменту відкриття спадщини щодо майна померлої 03.12.2014 року ОСОБА_11, до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а також з позовом про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 153004 від 21.10.2004 року, виданого на імя ОСОБА_5 взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серія КВ № 0222533, не звертався.

На даний час позивач, доводячи своє право на частку спірної земельної ділянки, посилається на те, що лише після смерті ОСОБА_5 дізнався, що спірна земельна ділянка була приватизована останньою та виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку.

Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам та встановленим фактичним обставинам справи, суду приходить до висновку, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Нормою ч.1 ст.5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже з аналізу вказаних положень ЦПК України та ЦК України випливає, що передумовою звернення особи до суду є порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів будь-ким іншим.

Згідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Як розяснено у Постанові Пленуму ВСУ України № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усі субєкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст. 16, ст.319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

Як зазначено у пункті 37 вищезазначеної постанови, з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст. 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Судом встановлено, що права позивача з боку відповідача не були порушені, оскільки, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №13578548 від 28.08.2018 (а.с.81-82) відповідач ОСОБА_4 набув право власності на спірну земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9198га, кадастровий номер :09:004:0200, що знаходиться на території Сеньківської сільради Бориспільського району Київської області, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом №492, виданого 20.02.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с.3-5).

На даний час жоден з правовстановлюючих документів, на підставі яких відбувся перехід права власності від спадкодавця ОСОБА_5 до відповідача ОСОБА_4, а саме вищезазначені Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 153004 від 21.10.2004 року на імя ОСОБА_12, а також Свідоцтво про право на спадщину за законом №492 від 20.02.2017 на імя ОСОБА_13, не визнані недійсними, та позивачем оспорюються.

Крім того, представником відповідача подано до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Судом враховано, що відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, може бути підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Встановлено, що згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 06 березня 2009 року за позивачем ОСОБА_3 визнано право власності на спадкове майно у вигляді ? частини земельної частки(пай) землі розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарах без виділення в натурі. Тобто, з цього часу ОСОБА_3 дізнався, що має право на ? частину земельної частки(паю), але протягом 8 років не реалізував свого право щодо звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права, хоча не був позбавлений можливості та права на звернення до суду.

Крім того, як спадкоємець померлої 03.12.2014 року ОСОБА_5, який звернувся за прийняттям спадщини за законом, він з часу відкриття спадщини мав можливість дізнатися про порушення своїх прав щодо виділення в натурі на місцевості та набуття права власності на земельну ділянку взамін належної йому земельної частки (паю) після померлого батька ОСОБА_6

Будь-яких доказів наявності у позивача поважних причин пропуску строку на звернення до суду, надано суду не було та не зазначено джерел їх здобуття.

Встановивши, що строк позовної давності пропущений позивачем без поважних причин, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову з тієї підстави, що позивачем заявлено необґрунтовану позовну вимогу як власником земельної частки(паю), успадкованого після смерті ОСОБА_6, про визнання права власності на частину земельної ділянки, набутої у власність відповідачем ОСОБА_4 а в порядку спадкування після ОСОБА_5, в той час як саме право власності спадкодавця ОСОБА_5 ним не оспорюється.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати за рахунок відповідача відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,141,258,259,263-265,266,280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання права власності на ? частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9198 га кадастровий номер :09:004:0200, що знаходиться на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області відмовити.

Позивач: ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1 -, зареєстроване місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач: ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Третя особа: Головне управління Держгеокадастру в Київській області,юридична адреса: вул.Серпова, 3/14 м.Київ.

Повний текст рішення виготовлено 01 жовтня 2018 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів,який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. В. Муранова-Лесів