Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 201/3827/16-ц

провадження № 61-7267 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідач-публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Ткаченко Н. В. від 10 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., від 07 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення збитків,

Встановив:

У березні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення збитків.

Позовна заява мотивована тим, що 01 лютого 2015 року між позивачем та ОСОБА_7 укладений договір № ФП - 01-2/2015 поворотної фінансової допомоги. В момент укладання договору позивачем отримано від ОСОБА_7 грошові кошти, відповідно до умов договору.

Позивач є VIP-клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та власником карткового рахунку і,відповідно, держателем картки MasterCard Platinum № НОМЕР_1, імітованої на його ім'я. 25 червня 2015 року вищевказану карту заблоковано, і відповідно був відсутній доступ до грошових коштів. Фактично відповідач в односторонньому порядку припинив виконання своїх зобов'язань з обслуговування карткового рахунку, припинив користування та видачу грошових коштів. Відповідачне попередив позивача про блокування карткових рахунків. Позивач неодноразово письмово звертався до відповідача для врегулювання виниклого спору, проте це не дало ніякого результату. В липні 2015 року в зв'язку із закінченням строку дії карти відповідач автоматично імітував на ім'я позивача нову платіжну картку MasterCardPlatinum № НОМЕР_2. Але зазначений картковий рахунок також є заблокований та не дає позивачу, як споживачу, користуватись банківським продуктом.

06 жовтня 2015 року для виконання зобов'язань перед ОСОБА_7 в частині повернення запозичених грошових коштів в розмірі 450 000,00 грн та припинення нарахування штрафних санкцій за договором позивач уклав нотаріальний договір позики грошових коштів з позичальником ОСОБА_8 в розмірі 434 000,00 грн. 09 жовтня 2015 року позивачем за розпискою повернуто за договором суму позикових грошових коштів ОСОБА_7 Але, в зв'язку з простроченням зобов'язання за договором в частині повернення основної суми боргу в розмірі 450 000,00 грн, останнім нараховано позивачу штрафні санкції в розмірі 211 450,50 грн, які стягнуто рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року.

Таким чином, позивач вважає, що дії відповідача по відношенню до позивача в частині здійснення перешкод у користуванні своїми грошовими коштами, що знаходяться на рахунку відповідача, та відповідно на платіжній картці MasterCard Platinum НОМЕР_2, призвели до спричинення позивачу збитків у розмірі 211 450,50 грн, які підлягають відшкодуванню позивачу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 суму збитків у розмірі 211 450,50 грн; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що належних доказів на підтвердження звернення банку до правоохоронних органів стосовно операцій по рахунках позивача, а також наявності передбачених законом підстав для блокування рахунків позивача на термін більший, ніж визначений законом, відповідачем суду не надано.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про задоволення позову, оскільки ними порушено норми матеріального права та неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до порушення прав відповідача.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 квітня 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому у квітні 2018 року до Верховного Суду ОСОБА_6 просить касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що позивач є VIP-клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» та власником карткового рахунку та відповідно держателем картки MasterCard Platinum № НОМЕР_1, імітованої на його ім'я.

01 лютого 2015 року між позивачем та ОСОБА_7 укладено договір № ФП - 01-2/2015 поворотної фінансової допомоги.

25 червня 2015 року вищевказану карту заблоковано банком. Відповідач не попередив позивача про блокування карткових рахунків. Позивач неодноразово письмово звертався до відповідача для врегулювання виниклого спору, проте це не дало ніякого результату. В липні 2015 рокув зв'язку із закінченням строкудії карти відповідач автоматично імітував на ім'я позивача нову платіжну картку MasterCard Platinum № НОМЕР_2. Але зазначений картковий рахунок також був заблокований та не давав позивачу, як споживачу, користуватись банківським продуктом.Факт встановлення банком обмежень на знятті готівки з карткових рахунків позивача, встановлено заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року по справі № 201/15998/15ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року.

06 жовтня 2015 року на виконання зобов'язань перед ОСОБА_7 в частині повернення займаних грошових коштів в розмірі 450 000,00 грн та припинення нарахування штрафних санкцій за договором позивач уклав нотаріальний договір позики грошових коштів з позичальником ОСОБА_8 та взяву борг суму в розмірі 434 000,00 грн. 09 жовтня 2015 року позивачем за розпискою повернуто гроші ОСОБА_7 Але, в зв'язку з простроченням зобов'язання за договором в частині повернення основної суми боргу в розмірі 450 000,00 грн останнім нараховано позивачу штрафні санкції в розмірі 211 450,50 грн, які стягнуто рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року та на виконання цього рішення позивачем перераховано на рахунок ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 211 450,50 грн, відповідно до платіжного доручення від 11 лютого 2016 року № 9.

Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом як відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із статтею 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичними особами а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Відповідно до пункту 91 розділу VIIIПостанови Правління Національного Банку України від 26 червня 2015 року «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансовими моніторингу», банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Згідно із частинами першою, шостою статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції при наявній підозрі, але таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно). Строки зупинення фінансових операцій суб'єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах 1-5 цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають. Правомірність блокування карткового рахунку можлива лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених цим Законом.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанції не встановили чи є витрати понесені позивачем на виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року збитками у розумінні положень статті 22 ЦК України.

Висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що невиконання банком своїх зобов'язань по своєчасному розблокуванні рахунків позивача спричинило понесення позивачем втрат у сумі 211 450,50 грн ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином, суду першої інстанції слід перевірити чи є збитками понесені позивачем витрати у розумінні положень цивільного законодавства та установити наявність/відсутність причинно-наслідкового зв'язку між невиконанням банком договірних зобов'язань та втратою позивачем коштів.

Відповідно до статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо встановлення обставин та оцінки доказів, які не були встановлені та досліджені судом, а отже, не може вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що наявні підстави, визначені пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, для скасування ухвалених рішень з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

В.М. Сімоненко

І.М. Фаловська