ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/467/18 Справа № 214/5695/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/5695/16-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2018 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. о 09 годині 55 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 квітня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 10 листопада 2014 року о 04-25 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Skoda Oktavia», реєстраційний номер НОМЕР_1, по вулиці Марійській у м. Кривому Розі допустила зіткнення з автомобілем марки «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_1

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження та розмір матеріального збитку становить 99 107,77 грн.

Цивільно-правова відповідальності ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», однак позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з тим, що заяву ним було подано з перевищенням терміну для звернення за страховим відшкодуванням.

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 12 липня 2016 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку з примиренням обвинуваченої з потерпілим, та закрито кримінальне провадження.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд: стягнути з відповідача на свою користь 101815 грн. 31 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП, яка складається із суми матеріального збитку, завданого ушкодженням його автомобіля, в розмірі 99107 грн. 77 коп., 1200 грн. - понесених на оплату автотоварознавчого дослідження, 997 грн. 79 грн. - понесених на оплату лікування ОСОБА_3, 200 грн. - транспортних витрат, 222 грн. - понесених на оплату огляду автомобіля по оцінці шкоди та 87 грн. 75 коп. поштових витрат, а також просив суд стягнути з відповідача на його користь 10 000 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100817 грн. 52 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, яка складається із суми матеріального збитку, завданого ушкодженням автомобіля, в розмірі 99107 грн. 77 коп., 1200 грн. - понесених на оплату автотоварознавчого дослідження, 200 грн. - транспортних витрат, 222 грн. - понесених на оплату огляду автомобіля по оцінці шкоди та 87 грн. 75 коп. поштових витрат, а також стягнуто 1000 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та 991 грн. у рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору, а всього стягнуто 102808 грн. 52 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині стягнення з неї матеріальної шкоди у розмірі 100 817,52 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з неї матеріальної шкоди у розмірі 50 817,52 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неврахування того, що її цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», а тому вона, як винна особа, має відшкодовувати шкоду лише у розмірі різниці між завданими збитками і розміром страхового відшкодування.

Також, відповідач ОСОБА_2 просить суд залишити без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з неї на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що автомобіль марки «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_2, належить ОСОБА_1

10 листопада 2014 року о 04-25 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Skoda Oktavia», реєстраційний номер НОМЕР_1, по вулиці Марійській у м. Кривому Розі допустила зіткнення з автомобілем марки «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_1, в результаті чого автомобіль марки «Renault Logan» отримав механічні пошкодження.

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 12 липня 2016 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв'язку з примиренням обвинуваченої з потерпілим, та закрито кримінальне провадження (а.с. 25-27).

Відповідно до Висновку експерта №Д1/03/15 від 02 березня 2015 року, сума матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля марки ««Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 99 107,77 грн. (а.с.5).

За проведення експертного автотоварознавче дослідження позивачем було сплачено 1200 грн., за транспортні послуги (послуги евакуатора) - 200,00 грн., за огляд автомобіля по оцінці шкоди - 222,00 грн., поштові витрати - 87,75 грн. (а.с.95, 96).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», однак у виплаті страхового відшкодування позивачу ОСОБА_1 було відмовлено на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд першої інстанції керувався ст.ст. 1166, 1188 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_2 є винною в спричиненні ДТП, а тому й повинна нести відповідальність за заподіяну з її вини матеріальну та моральну шкоду позивачу в повному обсязі.

Колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, оскільки, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальної шкоди в повному обсязі, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно статті 37 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється в суді апеляційної інстанції, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з чим він набув право на відшкодування завданої шкоди у повному обсязі саме винною собою, а тому доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у неї обов'язку відшкодовувати завдану шкоду у повному обсязі колегією суддів відхиляються, як такі, що не ґрунтуються Законі та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не містить доводів щодо невірного визначення судом розміру відшкодування завданої матеріальної шкоди, у зв'язку з чим колегія суддів не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: