РІШЕННЯ

Іменем України

24.10.2018 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря - Стасишин А.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкриторму судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому після збільшення розміру позовних вимог просить звернути стягнення на предмет застави квартиру АДРЕСА_1, передавши її у власність ОСОБА_1, та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2.

В обгрунтування свої вимог покликається на те, що 29 березня 2013 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики у вигляді розписки, за яким позивач передав відповідачці грошові кошти в сумі 24000,00 (двадцять чотири тисячі) доларів США, що на момент подання позову відповідно до даних офіційного сайту НБ України становило 659014,13 грн. Гроші було передано для придбання відповідачкою квартири у м. Львові по вул. Ак.Лазаренка (АДРЕСА_3) і відповідачка зобовязувалась повернути взяті в борг кошти до 01.01.2018 року. В забезпечення виконання зобовязання по поверненні позичених коштів, відповідачка передала йому під заставу придбану нею квартиру, про що узгоджено сторонами в розписці. Проте, взяті на себе зобовязання по поверненні боргу у визначений в договорі строк відповідачка не виконала та відмовилась в добровільному порядку передати позивачу в погашення боргу придбану квартиру. При укладенні договору позики між сторонами було досягнуту домовленості, що в придбаній відповідачкою квартирі буде проживати він до повного погашення боргу чи передачі йому квартири в рахунок його погашення. Після придбання квартири відповідачкою, він в такій зареєструвався і проживає. Просить позов задовольнити.

В судовому засідання позивач та представник позивача позов підтримали, надавши суду пояснення з підстав, викладених у позові і у заяві про збільшення позовних вимог. Просять позов задовольнити.

Відповідач в судовому засідання позовні вимоги визнала повністю, та пояснила, що дійсно, між нею та позивачем було укладено договір позики на тих умовах, про які зазначено в позовній заяві та вона мала намір віддавати суму боргу, але, в силу сімейних обставин та стану здоровя сина не мала і не має такої можливості. Тому, не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність, допустимість , достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності на підставі наявних у матеріалах справи доказів та доводів, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав:

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, - суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 29 березня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики у вигляді розписки, за яким ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 24000,00 (двадцять чотири тисячі) доларів США. Гроші було передано для придбання ОСОБА_3 квартири у м. Львові по вул. Ак.Лазаренка (АДРЕСА_3) і яка зобовязувалась повернути взяті в борг кошти до 01.01.2018 року. В забезпечення виконання зобовязання по поверненні позичених коштів, ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 під заставу придбану нею квартиру, про що узгоджено сторонами в розписці. Проте, взяті на себе зобовязання по поверненні боргу у визначений в договорі строк ОСОБА_3 не виконала та не повернула суми боргу. При укладенні договору позики між сторонами було досягнуту домовленості, що в придбаній ОСОБА_3 квартирі буде проживати ОСОБА_1 до повного погашення боргу чи передачі ОСОБА_1 квартири в рахунок його погашення.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, - зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з пояснень сторін та матеріалів справи, що відповідачка отримала від Позивача позику в розмірі 24000,00 (двадцять чотири тисячі) доларів США для придбання квартири. В забезпечення виконання зобовязання по поверненні позичених коштів, ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 під заставу придбану нею квартиру, про що узгоджено сторонами в розписці. Позичені кошти відповідачка зобовязувалась повернути до 01.01.2018р., але не виконала зобовязання.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушувала право, примусово виконання обовязку в натурі. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом.

За таких обставин, виходячи із встановлених судом обставин та відповідних їх правовідносин, а також визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідачки в користь позивача судовий збір у розмірі 6590,14 грн., який було сплачено позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Звернути стягнення на предмет застави квартиру АДРЕСА_1, передавши її у власність ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6590,14 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Дата складення повного судового рішення - 25.10.2018 року.

Суддя: Мартинишин М.О.