Справа № 419/2049/18
Провадження № 2/419/467/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Іванової О. М.,

при секретарі Логвиновій О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: Луганська область, смт Новоайдар, вул. Банківська, буд. 12.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у вищевказаному будинку, проте за місцем реєстрації не мешкає тривалий час, а саме з 2012 року. У добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації з належного позивачу на праві приватної власності будинку не погоджується, внаслідок чого позивач позбавлена можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі вищевикладеного представник позивача вимушена звернутися до суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за захистом прав позивача.

Представник позивача ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності (а.с. 14) у судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити (а.с. 22).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, заперечень з приводу позовних вимог суду не надав (а.с. 23).

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до положень частини 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 383 ЦК України будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сімї.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: Луганська область, смт Новоайдар, вул. Банківська, буд. 12, що підтверджується договором купівлі - продажу житлового будинку від 16.12.1992 року (а.с. 7-8).

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у вищевказаному будинку, що підтверджується копією домової книги (а.с. 9-10).

Згідно акту, наданого 26.07.2018 року депутатом Новоайдарської селищної ради (а.с.11), ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3. Відповідач ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає з 2014 року. У добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації з належного позивачу на праві приватної власності будинку не погоджується, внаслідок чого позивач позбавлена можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом достовірно встановлено, що відповідач не користується житлом за місцем реєстрації з 2014 року, позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі ст. ст. 15, 317, 319, 321, 355, 369, 383, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком, що розташований за адресою: Луганська область, смт Новоайдар, вул. Банківська, буд. 12.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя О. М. Іванова