Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 185/8801/15-ц

провадження № 61-7200св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк»,
відповідач - ОСОБА_2,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року у складі судді

Ворони А. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 04 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Кочкової Н. О.,

Григорченка Е. І., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» (далі - ПАТ «Український Бізнес Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09 серпня 2013 року між банком і

ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 245 000 грн зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 08 серпня 2018 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 30 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 240 865,71 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 196 017,40 грн, у тому числі прострочена сума - 43 394,37 грн; заборгованість за процентами - 32 206,31 грн, у тому числі прострочена сума - 29 256,26 грн; заборгованість за комісіями - 12 642 грн, у тому числі прострочена сума - 11 588,50 грн.

На підставі вказаного ПАТ «Український БізнесБанк» просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 09 серпня 2013 року у сумі 240 865, 71 грн.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, зокрема, щодо наявності між сторонами кредитно-зобов'язальних правовідносин та неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, оскільки банк не подав суду ні оригіналу, ні копії кредитного договору та не подав доказів на підтвердження розміру кредитної заборгованості.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 серпня заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що банк, як позивач, у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами) не надав суду доказів укладення сторонами кредитного договору, неналежного виконання відповідачем зобов'язань за цим договором і наявності заборгованості.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Український Бізнес Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що у банка немає можливості надати оригінал кредитного договору, копії паспорта та ідентифікаційного коду позичальника, оскільки зазначені документи знаходяться в головному офісі у м. Донецьку, тобто в населеному пункті, де проводиться антитерористична операція. При цьому банк на підтвердження своїх вимог надав суду виписки з особового рахунку відповідача і роздруківку з автоматизованої банківської системи «SCROOGE-3», якими підтверджується розмір виданих відповідачу кредитних коштів, дату їх видачі та умови кредитування (термін кредитування, процентна ставка).

Крім того, суди не звернули увагу, що відповідач проігнорувала виклики в судове засідання, не виконала вимог суду щодо надання документів, не скористалась своїм правом на спростування доводів позовної заяви.

07 лютого 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом установлено, що на обґрунтування позовних вимог ПАТ «Український Бізнес Банк» вказувало на те, що 09 серпня 2013 року між банком і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 245 000 грн зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 08 серпня 2018 року.

Позичальник свої зобов'язання з повернення кредитних коштів виконувала неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 30 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 240 865,71 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 196 017,40 грн, у тому числі прострочена сума - 43 394,37 грн; заборгованість за процентами - 32 206,31 грн, у тому числі прострочена сума - 29 256,26 грн; заборгованість за комісіями - 12 642 грн, у тому числі прострочена сума - 11 588,50 грн.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення місцевого суду, погодився з тим, що подані позивачем виписки з особового рахунку відповідача і роздруківка з автоматизованої банківської системи «SCROOGE-3» не є належним доказом існування між сторонами договірних правовідносин.

Однак з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Частинами другою, третьою статті 303 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами), визначено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами) у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, апеляційний суд залишив поза увагою доводи позивача про те, що у банка була відсутня можливість надати суду копію кредитного договору у зв'язку зі знаходженням кредитної справи у приміщенні головного офісу у м. Донецьку, тобто населеному пункті, де здійснюється проведення антитерористичної операції відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Відповідно до статті 57 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

При цьому апеляційний суд не надав належної оцінки довідці банку про розмір заборгованості ОСОБА_2, виписці з особового рахунку позичальника, роздруківці з автоматизованої банківської системи «SCROOGE-3», які завірені печаткою банку.

При цьому згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В абзаці 2 пункту 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 556, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп'ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації.

У зв'язку з наведеним апеляційний суд не дав оцінки і не з'ясував, чому виписка з особового рахунку позичальника, роздруківка з автоматизованої банківської системи «SCROOGE-3» не можуть бути належним доказом існування кредитних зобов'язань, що є порушенням статті 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до пунктів 1, 2 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права призвело до прийняття незаконної постанови, оскаржуване судове рішення відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська