Справа № 183/4300/18
№ 2/183/2745/18
21 вересня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
при секретарі Пономаренко О.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Відділ реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, про захист права власника шляхом зняття з реєстрації,-
19.07.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вона - ОСОБА_1. являється власником квартири АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі договору купівлі - продажу квартири від 12.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Кібець Л.Г., та зареєстрованого в реєстрі за № 1152.
У вказаній квартирі, з моменту придбання була зареєстрована її мати - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а в січні 2008 року до позивача звернулася її сестра - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з проханням зареєструватися у зазначеній квартирі. Позивач таку згоду надала, однак з моменту реєстрації відповідач за вказаною адресою не проживала та не проживає, оскільки на той час остання мешкала в м. Київ, а з 2009 року вона виїхала у Францію, де вийшла заміж та постійно проживає.
Між тим, проживаючи за іншою адресою, ОСОБА_2 залишається зареєстрованою у належній позивачу квартирі, добровільно знятися з реєстрації остання відмовляється. На даний, час позивач має намір розпорядитися своїм майном на власний розсуд, а саме відчужити квартиру, і таким чином відповідач перешкоджає їй в реалізації її права, як власника, оскільки майбутні покупці категорично відмовляються придбати квартиру з зареєстрованими сторонніми особами. Крім того, позивач змушена сплачувати комунальні послуги, в тому числі і за неї, нести витрати по утриманню житла, виходячи з кількості зареєстрованих осіб.
У зв'язку з зазначеним, позивач, посилаючись на ст. 391,405 ЦК України, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2.
Ухвалою суду від 09 серпня 2018 року відкрите провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позов підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, вважається такою, що повідомлена належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем її реєстрації, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Представник відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2, яка належить їй на підставі договору купівлі - продажу квартири від 12 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Кібець Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1152 та зареєстрованого в Новомосковському міжрайонному БТІ 20.12.2006 року (а.с.6,7,8).
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно довідки про склад сім'ї, виданої виконкомом Новомосковської міської ради № 3325 від 12.07.2018 року (а.с.12), копії паспорту (громадянина України) відповідача (а.с.13), а також у відповідності до відомостей відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області (а.с.18) в зазначеній квартирі зареєстрованою значиться відповідач по справі - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка в розумінні вимог Житлового Кодексу України, являється членом сім'ї власника, та була зареєстрована у квартирі зі згоди позивача.
Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Вимоги ст.156 ЖК України передбачають, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Суду подано акт старшого інспектора відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради Кінаш В.В. № 3218 від 10.07.2018 року, складений за участю сусідів, у відповідності до якого ОСОБА_2 зареєстрована, але не проживає в АДРЕСА_1 з 2009 року по теперішній час (а.с.11).
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Як зазначає у своєму позові ОСОБА_1, наявність реєстрації відповідача у належній їй на праві власності квартири, заважає їй вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,76,81,89, 223, 263, 265,280 ЦПК України, ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Відділ реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, про захист права власника шляхом зняття з реєстрації,- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.