Постанова

Іменем України

19 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 366/103/16-ц

провадження № 61-11992св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_5,

відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_8, на рішення Іванківського районного суду Київської області від 11 серпня 2017 року у складі судді: Слободян Н. П. та постанову апеляційного суду Київської області від 16 січня 2018 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О. та касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову апеляційного суду Київської області від 16 січня 2018 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 та просила суд встановити порядок користування спільним сумісним майном виділивши у її користування нежитлові приміщення - зварювальну (площею 145,8 кв.м.), інструментальну (площею 63,8 кв.м.), 51/100 навісу «г» (площею 108,0 кв.м.), у користування відповідача залишити приміщення - столярного цеху (площею 68.4 кв.м.), бокс (площею 66,6 кв.м.), 49/100 навісу «г» (площею 105,0 кв.м.), судові витрати стягнути з відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона та ОСОБА_5 15 червня 2012 року за договором купівлі-продажу придбали 7/100 частину цілісного майнового комплексу, що розташований за адресою: Київська область, Іванківський район, смт. Іванків, вул. Проскури Івана, буд. 86.

Придбане майно, а саме нежитлові приміщення: 5-столярного цеху (площею 68,4 кв.м.), приміщення 6-боксу (площею 66,6 кв.м.), приміщення 7-зварювальної (площею 145,8 кв.м.), приміщення 8-інструментальної (площею 63,8 кв.м.), належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності в рівних частках 35/1000.

Між нею та відповідачем виникають постійні суперечки, що унеможливлює спільне користування нежитловими приміщеннями та здійснення господарської діяльності, тому просила суд вирішити спір встановивши порядок користування нежитловими приміщеннями у спосіб зазначений нею, а саме: у користування позивача надати приміщення: зварювальна (7) площею 145,80 кв.м, інструментальна (8) площею 63,80 кв. м, 51/100 навісу «г» площею 108,0 кв. м. Надати в користування відповідачу наступні приміщення: столярний цех (5) площею 68,40 кв. м., бокс (6) площею 66,60 кв. м., 49/100 навісу «г» площею 105,0 кв. м.

У лютому 2016 року ОСОБА_5 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_7 про визначення порядку користування рухомим та нерухомим майном та запропонував свій варіант порядку користування майном таким чином: залишити у його користуванні зварювальну (площею 145,8 кв.м), інструментальну (площею 63,8 кв.м.), приміщення котельні та туалету, 50/100 частини навісу «г», 50/100 частин приміщення профілакторії літ «Б», та 50/100 частин паркану, який огороджує вказані приміщення; у користування ОСОБА_4 просив виділити приміщення столярного цеху (площею 68.4 кв.м.), боксу (площею 66,6 кв.м.), металевий склад -навіс, 50/100 частини навісу «г», 50/100 частин приміщення профілакторії літ «Б», та 50/100 частин паркану, який огороджує вказані приміщення; витребувати з незаконного володіння бухгалтерсько-господарську документацію ФОП ОСОБА_5, яку незаконно утримує ОСОБА_6; судові витрати стягнути з відповідача.

У червні 2017 року ОСОБА_5 уточнив позовні вимоги зазначивши відповідачем ОСОБА_4 та просив суд встановити порядок користування спільним сумісним майном придбаним ним та ОСОБА_4 та виділити йому користування із спільного майна: в частині приміщенні профілакторію зазначеного літерою «Г» зварювальну-7 площею 145 кв.м., інструментальню (8) площею 63,80 кв.м.; в частині приміщенні профілакторію зазначеного літерою «Б» частину приміщенні 1 профілакторію площею 223,20 кв.м., зварювальний цех (2) площею 22,60 кв.м., слюсарний цех ( 3) площею 15,10 кв.м., художню майстерню (4) площею 28,20 кв.м., електроцех площею 20,70 кв.м., коридор (6) площею 5,80 кв.м., тобто приміщення зазначені у першому варіанті проведеної у справі 03 вересня 2016 року судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №СЕ-1-1-428.16. Відповідачу просив виділити у користування решту нежитлових приміщень.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що він та ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу 15 червня 2012 року в рівних частках придбали частину майнового комплексу, що розташований за адресою: Київська область, Іванківський район, смт. Іванків, вул. Проскури Івана, буд. 86.

У нежитлових приміщеннях ним та ОСОБА_6, який діє за дорученням від імені ОСОБА_4, здійснювалась підприємницька діяльність, а саме роздрібна торгівля будівельними матеріалами та інструментом через магазин «Будцентр».

01 січня 2014 року між ним та дружиною ОСОБА_6 - ОСОБА_7 укладено договір оренди нерухомого майна. У договорі не вказано, які саме приміщення передаються в оренду.

01 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладено договір оренди нерухомого майна, за яким передано в оренду приміщення зварювальної (площею 145,8 кв.м) та інструментальної (площею 63,8 кв.м.).

Вважав, що дії ОСОБА_4 суперечать вимогам статті 369 ЦК України щодо розпорядження майном, яке знаходиться у спільній сумісній власності, оскільки остання без погодження з ним здала в оренду ОСОБА_7 приміщення, що перебувають у їх спільній сумісній власності, не дивлячись на те, що вказані приміщення ним особисто використовувалися для здійснення підприємницької діяльності.

З вересня 2015 року погіршились його відносини з ОСОБА_6 і почали виникати суперечки з приводу користування спільним майном. Крім того, ОСОБА_6 найняв охорону, яка перешкоджає у вільному доступі до майна та заволодів його бухгалтерсько-господарською документацією.

У зв'язку з тим, що між ним та ОСОБА_4 склалися неприязні стосунки щодо порядку користування спільним сумісним майном, остання фактично заволоділа приміщеннями, які він ремонтував і в яких ним здійснювалася підприємницька діяльність та у зв'язку з тим, що між ними не досягнуто згоди щодо порядку поділу вказаного майна, ОСОБА_5 просив встановити порядок користування цим майном за варіантом, який він пропонує, враховуючи що саме ним з моменту придбання вказаного майна здійснювався ремонт приміщеннях зварювальної та інструментальної, ним з використанням власного крану будувалися (самочинно) металеві склади та навіси, ним, купувалися та завозилися на територію профілакторію будівельні вагончики, в яких облаштовані офісні приміщення.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 11 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення порядку користування нежитловим приміщенням та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення порядку користування спільними нежитловими приміщеннями відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що одна із частин спірного приміщення щодо дохідності є ціннішою порівняно з іншими, і передача її у користування одному із співвласників, за умови, що інший також бажає бути її користувачем з метою здійснення діяльності та отримання доходу, у будь-якому разі порушить баланс інтересів одного зі співвласників, призведе до втручання держави в особі суду у здійснення власником права власності, зокрема щодо використання майна для ведення підприємницької діяльності.

Постановою апеляційного суду Київської області від 16 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено повністю, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Іванківського районного суду Київської області від 11 серпня 2017 року скасовано та ухвалено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, а позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Встановлено порядок користування спільним майном, а саме частиною профілакторію (на плані позначено літерою «Г») загальною площею 1144,7 кв.м., яка складається з приміщень 5 - столярний цех (площею 68,4 кв.) приміщенням 6 - бокс (площею 66.6 кв.м.), приміщенням 7 - зварювальна (площею 145,8 кв.м.), приміщенням 8 - інструментальна (площею 63.8 кв.м.), що складає 7/100 частин цілісного майнового комплексу, та частиною профілакторію (на плані позначено літерою «Б») загальною площею 631,4 кв.м., що складає 13/100 частини цілісного майнового комплексу та парканом №4 довжиною 50 метрів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в між співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виділивши у користування:

ОСОБА_4 в частині профілакторію літ. "Г" (згідно до Додатку №2, 6 висновку № СЕ-1-1-428.16 від 03 вересня 2016 року зазначених жовтим кольором) приміщення загальною площею 135,0 кв.м. у складі: 5 - столярний цех площею 68,40 м2; 6 - бокс площею 66,60 м2; в профілакторії літ. "Б" (див. Додатки №5, 6 до даного висновку, представлено жовтим кольором) приміщення загальною площею 315,70 м2, у складі: частину приміщення 1 - профілакторій площею 188,40 м2; 7 - щитова площею 17,10 м2; 8

- вулканізаторна площею 30,60 м2; 9 - кладова площею 15,30 м2; 10 - кладова площею 21,90 м2; 11 - електроцех площею 25,0 м2; 12 - електроцех площею 17,40 м2; 1/2 частину досліджуваної частини огорожі №4 довжиною 25 м.п. (Додаток №6 до висновку, представлено жовтим кольором);

- ОСОБА_5 в частині профілакторію літ. "Г" (згідно до Додатку №2, 6 висновку № СЕ-1-1-428.16 від 03 вересня 2016 року зазначено зеленим кольором) приміщення загальною площею 209,60 м2, у складі: 7 - зварювальна площею 145,80 м2; 8 - інструментальна площею 63,80 м2; в профілакторії літ. "Б" (див. Додатки №5, 6 до даного висновку, представлена зеленим кольором) приміщення загальною площею 315,70 м2, у складі: частину приміщення 1 - профілакторій площею 223,20 м2; 2 - зварювальний цех площею 22,60 м2; З - слюсарний цех площею 15,10 м2; 4 - художня майстерня площею 28,30 м2; 5 - електроцех площею 20,70 м2; 6 - коридор площею 5,80 м2; та 1/2 частину досліджуваної частини огорожі №4 довжиною 25 м.п. (Додаток №6 до висновку, представлено зеленим кольором).

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що ОСОБА_5 безпосередньо здійснював заходи для приведення приміщення 7- зварювальна (площею 145,8 кв.м.), приміщенням 8 -інструментальна (площею 63.8 кв.м.), у придатний для використання у комерційних цілях стан, а тому саме ОСОБА_5 має переважне право на користування вказаними приміщеннями та з врахуванням висновку експертизи №СЕ-1-1-428.16 від 03 вересня 2016 року іншими приміщеннями, згідно до першого варіанту встановлення порядку користування спірними приміщеннями. Оскільки на території профілакторію сторонами самочинно збудована частина приміщень: відкритий навіс, металевий склад, дерев'яна огорожа, залізобетонний навіс, вагончик, службово-побутові приміщення (що виділенні в додатку № 1 до висновку експертизи червоним кольором), які у встановленому чинним законодавством порядку в експлуатацію не введені, а тому не можуть бути предметом встановлення порядку користування.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 через представника ОСОБА_8 подала касаційну скаргу на рішення Іванківського районного суду Київської області від 11 серпня 2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 16 січня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд зробив помилковий висновок, що саме ОСОБА_5 має переважне право користування спірним приміщенням з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи № СЕ-1-1-428.16 від 03 вересня 2016 року, оскільки ця експертиза проводилася виключно щодо питання про можливості виділення власникам в натурі спірних приміщень, тоді як питання про порядок користування цими приміщеннями не вирішувався. Зазначає, що такий варіант поділу спірних приміщень не відповідає ідеальним часткам та потребує грошової компенсації. Вважає, що таким чином суд порушив баланс інтересів співвласників спірного майна. Крім того апеляційний суд не розглянув клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи для вирішення питання про порядок користування спірними приміщеннями і не провів допит експерта, який проводив судову будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У лютому 2018 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу на постанову апеляційного суду Київської області від 16 січня 2018 року, в якій просить оскаржене рішення скасувати в частині розподілу судових витрат та ухвалити нове про розподіл судових витрат.

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що суди не здійснили розподіл судових витрат на підставі статті 141 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У травні 2018 року ОСОБА_9 та ОСОБА_7 надали відзив на касаційні скарги, в якому просять касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити. Відзив мотивований тим, що апеляційний суд розглянув справу без їх участі.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційних скаргах, з таких мотивів.

Суди встановили, що згідно договору купівлі-продажу частини цілісного майнового комплексу від 15 червня 2012 року, укладеного між ТОВ «Укренерготеплоізоляція» (продавець) та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 (покупці), останні придбали у власність у рівних частках нерухоме майно - частину профілакторію (на плані позначеного літ. «Г») загальною площею 1144,7 кв.м., яка складається з приміщення 5-столярний цех (площею 68,4 кв.м.), приміщення 6-бокс (площею 66,6 кв.м.), приміщення 7-зварювальна (площею 145,8 кв.м.), приміщення 8-інструментальна (площею 63,8 кв.м.), що складає 7/100 частин цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав № 34578317 від 21 червня 2012 року вказане нерухоме майно належить ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності, частка кожного з них становить 35/1000.

Рішенням виконавчого комітету Іванківської селищної ради № 136 від 21 серпня 2012 року на підставі спільної заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_4 нерухомому майну була присвоєна юридична адреса: АДРЕСА_3 д.

Згідно договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 19 листопада 2012 року, укладеного між ТОВ «Неотракс» (продавець) та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 в особі ОСОБА_10 (покупці) - придбано у власність у рівних частинах кожен 13/100 частину цілісного майнового комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та складається з такого майна: профілакторію (в плані літера «Б») - загальною площею 631,4 кв.м., паркан № 4-50 метрів погонних.

На підставі договору оренди від 01 січня 2014 року № 01/01/2014 ФОП ОСОБА_5 передав в оренду ФОП ОСОБА_7 - 220 кв.м. у нежилому приміщенні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 д; термін дії договору з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року.

На підставі договору оренди нежитлового приміщення від 01 січня 2015 року ОСОБА_4 зобов'язується передати ФОП ОСОБА_7 у тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення, а саме: приміщення 7-зварювальна (площею 145,8 кв.м.), та приміщення 8-інструментальна (площею 63,8 кв.м.), загальною площею 206,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; строк оренди два роки з дати складання акту прийому-передачі приміщення. Акт прийому передачі приміщення складений 01 січня 2015 року.

При скасуванні рішення суду першої інстанції та частковому задоволенні позову апеляційний суд зробив висновок, що ОСОБА_5 безпосередньо здійснював заходи для приведення приміщення 7-зварювальна (площею 145,8 кв.м.), приміщенням 8-інструментальна (площею 63.8 кв.м.), у придатний для використання у комерційних цілях стан, тому він переважне право на користування цими приміщеннями та з врахуванням висновку експертизи №СЕ-1-1-428.16 від 03 вересня 2016 року іншими приміщеннями, згідно до першого варіанту встановлення порядку користування спірними приміщеннями.

Колегія суддів погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до змісту частини четвертої цієї статті якщо порядок володіння та користування спільним майном відповідно до часток співвласників у праві спільної часткової власності визначений рішенням суду, він є обов'язковим і для особи, яка згодом придбає у праві спільної часткової власності на це майно.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Встановивши, що співвласники не досягли згоди щодо порядку користування спільним майном, з врахуванням висновку експертизи № СЕ-1-1-428.16 від 03 вересня 2016 року іншими приміщеннями, згідно до першого варіанту встановлення порядку користування спірними приміщеннями, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Посилання у касаційній скарзі про те, що судова будівельно-технічна експертиза № СЕ-1-1-428.16 від 03 вересня 2016 року проводилася виключно щодо питання про можливості виділення власникам в натурі спірних приміщень, тоді як питання про порядок користування цими приміщеннями не вирішувався, колегія суддів відхиляє.

Оскільки, як встановлено судом першої інстанції, ухвалою суду від 29 квітня 2016 року у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої було поставлено, зокрема, і питання № 3 про можливість встановлення порядку користування майном за запропонованим позивачкою за первісним позовом варіантом, оплату за проведення експертизи по даному питанню було покладено на ОСОБА_4 (т. 2 а. с. 199). Однак, як зазначено у висновку експерта № СЕ-1-1-428.16 від 03 вересня 2016 року, у зв'язку з несплатою вартості експертизи з 3-го питання - дослідження по ньому експертом не проводилося.

Твердження ОСОБА_5 у касаційній скарзі про те, що суди не здійснили розподіл судових витрат на підставі статті 141 ЦПК України колегія суддів відхиляє.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що у лютому 2018 року до ОСОБА_5 подав до апеляційного суду Київської області заяву про розподіл витрат між сторонами.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 березня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 про розподіл витрат між сторонами у справі відмовлено. Ухвала мотивована тим, що належні документальні підтвердження сплати ОСОБА_5 коштів за проведення експертизи - відсутні, як відсутні і його клопотання на стадіях розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції щодо стягнення на його користь понесених витрат по оплаті послуг експерта.

Разом із тим, ухвалу апеляційного суду Київської області від 06 березня 2018 року ОСОБА_5 у касаційному порядку не оскаржує.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення апеляційного суду без змін.

Оскільки оскаржене рішення апеляційного суду залишене без змін, а скарги без задоволення, то судовий збір за подання касаційних скарг покладається на осіб, які подали касаційні скарги.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_8, та касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Київської області від 16 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель