РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 жовтня 2018 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Трофимчук К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Київський науково-дослідний інститут «Гідроприладів» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки заробітної плати,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ДП «Київський науково-дослідний інститут «Гідроприладів» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки заробітної плати.

Свої вимоги мотивує тим, що з 14 березня 2012 року працював в ДП «Київський науково-дослідний інститут «Гідроприладів» на посаді слюсаря ремонтника 3 розряду (наказ від 14 березня 2012 року № 22/к).

10 червня 2013 року він був звільнений за власним бажанням.

На день звільнення йому нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з липня 2012 року по червень 2013 року в сумі 10487 гривень 68 копійок.

Протягом 2012-2016 років відповідач частково виплатив йому заробітну плату.

Станом на день подачі позову заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати становить 3390 гривень 96 копійок та за невикористану відпустку - 1050 гривень 46 копійок.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь:

- заборгованість з виплати заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 4441 гривні 41 копійки;

- індекс інфляції в розмірі 8741 гривні 40 копійок;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 48120 гривень 30 копійок.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києві від 02 липня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києві від 23 серпня 2018 року справа призначена до розгляду в судового засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києві від 23 серпня 2018 року вирішено питання про витребування доказів у справі.

Позивач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, з якої вбачається, що він просить розглядати справу у його відсутність, проти ухвалення в справі заочного рішення не заперечує (а.с. 32).

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 29), відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд за письмовою згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що наказом ДП «Київський науково-дослідний інститут «Гідроприладів» № 22/к від 14 березня 2012 року позивача було прийнято на посаду слюсаря ремонтника 3 розряду.

Відповідно до наказу ДП «Київський науково-дослідний інститут «Гідроприладів» від 10 червня 2013 року позивача було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Зазначене підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 9).

При звільненні з ОСОБА_1 не був проведений повний розрахунок та належні йому кошти не були виплачені.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З позовної заяви вбачається, що станом на 22 червня 2018 року заборгованість по заробітній платі ДП «Київський науково-дослідний інститут «Гідроприладів» перед ОСОБА_1 становить:

- за лютий 2013 року - 869 гривень 21 копійку;

- за березень 2013 року - 959 гривень 60 копійок;

- за квітень 2013 року - 767 гривень 06 копійок;

- за травень 2013 року - 795 гривень 09 копійок;

- компенсація за невикористану відпустку - 1050 гривень 46 копійок.

На день розгляду справи судом кошти позивачу не виплачені.

Вбачається, що останніми повними відпрацьованими місяцями є квітень 2013 року та травень 2013 року. За квітень 2013 року заробітна плата становить 767 гривень 06 копійок, а за травень 2013 року - 795 гривень 09 копійок.

Відповідно середньоденна заробітна плата становить 38 гривень 10 копійок ((767,06 + 795,09) / 41 день = 38,10).

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Затримка розрахунку при звільненні відбулась в період з 11 червня 2013 року по 01 липня 2018 року та складає 1263 робочих дні. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 48120 гривень 30 копійок (38,10 х 1263 = 48120,30).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 3390 гривень 96 копійок невиплаченої заробітної плати, 1050 гривень 46 копійок компенсації за невикористану відпустку та 48120 гривень 30 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач також простить суд стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 8741 гривні 40 копійок.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Згідно з п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Позивачем наданий суду розрахунок інфляційних збитків, що відповідає вимогам закону (а.с. 7).

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 8741 гривня 40 копійок втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 704 гривні 80 копійок судового збору.

Керуючись статтями 47, 115-117, 231, 232, 238 КЗпП України, ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», статтями 3, 4, 12, 13, 76-81, 178, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Державного підприємства «Київський науково-дослідний інститут «Гідроприладів» (м. Київ, вул. Василя Сурікова, 3, ) про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки заробітної плати задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Київський науково-дослідний інститут «Гідроприладів» на користь ОСОБА_1 3390 гривень 96 копійок невиплаченої заробітної плати, 1050 гривень 46 копійок компенсації за невикористану відпустку, 48120 гривень 30 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 8741 гривню 40 копійок втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Рішення в частині виплаті заробітної плати за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з Державного підприємства «Київський науково-дослідний інститут «Гідроприладі» на користь держави 704 гривні 80 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: