Справа № 456/856/16-ц
Провадження № 6/456/100/2018
УХВАЛА

судового засідання

24 жовтня 2018 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрию подання старшого державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Стрийського міськрайонного ВДВС ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобовязань, покладених на нього рішенням про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави в особі Стрийської районної ради витрат на лікування потерпілої ОСОБА_3 у сумі 3927,18 грн.

В обґрунтування подання покликався на те, що на виконанні у Стрийського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області знаходиться виконавче провадження №55925581 з виконання виконавчого листа № 456/856/16-ц, виданого 06.09.2016, про стягнення з ОСОБА_2 витрат на лікування в сумі 3927,18 грн. Рішення Стрийського міськрайонного суду в справі №456/856/16-ц на даний час не виконано, декларацію не надано, будь-який дій, спрямованих на його виконання, не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклики не зявився, про причину неявки не повідомив. Вжитими виконавцем заходами встановлено, що майна, на яке може бути звернене стягнення, у ОСОБА_2 не виявлено, останній не працює, пенсію не отримує, відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах не має. На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 08.05.2018 повідомлено про те, що ОСОБА_2 неодноразово перетинав державний кордон України.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, а тому його слід тимчасово, до виконання судового рішення, обмежити у праві виїзду за кордон.

Державний виконавець Дидик Н.І. в судове засідання не зявилася, однак на адресу суду надійшло клопотання начальника Стрийського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4 про розгляд справи за відсутності представника відділу.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобовязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина залежно від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів(посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосібта в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1). Виконавець зобовязаний у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів (п. 19 ч. 2).

Судом встановлено, що на виконанні у старшого державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 знаходиться виконавче провадження № 55925581 щодо виконання рішення Стрийського міськрайонного суду в справі №456/856/16-ц за виконавчим листом, виданим 06.09.2016.

Постановою старшого державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 від 05.03.2018 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 456/856/16-ц від 06.09.2016 про стягнення з ОСОБА_5 на користь Стрийської районної ради витрат на лікування в розмірі 3927,18 грн. /а.с. 35/.

Однак ОСОБА_5 станом на день звернення до суду будь-яких дій, спрямованих на сплату коштів, не здійснив.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно з ч. 3 вказаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Ухилення боржника від виконання своїх зобовязань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим із метою всебічного і повного зясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин суду належить зясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання в повному обсязі або частково.

Теоретично невиконання зобовязання може бути зумовлено обєктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, субєктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання та має змогу виконати зобовязання в повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Проте, лише самостійне невиконання боржником зобовязань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обовязків.

В даному випадку, державним виконавцем встановлено, що жодного майна у боржника немає /а.с. 37/. ОСОБА_2 не працює, пенсію не отримує /а.с. 43, 45/. Згідно з відповіддю Державної фіскальної служби України від 05.03.2018 року інформація щодо суми доходу ОСОБА_2, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня /а.с. 44/.

Постановою старшого державного виконавця Стрийського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 від 05.03.2018 накладено арешт на майно, що належить боржнику /а.с. 36/.

Згідно з даними Державної прикордонної служби України від 27.04.2018 ОСОБА_2 протягом 2016-2018 років неодноразово перетинав кордон України /а.с. 40-41/.

Таким чином, суд вважає, що саме невиконання боржником самостійно зобовязань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обовязків.

Крім цього, в матеріалах подання немає жодних актів державного виконавця чи письмових пояснень щодо причин несплати боржником суми боргу, не наведено будь-яких належних доказів про ухилення боржника від виконання зобовязань, зокрема, ненадання ним у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки в банках чи інших фінансових установах, чи своєчасної неявки за викликом державного виконавця тощо.

Також державним виконавцем не долучено до матеріалів справи підтвердження того, що ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про виклики державного виконавця, і такі в матеріалах подання відсутні.

У матеріалах подання відсутні достатні докази використання державним виконавцем передбачених законом інструментів і повноважень для стягнення боргу без обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим заходом забезпечення виконання судового рішення, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми, вичерпані тощо. Таке обмеження не повинно застосовуватися, якщо не є вкрай необхідним і обґрунтованим.

За таких обставин, суд вважає, що державним виконавцем не наведено достатніх обґрунтувань того, чи дійсно боржник свідомо в повній мірі не виконує належні до виконання зобовязання, чи у нього є на це обєктивні причини.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає доводи, наведені старшим державним виконавцем в поданні, необґрунтованими, оскільки наявність у боржника вищевказаної непогашеної заборгованості не є достатньою підставою для обмеження його права на пересування та виїзду за межі України, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, Законом України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні подання старшого державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Л.В.Гула