Справа № 201/9680/18
Провадження № 2/201/2896/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 06 вересня 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

У поданому позові ОСОБА_1 просить усунути їй перешкоди у розпорядженні домоволодінням, яке розташоване за адресою: місто Дніпро, вул. Верхоянська, буд. 26, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування указаним домоволодінням.

Позивач у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона є власником 1/2 домоволодіння, що розташоване за адресою: місто Дніпро, вул. Верхоянська, буд. 26, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Власником іншої частини домоволодіння є тітка позивача ОСОБА_5 У вказаному домоволодінні окрім позивача та її тітки зареєстровані відповідачі, які близько 20 років там не проживають та не сплачують за комунальні послуги. Реєстрація відповідачів у вказаному домоволодінні порушує права власників на вільне розпорядження майном.

Позивач направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 також направили на адресу суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Від представника третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, просив ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Як встановлено у ході розгляду справи, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, належить 1/2 частина домоволодіння, що розташована за адресою: місто Дніпро, вул. Верхоняська, буд. 26. Інша 1/2 частина указаного домоволодіння належить ОСОБА_5 на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2016 року.

Згідно із довідкою № 5954 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні, а також за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області за адресою: м. Дніпро, вул. Верхоянська, буд. 26, зареєстровані позивач ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_5, а також відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Проте відповідачі за указаною адресою не проживають.

Факт відсутності відповідачів за адресою реєстрації місця проживання підтверджується актами про не проживання відповідачів за указаною адресою, складеними сусідами позивача 12 грудня 2016 року, 11 вересня 2017 року і 02 липня 2018 року.

Приписами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно вимог ст. 319 ЦК України визначено здійснення права власності, а саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» передбачено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що вищезазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

Саме таку правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.

Таким чином, відповідачі без поважних причин понад шість місяців не проживають у домоволодінні, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Верхоянська, буд. 26, де право власності належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про усунення перешкод у розпорядженні домоволодінням шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у розпорядженні домоволодінням, яке розташоване за адресою: місто Дніпро, вул. Верхоянська, буд. 26, шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4такими, що втратили право користування указаним домоволодінням.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4на користь ОСОБА_1 сплачений останньою судовий збір у розмірі по 234,94 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев