Справа № 182/2424/18
Провадження № 2/0182/2036/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.10.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Тихомирова І.В.

при секретарі Рахуба О.Г.

за участю: позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі Дніпропетровської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 26 серпня 2009 року померла його мати ОСОБА_4, яка до дня смерті проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями № 56 по вул. Дорожна в с. Шолохове Нікопольського району Дніпропетровської області, який мав правовий статус колгоспного двору.

Спочатку ОСОБА_4 була членом вказаного колгоспного двору, а з 1980 року після смерті чоловіка ОСОБА_5 була останнім членом та головою колгоспного двору.

Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями був побудований на земельній ділянці, виділеній колгоспом ім. Б. Хмельницького у члени якого померла була прийнята та працювала до 1985 року. Однак за життя батьки не отримали жодних правовстановлюючих документів на будинок.

В даному житловому будинку вони проживали разом усією сім'єю вели спільне підсобне господарство та обробляли присадибну земельну ділянку.

За життя, а саме, 10 квітня 2000 року, ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем Шолоховської сільської ради ОСОБА_6, реєстровий № 72, згідно якого, все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось заповіла позивачу.

У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але постановою від 13 грудня 2017 року № 2769/02-31 державний нотаріус Першої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що ним не предявлено оригінал документа, який підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок та приватизовану земельну ділянку.

Надати оригінал правовстановлюючого документа позивач не має можливості, оскільки за життя батьки його не отримували.

Зважаючи на те, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, прийняв спадщину, та з урахуванням того, що спадкодавець правомірно набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Дніпропетровська область Нікопольський район, с. Шолохове, вул. Дорожна, буд. № 56, він просив суд задовольнити його вимоги та визнати за ним право власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 26 серпня 2009 року.

Під час судового засідання 16 жовтня 2018 року позивач підтримав свій позов в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом ознайомлені, в судовому засіданні також підтримали позовні вимоги позивача та просили їх задовольнити.

Оскільки відповідачі в повному обсязі визнали позов ОСОБА_1 суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Заслухавши сторони, дослідивши усі письмові докази які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, 26 серпня 2009 року померла ОСОБА_4, яка до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, яка доводиться матір'ю позивачу (а.с.5,6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок з надвірними будівлями № 56 по вул. Дорожна в с. Шолохове Нікопольського району Дніпропетровської області.

З позовної заяви вбачається, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями мав статус колгоспного двору та був побудований спадкодавцем та її чоловіком ОСОБА_5 на земельній ділянці, виділеній колгоспом ім. Б. Хмельницького у члени якого ОСОБА_4 була прийнята та працювала до 1985 року.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 95 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В той же час, жодних письмових доказів на підтвердження викладених обставин (рішення про виділення земельної ділянки відповідного цільового призначення, а саме для будівництва житлового будинку, дозвільні документи на виконання будівельних робіт, тощо) позивачем суду надано не було.

Згідно довідки КП "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" № 744 від 28 грудня 2017 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 56 по вул. Дорожній в с. Шолохове Нікопольського району Дніпропетровської області станом на 31 грудня 2012 року не зареєстровано (а.с. 13). Також відсутні відомості про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок й в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.14)

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, позивач не звернув увагу на наступні обставини.

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 слала заповіт посвідчений 10 квітня 2000 року, секретарем Шолоховської сільської ради ОСОБА_6, за реєстровим № 72, за умовами якого, все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось заповіла позивачу ОСОБА_1 (а.с.7,36).

Згодом 25 вересня 2000 року ОСОБА_4 склала новий заповіт, посвідчений секретарем Шолоховської сільської ради ОСОБА_6, за реєстровим № 156 за яким належну їй на праві особистої власності земельну частку (пай) у землі яка перебуває у колективній власності КСП "Базавлук" село Шолохове Нікопольського району, Дніпропетровської області розміром 5,45 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату серії ДП № 0165656 заповіла відповідачу ОСОБА_2 (а.с.37).

Зазначені обставини підтверджується наявною в матеріалах справи копією спадкової справи № 786/2009, заведеної після смерті ОСОБА_4 (а.с. 30-39).

Відповідно до частин 2,3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

За таких обставин слід зробити висновок, що заповіт ОСОБА_4 який був посвідчений на ім'я позивача 10 квітня 2000 року секретарем Шолоховської сільської ради ОСОБА_6, за реєстровим № 72 та на підставі якого позивач просить суд визнати за ним право власності на вищезазначений житловий будинок - скасований.

Згідно ч. 1 ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Як вбачається із спадкової справи, заповіт від 25 вересня 2000 року, посвідчений секретарем Шолоховської сільської ради ОСОБА_6, за реєстровим № 156 на ім'я відповідача ОСОБА_2 стосується лише земельної ділянки (пай) у землі яка перебуває у колективній власності КСП "Базавлук" в с. Шолохове Нікопольського району, Дніпропетровської області розміром 5,45 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату серії ДП № 0165656.

Отже інша частина спадщини, яка не охоплена зазначеним заповітом, до складу яку в тому числі увійшов житловий будинок з надвірними будівлями № 56 по вул. Дорожній в с. Шолохове Нікопольського району Дніпропетровської області спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах.

Однак 12 жовтня 2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Шолоховської сільської ради із заявою в якій зазначив, що на день смерті його матері ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, а саме земельна частка (пай) в розмірі 7,3118 га, згідно державного акту на право власності ЯА № 171182 та від вищезазначеного майна він відмовляється на користь відповідача ОСОБА_2 Дана заява зареєстрована в реєстрі за № 107 (а.с.32).

Слід зауважити, що прийняття спадщини повинно бути безумовним і беззастережним. Спадкоємець не може прийняти лише частину спадщини і відмовитись від іншої або висунути інші умови, на яких він приймає спадщину.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач у відповідності до вимог ч.2 ст. 1274 ЦК України відмовився від прийняття належної йому частини спадщини після смерті матері на користь відповідача ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_3 також у відповідності до вимог ч.2 ст. 1274 ЦК України відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2, про що також секретарем виконавчого комітету Шолоховської сільської ради ОСОБА_8 посвідчена відповідна заява, яка зареєстрована в реєстрі за № 109 (а.с.33).

В той же час, відповідач ОСОБА_2 у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті та видачу на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 Дана заява посвідчена 08 жовтня 2009 року секретарем виконавчого комітету Шолоховської сільської ради ОСОБА_8 за реєстром № 98 (а.с.31).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що ОСОБА_1 розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З урахуванням викладених обставин, оцінивши належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 56 по вул. Дорожна в с. Шолохове Нікопольського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 26 серпня 2009 року необґрунтованими та безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12,13,18,76,95,81,200,213,263-265 ЦПК, 1245,1254,1274 ЦК України, суд

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно підпункту 15.5 Перехідних положеньЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набув чинності 15 грудня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 29 жовтня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_9