Провадження № 6/761/947/2018
У Х В А Л А

Іменем України

11 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Припутневич В.І.,

за участю заявника Ляпіна Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

03.10.2018 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшло зазначене подання.

Приватний виконавець просить: надати йому дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Своє подання виконавець обґрунтовує тим, що у нього на виконанні знаходиться виконавче провадження №55756091 з примусового виконання виконавчого листа № 761/24127/17, виданого 30.01.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва за рішенням суду від 13.11.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 262832,30 грн.

Як зазначає виконавець, виконавче провадження відкрито 08.02.2018 року. Разом з тим, виконавцем було вчинено ряд виконавчих дій для своєчасного та повного виконання рішення суду, зокрема винесено постанову про арешт майна боржника та встановлено, що за боржником зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2, на якій відповідно до інформації з Реєстру наявне іпотечне обтяження, при цьому звернути стягнення на предмет іпотеки відносно даної квартири не можливо, оскільки іпотекодержатель відмовився надавати згоду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, відповідно до наданих відомостей КП КМР «КМБТІ» за боржником зареєстроване право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1, при цьому інше майно на яке можливо звернути стягнення у особи - відсутнє. Крім того, також відсутня інформація щодо сум доходів ОСОБА_2, її офіційного місця роботи та будь-яких відкритих рахунків на її ім'я в банківських установах.

Таким чином, оскільки право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 є єдиним майном боржника, на яке можна звернути стягнення, з метою своєчасного виконання рішення суду, приватним виконавцем було призначено дату перевірки майнового стану боржника та здійснення опису її майна за вказаною адресою, про що завчасно повідомлено ОСОБА_2. Однак на вказану вимогу останньою не було забезпечено доступ до зазначеної квартири, що відображено в постанові про опис та арешт майна боржника від 26.07.2018 року.

Разом з тим, враховуючи те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо вартості вказаного майна, приватним виконавцем було винесено постанову від 10.08.2018 року про призначення суб'єкта оціночної діяльності, для можливості проведення повної та об'єктивної оцінки майна та складання відповідного звіту, у зв'язку з чим виникла необхідність у забезпеченні доступу до квартири, яка знаходиться по вищевказаній адресі, а тому приватний виконавець звернувся до суду із даним поданням щодо примусового проникнення до житла боржника для можливості провести опис майна з подальшою реалізацією на торгах.

В судовому засіданні заявник підтримав своє подання та просив його задовольнити.

Вислухавши думку заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання, за наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно п. 6, 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Стаття 311 ЦК України містить аналогічні положення.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Як встановлено в судовому засіданні, 08.02.2018 року Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович відкрив виконавче провадження №55756091 з примусового виконання виконавчого листа 761/24127/17, виданого 30.01.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва за рішенням суду від 13.11.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 262832,30 грн.

Постанова про відкриття виконавчого провадження направлялась ОСОБА_2 на адресу її реєстрації та повернулась з відміткою «За закінченням встановленого строку зберігання».

Також приватний виконавець вчиняв запити щодо майнового стану боржника та було встановлено, що ОСОБА_2 не має відкритих рахунків в банківських установах, не має джерел доходів, не отримує пенсію, не працює за трудовим чи цивільно-правовим договором, транспортні засоби та земельні ділянки на її ім'я не зареєстровані.

28.02.2018 року приватним виконавцем було винесено постанову про арешт майна ОСОБА_2, про що внесено відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів майна.

Крім того, в ході виконавчого провадження встановлено, що за боржником зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2, на якій відповідно до інформації з Реєстру наявне іпотечне обтяження.

Як пояснив в судовому засіданні приватний виконавець, звернути стягнення на предмет іпотеки не можливо, оскільки, на відповідне звернення іпотекодержатель відмовився надавати згоду на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, відповідно до повідомлення КП КМР «КМБТІ» від 08.06.2018 року №062/14-6945(И-2018) за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1. Інша частина квартири, як вбачається з копії Свідоцтва про право власності на житло від 29.05.2000 року, належить на праві власності ОСОБА_4

Окрім того, 26.07.2018 року приватним виконавцем в межах виконавчого провадження було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: квартири АДРЕСА_1. Як зазначено в постанові, опис квартири було проведено в присутності стягувача та без внутрішнього огляду, оскільки не було забезпечено доступ до квартири.

Постанова була направлена боржнику.

Приватним виконавцем 10.08.2018 року винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності, з метою проведення повної та об'єктивної оцінки майна - квартири АДРЕСА_1 та складання відповідного звіту.

Як пояснив в судовому засіданні приватний виконавець, задля виконання зазначеної постанови необхідно забезпечити доступ до квартири АДРЕСА_1 та провести її опис для подальшої реалізації квартири на електронних торгах.

Проте судом встановлено та вбачається із копії свідоцтва про право власності на житло від 29.05.2000 року, право власності на зазначену квартиру, відносно якої заявник просить надати дозвіл на проникнення, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та членам її сім'ї, зокрема, ОСОБА_4, який не є боржником у виконавчому провадженні.

Отже, аналізуючи вищенаведені положення законодавства, враховуючи вищевикладене, а також те, що житло, до якого приватний виконавець просить надати дозвіл на проникнення, належить не лише боржнику, а й іншій особі, яка не є боржником в даному виконавчому провадженні, можна зробити висновок, що зазначені примусові заходи, які заявник просить застосувати, можуть порушити особисті права та інтереси іншого співвласника майна, зокрема, право на недоторканність житла. При цьому суд вважає, що обмеження такого права в даній ситуації не є виправданим, оскільки співвласник, якому належить інша частина квартири - не є стороною даного виконавчого провадження, до якої, у відповідності до законодавства України можливо застосовувати відповідні вимоги та заходи, з метою примусового виконання рішення суду, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 18, 19, 36 Законом України «Про виконавче провадження», ст.438 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2 - відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Повний текст ухвали виготовлено 17 жовтня 2018 року

Суддя: Н.Г.Притула