Постанова

Іменем України

07 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 464/3278/15-ц

провадження № 61-6896св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення Сихівського районного суду міста Львова

від 11 квітня 2016 року в складі судді Горбань О. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 серпня 2016 року в складі колегії суддів: Струс Л. Б., Шандри М. М., Шумської Н.Л.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ «КБ «Надра» мотивована тим, що 22 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено договір «Автопакет», відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 22 104,42 дол. США на придбання автомобіля GW Hower зі сплатою 13,9 % річних строком до 20 вересня 2013 року, мінімальний платіж - 515,05 дол. США щомісяця. 28 вересня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої порядок погашення суми основної заборгованості відбувається шляхом внесення мінімально необхідного платежу, розмір якого вказано у додатку № 2. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 28 грудня 2009 року. Оскільки позичальник належним чином не виконав свої кредитні зобов'язання, то станом на 07 квітня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 554,84 дол. США та 54 332,44 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 5 496,23 дол. США, заборгованість зі сплати відсотків - 1 058,60 дол. США, пеня за прострочення сплати кредиту - 38 581,01 грн; штраф за порушення умов додаткової угоди до кредитного договору - 15 751,43 грн.

На підставі викладеного ПАТ «КБ «Надра» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 указану заборгованість за кредитним договором.

У січні 2016 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до ПАТ «КБ «Надра» про відшкодування шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що за надані банком кошти він придбав автомобіль GW Hoower. 22 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Фінансова група «Страхові традиції» (далі - ЗАТ «ФГ «Страхові традиції») укладено договір страхування автомобіля GW Hoower, згідно з яким вигодонабувачем є ВАТ «КБ «Надра». 25 березня 2009 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), яку визнано страховим випадком, внаслідок якої пошкоджено застрахований автомобіль. Рішенням суду, яке набрало законної сили, стягнуто із ЗАТ «ФК «Страхові традиції» на користь ВАТ «КБ «Надра» страхове відшкодування у розмірі 28 934,77 грн у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором. Однак банк як стягувач не вчинив дій щодо примусового виконання рішення суду, не звернувся вчасно до державного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження, не пред'явив виконавчий лист до виконання. Вважає, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором повинна бути зменшена у зв'язку із бездіяльністю ПАТ «КБ «Надра».

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив зобов'язати ПАТ «КБ «Надра» відшкодувати шкоду, завдану бездіяльністю, а саме зменшити заборгованість позичальника на суму 4 683,24 дол. США та 54 332,44 грн.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 11 квітня 2016 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором «Автопакет» від 22 вересня 2008 року в розмірі 6 554,83 дол. США, що еквівалентно 168 000,29 грн, станом на 11 квітня 2016 року (тіло кредиту - 5 496,23 дол. США, відсотки - 1 058,60 дол. США) та пеню за прострочення сплати кредиту - 771,62 грн. У задоволенні решти позову ПАТ «КБ «Надра» відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальником порушено умови кредитного договору, забезпеченого порукою, внаслідок чого виникла заборгованість перед кредитором, тому відповідачі відповідають перед правонаступником банка як солідарні боржники. Рішення суду про стягнення коштів зі страховка на користь банка не виконано, кошти у розмірі 28 934,77 грн на рахунок позивача фактично не надходили, тому немає підстав для зобов'язання ПАТ «КБ «Надра» зарахувати ці кошти у рахунок погашення кредиту та, відповідно, немає підстав для перерахунку коштів страхового відшкодування в еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 2009 рік.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що незаконність дій позивача щодо не зарахування суми страхового відшкодування з метою погашення кредитної заборгованості не доведено. Разом з тим суд апеляційної інстанції погодився зі зменшенням суми штрафних санкцій.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині залишення без задоволення зустрічного позову, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог.

У решті судові рішення не оскаржуються, тому судом касаційної інстанції на підставі статті 400 ЦПК України не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням суду стягнуто зі страхової компанії на користь банка суму страхового відшкодування в розмірі 28 934,77 грн. Проте ПАТ «КБ «Надра» безпідставно утрималося від вчинення дій з метою виконання вказаного рішення суду (не звернулося вчасно до державного виконавця з виконавчим листом) та зарахування суми страхового відшкодування з метою погашення кредитної заборгованості. Бездіяльністю кредитора позичальнику завдано майнової шкоди, яка відповідно до чинного законодавства повинна бути відшкодована. Сума, на яку ОСОБА_1 просить зменшити кредитну заборгованість, відповідає завданій матеріальній шкоді.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

07 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 22 вересня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено договір «Автопакет», відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 22 104,42 дол. США на придбання автомобіля GW Hower зі сплатою 13,9 % річних строком до 20 вересня 2013 року, мінімальний платіж - 515,05 дол. США щомісяця.

Банк належним чином виконав свої кредитні зобов'язання, видав кредитні кошти, за які позичальник придбав автомобіль GW Hower.

28 вересня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання позичальника між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір поруки від 28 грудня 2009 року.

Оскільки позичальник належним чином не виконав своє кредитне зобов'язання, то станом на 07 квітня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 554,84 дол. США та 54 332,44 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 5 496,23 дол. США, заборгованість зі сплати відсотків - 1 058,60 дол. США, пеня за прострочення сплати кредиту - 38 581,01 грн; штраф за порушення умов додаткової угоди до кредитного договору - 15 751,43 грн.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України та частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Суди правильно вирішили спір в частині зустрічних позовних вимог з огляду на вказане.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 грудня 2009 року в справі № 2-5147/09, яке набрало законної сили, стягнуто із ЗАТ «ФК «Страхові традиції» на користь ВАТ «КБ «Надра» страхове відшкодування у розмірі 28 934,77 грн у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 22 вересня 2008 року.

Оскільки ЗАТ «ФК «Страхові традиції» добровільно не виконало вказане рішення у ВАТ «КБ «Надра» виникло право на його примусове виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Проте постановою головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції міста Києва (ВП № 37722230) відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа, виданого 03 квітня 2013 року, та у відкритті провадження з примусового виконання рішення суду, оскільки ЗАТ «ФК «Страхові традиції» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 15 травня 2015 року в справі № 463/6858/14 зобов'язано ПАТ «КБ «Надра» зарахувати з 13 грудня 2009 року 28 934,77 грн у рахунок погашення основної суми кредиту за кредитним договором «Автопакет», укладеним 22 вересня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року в справі № 463/6858/14 рішення Личаківського районного суду міста Львова від 12 жовтня 2015 року скасовано та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Надра» про зобов'язання зарахувати з 13 грудня 2009 року 28 934,77 грн страхового відшкодування у рахунок погашення позичальником основної суми кредиту за кредитним договором «Автопакет», укладеним 22 вересня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1

Встановлено, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 грудня 2009 року фактично не виконане, кошти на рахунок банка з метою погашення заборгованості позичальника не перераховано.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Результати аналізу положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяють зробити висновок, що підставою виникнення зобов'язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов'язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову, оскільки банк звертався до виконавчої служби в межах процесуального строку з метою виконання рішення про стягнення коштів зі страховика, отже, вичиняв дії направлені на виконання цього рішення суду. Позивачем за зустрічним позовом не доведено наявності умов, за яких у боржника виникає право на відшкодування шкоди з банка.

Крім того, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, врахував вчинення позичальником дій, з метою виконання своїх зобов'язань перед кредитором, та зменшив заявлену банком до стягнення суму кредитної заборгованості з урахуванням обставин справи.

Не є обґрунтованими доводи касаційної скарги, що банк утримався від вчинення дій з метою виконання рішення суду про стягнення коштів зі страховика, а внаслідок пропуску звернення до державного виконавця з виконавчим листом це рішення суду не виконано, оскільки поставною державного виконавця відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті провадження з примусового виконання рішення суду саме з тих підстав, що ЗАТ «ФК «Страхові традиції» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, а не з підстав пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_3,залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 11 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 серпня 2016 рокув частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про відшкодування шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська