ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року

м. Харків

Справа № 639/1565/15-ц

Провадження № 22-ц/818/55/18

Харківській апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_4,

відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7,

розглянув в місті Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 639/1565/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на 37/100 частин комунальної квартири, переведення прав покупця, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 серпня 2018 року, ухвалене суддею Єрмоленко В.Б., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на 37/100 частин комунальної квартири, переведення прав покупця.

В обґрунтування позову зазначає, що в 2010 році він розірвав шлюб зі своєю дружиною ОСОБА_8, залишив їй все майно та став підтримувати близькі стосунки з ОСОБА_3, якій на праві власності належало 44/100частки комунальної квартири №45 у будинку №65 по Комсомольському шосе в місті Харкові. Оскільки ОСОБА_3 проживала у маленькій кімнаті пл.13кв.м разом зі своєю неповнолітньою дочкою, їм було тісно, тому до 2012 року вони проживали на орендованій ним квартирі.Восени 2012 року вони вирішили покращити житлові умови та запропонували сусідці по квартирі ОСОБА_5, якій належало на праві власності 56/100ч. комунальної квартири, продати їм свою долю, а за отримані кошти допомогти купити для неї окрему ізольовану квартиру. За допомогою він звернувся до ріелтера, яка знайшла для ОСОБА_5 однокімнатну ізольовану квартиру вартістю 25000дол. США. Перед укладення договору купівлі-продажу він передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 17000 доларів США, що відповідає 2/3 частинам вартості 56/100 частин комунальної квартири. ОСОБА_3 додала особисті кошти у розмірі 8000 доларів США. Після купівлі другої кімнати вони з січня 2013 року стали проживати разом в квартирі. Він замінив вікна, вхідні двері, сантехніку, систему опалення, купив меблі, побутову техніку, оплачував комунальні послуги. Приблизно у жовтні 2014 року відносини стали погіршуватися, відповідач мало приділяла йому уваги, не займалась домашнім господарством. Він мав гроші для придбання квартири, працював приватним підприємцем.

З урахуванням уточнень просить: визнати частково недійсним договір купівлі-продажу 56/100ч. комунальної квартири №45 буд. №65 по Григорівському (Комсомольському ) шосе в м. Харкові, укладеного 23 листопада 2012 року між ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині не включення його на стороні покупця 37/100ч. комунальної квартири; перевести на нього права покупця на 37/100ч. комунальної квартири; визнати за ним право власності на 37/100ч. квартири; визнати за ОСОБА_3 право власності на 63/100ч. комунальної квартири.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, пояснила, що за договором купівлі-продажу від 23 листопада 2012 року вона прийняла у власність 56/100частки комунальної квартири, оплатила за домовленістю з продавцем 204750грн., що на той час еквівалентно 25000 доларам США. Позивачем не надано доказів про придбання ним частини квартири за особисті кошти, проведення ним ремонтних робіт, оплату комунальних послуг. Не заперечувала, що вона працювала у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» і підтримувала з позивачем ділові відносини як з клієнтом Банку, а після звільнення перебувала у центрі зайнятості. У 2011-2012р.р. працювала у ОСОБА_1 домогосподаркою, потім помічником бухгалтера, касиром на його фірмі, разом з ним відпочивала, проте за путівку віддавала гроші позивачу. Ніяких розмов про створення сімї вони не вели, зобовязань один до одного не мали. На придбання квартири гроші в сумі 10 тис. доларів США вона позичала у чоловіка сестри, 7 тис. доларів США надали батьки, які проживають в Росії, решта суми 8 тис. доларів США знаходились у неї на депозитних рахунках, які вона закрила перед купівлею кімнати.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_5, третя особа- приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в судове засідання не зявились, направили суду заяви про можливість розгляду справи без їх участі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 серпня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він також є покупцем спірної частини комунальної квартири. З ОСОБА_3 він знайомий з 2008 року, коли вона працювала касиром в банку. З 2008 року по 2013 рік він проживав на орендованій ним квартирі. Вони підтримували близькі стосунки. ОСОБА_3 приходила до нього, готувала, прибирала, прала. З 2012 року вони вирішили мешкати разом і придбати 2-3 кімнатну квартиру. Кошти з 25000дол. США 17000дол. США це його особисті кошти.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 жовтня 2018 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_5, ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 03 лютого 1995 року належало на праві власності 56/100 частин двокімнатної комунальної квартири №45 по вул. Григорівське (колишня Комсомольське) шосе, буд.65 в м. Харкові .(кімната пл. 16,3кв.м). Інші 44/100 частин (кімната 13 кв.м.) комунальної квартири належить ОСОБА_3

23 листопада 2012 року між ОСОБА_5, ОСОБА_10 з одного боку та ОСОБА_3 з іншого боку укладено договір купівлі-продажу 56/100 частин квартири, продаж вчинено за 204750грн., що за домовленістю сторін є еквівалентом 25000дол. США.

За вимогами ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

ОСОБА_1 зазначає, що 56/100частин комунальної квартири придбані ним із ОСОБА_3 сумісно. Зокрема, він надав ОСОБА_3 особисті кошти в розмірі 17000дол. США, що складає 2/3частини від 56/100 частин квартири. До цієї суми ОСОБА_3 добавила своїх 8000дол. США. На укладення угоди до нотаріуса він не поїхав та погоджувався з тим, що придбана кімната буде оформлена саме на ОСОБА_3 Гроші на придбання спірної частки комунальної квартири у нього були, оскільки він працював приватним підприємцем.

Частиною 3 статті 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження можливості придбати частину квартири ОСОБА_1 надав довідку Західної ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області про здійснення ним підприємницької діяльність на загальній системі оподаткування та отримання чистого доходу згідно декларації за 2011 р. в сумі 79127грн., у 2012р. 84204 грн.

Згідно пояснень свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 вони на замовлення позивача проводили певні ремонтні роботи у спірній квартири, за які розраховувся позивач.

Як вбачається із змісту договору купівлі-продажу ОСОБА_3 на момент придбання квартири у зареєстрованому шлюбі чи фактичних відносинах не перебувала; гроші, за які вона купує квартиру, є її особистою власністю.

На підтвердження факту придбання частини спірної комунальної квартири відповідачкою надано довідку про внесення вкладів ПАТ КБ «ПриватБанк» на її імя на суму 1200 євро, 2000 доларів, 35000грн. від 14 червня 2011 року, 19 грудня 2011 року, 20 січня 2012 року. Відповідно до довідки ПАТ «ПриватБанк», на рахунку у відповідача в період з 01 січня 2012 року знаходилось на депозиті 2800 доларів США, 1300 євро, 35174 грн.

Свідок ОСОБА_15 пояснила в судовому засіданні, що вона працювала ріелтером, підписувала з ОСОБА_3 договір про наміри укласти договір купівлі-продажу, спочатку шукала трикімнатну квартиру у новобудові, потім однокімнатну квартиру для сусідки відповідачки. При огляді пропонованих обєктів сторони були разом, завдаток за частину квартири, яку продавали ОСОБА_10, передавала ОСОБА_3

Допитаний в якості свідка чоловік сестри відповідачки - ОСОБА_16 підтвердив, що він позичав гроші ОСОБА_3 під гарантії її батька, борг погашено у 2015 році.

Позивачем у відповідності до вимог ст.12, 81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження наміру придбання цієї частини квартири у спільну часткову власність та факту передання 17000дол. США продавцям; жодної розписки з цього приводу ні з ОСОБА_5, ОСОБА_10 ні з ОСОБА_3 не складено; ОСОБА_5 та ОСОБА_10 підтвердили, що кошти за квартиру передавала їм особисто ОСОБА_3; ОСОБА_1 взагалі не було при оформленні договору у нотаріуса.

Безпідставне посилання ОСОБА_1 і на записи зроблені ОСОБА_3 (а.с.19, т.І), щодо коштів на придбання квартири.

Ці записи не конкретні; містять записи щодо сум, які спростовуються записами «він дописував».

За таких обставин, суд дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач є дійсним покупцем спірної частини квартири, вона придбана за її власні кошти.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог про придбання спірної частини квартири внаслідок внесення власних коштів для створення спільної часткової власності.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 25 жовтня 2018 року.

Головуючий Овсяннікова А.І.

Судді Коваленко І.П.

ОСОБА_17