Постанова

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 466/978/16-ц

провадження № 61-5418св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_4,
відповідач-обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Ванівського О. М., Ніткевича А. В., від 17 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про стягнення коштів, моральної шкоди, зобов'язання до вчинення дій.

Встановив:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі - ОКП ЛОР «БТІ та ЕО») про стягнення коштів, моральної шкоди, зобов'язання до вчинення дій.

Позовна заява мотивована тим, що 22 червня 2015 року між сторонами укладено договір № 2/8383, згідно якого відповідач зобов'язувався до 07 червня 2015 року виготовити технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, його копію з вказаними вимірами підвалу, вартість виконання цих робіт становить 305,50 грн. Вказаний договір позивач оплатив 23 червня 2015 року. 01 липня 2015 року для здійснення обмірів квартири без лазерного дальноміра прийшла працівник ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», яка зобов'язала позивача надати технічний паспорт квартири від 28 грудня 1993 року, у якому в процесі огляду зробила помітки, вартість пошкодження якого позивач оцінює в 50,00 грн. 07 липня 2015 року позивач звернувся в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» та отримав відповідь, що його замовлення виконувати не будуть. В подальшому позивач неодноразово звертався із запитами в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО». Позивач вважає, що відповідачем порушено його права споживача. Крім того, вказав, що такими діями йому завдано моральної шкоди.

Таким чином, з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь 1 151,83 грн, а саме: 50,00 грн за пошкодження технічного паспорту від 23 грудня 1993 року; 101,83 грн - за невиконане зобов'язане за договором № 2/8383; 1000,00 грн завданої моральної шкоди. Зобов'язати відповідача виготовити в семиденний термін технічний паспорт та завірену його копію згідно договору № 2/8383 з внесенням у ньому підвального приміщення у масштабі 1:100, без запису: «Згідно свідоцтва про право власності до квартири належить комора в підвалі площею - 3,8 кв. м». У технічному паспорті вказати: всі виміри всіх приміщень, зокрема: ширину, довжину, висоту, чого не було зроблено в технічному паспорті від 05 жовтня 2015 року, а саме: у ванній кімнаті 9-4 ширину, у вбиральні 9-8 ширину та довжину, у балконі 9-10 ширину та довжину, радіус закруглення та площу 2,6 кв. м, у лоджії 9-9 ширину та довжину, загальну площу квартири 114 кв. м, стіну між ванною кімнатою 9-4 та кухнею 9-3 вказати як несучу, тобто капітальну товщину 46 см. Крім того, просив винести окрему ухвалу про недопустимість перебування на займаних посадах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами правомірності своїх вимог, а також не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями працівників БТІ та моральними стражданнями позивача.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на користь ОСОБА_4 101,83 грн у рахунок повернення оплати за невиконання умов договору. В решті рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції в частині стягнення коштів за невиконання договору є передчасними, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. У решті висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості позову є правильними.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить змінити рішення апеляційного суду, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд при розгляді справи дійшов односторонніх та передчасних висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки такі висновки не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОКП «БТІ та ЕО» просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2016 року.

07 лютого 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення апеляційної суду, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судом при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов чи вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами установлено, що 22червня 2015 рокуміж ОСОБА_4 та ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» укладено договір № 2/8383 на виготовлення технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 із змінами згідно розпорядження № 1279 з вказанням вимірів підвалу на технічному паспорті та ксерокопії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, завіреної печаткою. За виконання зазначених робіт позивач оплатив відповідачу 305,50грн. Термін виконання договору сторонами обумовлено - 06липня 2015 року. Відповідно до положень договору, у випадку невиконання вказаного вище обсягу робіт в обумовлений термін, бюро повертає замовнику суму в розмірі 1/3 частини внесеної оплати/авансу.

Матеріалами справипідтверджено, що ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 05жовтня 2015 рокувиготовило технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 із змінами та ксерокопію технічного паспорта згідно договору від 22 червня 2015 року № 2/8383. Установлено, що строк виконання вказаного зобов'язання порушено відповідачем майже на три місяці.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача 1/3 частини оплати за договором № 2/8383, оскільки умовами вказаного договору передбачено повернення вказаної суми у випадку порушення бюро строків виконання договору. Щодо стягнення на користь позивача 50,00 грн матеріальної шкоди за пошкодження технічного паспорта та відшкодуванняморальної шкоди в розмірі 1 000,00грн, суд виходив з того, що позивачем не надано суду оригінал пошкодженого технічного паспорта на квартиру за 1993 рік, на якому працівником БТІ зроблено відповідні відмітки, а також не надано доказів, що він звертався в БТІ із заявою на видачу йому копії цього технічного паспорта, за яку він сплатив 50,00грн, та не доведено належними та допустимими доказами спричинення йому моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ним неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Посилається на те, що апеляційним судом не застосовано положення Інструкції про проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, що спричинило ухвалення помилкового рішення.

Слід зазначити, що суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову, оскільки решта позовних вимог не підтверджені належними та допустимими доказами.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська