Справа №484/1862/18 19.09.2018
Провадження №22-ц/784/1513/18
Справа 484/1862/18
Провадження 22ц-784/1497/18
22ц-784/1513/18 Головуючий по 1 інстанції Медведєва Н.А.
Категорія 54 Доповідач апеляційного суду Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2018р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючий суддя - Колосовський С.Ю.,

судді: Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Лівшенко О.С.,

за участі: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представників відповідача Мельникова В.І., Шлеляіної С.М., Хабловської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Миколаївського обласного центру зайнятості

на ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 травня 2018р., 20 червня 2018р., 06 липня 2018р. та рішення від 09 липня 2018р.

за позовом ОСОБА_2 до Миколаївського обласного центру зайнятості про покладення обов'язку, визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У лютому 2018р. ОСОБА_2 пред'явила позов до Миколаївського обласного центру зайнятості і з врахуванням подальших доповнень просила:

- покласти обов'язок продовжити дію трудового договору, укладеного в січні 2011р. шляхом переведення з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Первомайського МРЦЗ на посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Первомайської міськрайонної філії Миколаївського ОЦЗ з 02 січня 2018р.;

- визнати незаконним наказ відповідача від 26 квітня 2018р. №138-к про звільнення з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Первомайського МРЦЗ за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП та поновити на цій посаді;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- відшкодувати 5000 грн. моральної шкоди.

Позивач зазначала, що з 21 січня 2011р. була прийнята на посаду головного спеціаліста відділу організації працевлаштування населення Первомайського МРЦЗ на період соціальної відпустки ОСОБА_7, а в подальшому у зв'язку з переводом працювала на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Первомайського МРЦЗ.

Наказом Державної служби зайнятості від 26 жовтня 2016р. вирішено реорганізувати шляхом приєднання до Миколаївського обласного центру зайнятості Первомайський міськрайонний центр зайнятості.

20 листопада 2017р. вона була попереджена про скорочення її посади, а 26 квітня 2018р. - звільнена з роботи.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач просила про задоволення її вимог.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 травня 2018р. на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у цивільній справі.

Ухвалами цього ж суду від 20 червня 2018р. прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог та відмовлено у задоволені клопотання відповідача про закриття провадження у справі, а 06 липня 2018р. відмовлено відповідачу у виклику свідка.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 липня 2018р. позов задоволено частково. Постановлено визнати незаконним та скасувати наказ від 26 квітня 2018р. №138-к про звільнення ОСОБА_2 з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Первомайського МРЦЗ з поновленням на цій посаді з 26 квітня 2018р. Стягнуто з Миколаївського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_2 9875,46 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн. моральної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду в частині відхилених вимог просила його скасувати і ухвалити нове рішення про їх задоволення, а в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - змінити збільшивши розмір стягнення до 17214,69 грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на незаконність ухвал суду від 07 травня 2018р., 20 червня 2018р., 06 липня 2018р. та рішення від 09 липня 2018р., порушив питання про їх скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позову.

Також відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вважає висновки суду щодо відхилених вимог правомірними.

Позивач, в поданій відповіді на відзив, вважає рішення суду в частині поновлення на роботі законним і обґрунтованим.

Апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача - відхиленню з наступних підстав.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.51 КЗпП правовий захист від незаконного звільнення з роботи.

Відповідно до ч.3 ст.36 КЗпП у разi змiни власника пiдприємства, а також у разi його реорганiзацiї (злиття, приєднання, подiлу, видiлення, перетворення) дiя трудового договору працiвника продовжується. Припинення трудового договору з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разi скорочення чисельностi або штату працiвникiв (п.1 ч.1 ст.40).

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 21 січня 2011р. прийнято на посаду головного спеціаліста відділу організації працевлаштування населення Первомайського МРЦЗ на період соціальної відпустки ОСОБА_7, а з 20 червня 2011р. переведено на вакантну посаду головного спеціаліста цього ж відділу. З 07 жовтня 2013р. ОСОБА_2 переведено на посаду головного спеціаліста відділу взаємодії з роботодавцями Первомайського МРЦЗ, а 16 березня 2015р. - на посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями цього ж центру.

Наказом Миколаївського ОЦЗ №58-к від 14.02.2015р. з 15 квітня 2015р. працівникам міськрайонних, міського, районних, районних у місті центрів зайнятості Миколаївської області змінені істотні умови праці та переведено їх з посад державних службовців на посади працівників державної служби зайнятості.

Наказом Державної служби зайнятості №194 від 26.10.2016р. прийнято рішення про реорганізацію базових центрів зайнятості Миколаївської області, в тому числі Первомайського МРЦЗ шляхом приєднання до Миколаївського ОЦЗ.

Наказом Миколаївського ОЦЗ №285 від 08.11.2016р. призначено голову комісії з припинення юридичної особи Первомайського МРЦЗ ОСОБА_8, яку наказом від 11.09.2017р. замінено на Омельченко Л.М.

Наказом Миколаївського ОЦЗ від 09.11.2017р. створені відокремлені структурні підрозділи, в тому числі й Первомайська філія та затверджено її Положення.

Наказом Миколаївського ОЦЗ №54-23 від 31.03.2017р. затверджено граничну чисельність працівників Первомайського МРЦЗ - 25,5 осіб., в тому числі у відділі взаємодії з роботодавцями - 5 посад: начальника відділу, заступника, три посади провідних фахівців з питань зайнятості.

Наказом Миколаївського ОЦЗ від 10.11.2017р. №205-23 визнано таким, що втратив чинність наказ №54-23 від 31.03.2017р. та затверджено нову граничну чисельність працівників Первомайської філії та кількість штатних посад - 23,5, в тому числі у відділі взаємодії з роботодавцями - 5 посад: начальника відділу, заступника, три посади провідних фахівців з питань зайнятості.

Наказом Миколаївського ОЦЗ №385-к від 15.11.2017р. структура та штатний розпис Первомайської філії введені в дію з 15.11.2017р.

Заступник голови комісії з припинення юридичної особи, начальник відділу організації працевлаштування населення Гончарова П.В. 16.11.2017р. звернулась до директора Миколаївського ОЦЗ з листом в якому запропонувала замість ОСОБА_2, яка, на її думку, недобросовісно виконує функціональні обов'язки перевести до відділу організації працевлаштування провідних фахівців - бухгалтерів, оскільки планується ліквідація відділу бухгалтерського обліку.

20.11.2017р. ОСОБА_2 попереджено про скорочення посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Первомайського МРЦЗ та запропоновано тимчасову посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Новоодеського РЦЗ на період соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника.

21.12.2017р. наказом директора Миколаївського ОЦЗ №429-к працівників Первомайського МРЦЗ переведено на посади Первомайської філії, зокрема на три посади провідних фахівців з питань зайнятості у відділі взаємодії з роботодавцями переведені два працівника з аналогічного відділу Первомайського МРЦЗ та один працівник з відділу бухгалтерського обліку - начальник відділу-головний бухгалтер.

28.12.2017р. директор Миколаївського ОЦЗ звернувся із поданням до профспілки Первомайського МРЦЗ про надання згоду на звільнення ОСОБА_2, хоча згідно довідки Первомайського МРЦЗ від 15 червня 2018р. із заробітної плати ОСОБА_2 профспілкові членські внески не утримувались у зв'язку із відсутністю заяви про вступ до профспілкової організації.

10.01.2018р. рішенням профспілкового органу відмовлено у надані згоди на звільнення ОСОБА_2

16.02.2018р. та 15.03.2018р. ОСОБА_2 зверталась до Миколаївського ОЦЗ із заявами в яких просила перевести її на посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Первомайської філії.

У відповідях на звернення від 27.02.2018р. та від 28.03.2018р. ОСОБА_2 відмовлено з посилаючись на те, що така посада їй не пропонувалась та відділ взаємодії з роботодавцями Первомайської філії укомплектований повністю з 02.01.2018р.

26.04.2018р. ОСОБА_2 попереджено про скорочення її посади та запропоновано зайняти тимчасову посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Первомайської філії на період соціальної відпустки по вагітності та пологам основного працівника. Цього ж дня позивача попереджено про звільнення з 26.04.2018р.

Наказом Миколаївського ОЦЗ від 26.04.2018р. №138-к ОСОБА_2 звільнено з посади провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Первомайського МРЦЗ у зв'язку з реорганізацією та скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Враховуючи те, що посаду, яку обіймала ОСОБА_2 не було скорочено, а замість неї на цю посаду переведено іншого працівника, то висновок суду про незаконність звільнення позивача узгоджується з положеннями ч.3 ст.36 КЗпП, а це у свою чергу надавало підстави, передбачені ст.ст.235,2371 КЗпП для поновлення її на попередній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Посилання відповідача на те, що Первомайського МРЦЗ є юридичною особою діяльність якої не припинена не впливає на законність рішення суду.

Так, дійсно згідно з п.5 Положення про Первомайський МРЦЗ (затверджено наказом Миколаївського ОЦЗ №112-23 від 30 травня 2017р.) останній є юридичною особою публічного права і за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про припинення цієї юридичної особи відсутній.

Проте директор Первомайського МРЦЗ відповідно до повноважень закріплених в п.12 Положення не наділений правом приймати рішень про прийняття та звільнення працівників з роботи.

Такими повноваженнями в силу п.п.4 п.12 Положення про Миколаївський обласний центр зайнятості (затверджено наказом Державної служби зайнятості 15.05.2017р. №60) наділений саме директор цього регіонального центру зайнятості.

Доводи відповідача відносно того, що ОСОБА_2 пропонувались інші посади не мають юридичного значення, тому що, як уже зазначалось вище у разі реорганізації роботодавця дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП), а факт відсутності скорочення посади позивача підтверджується наявними в матеріалах справи: граничною чисельністю працівників, структурою Первомайської міськрайонної філії МОЦЗ, штатними розписами (а.с.102,103,104,161,162). У зв'язку з чим положення ст.492 КЗпП до спірних правовідносин не застосовуються.

Не можна погодитись також і з доводами відповідача про недоведеність моральної шкоди, так як її було завдано у зв'язку з незаконним звільнення позивача з роботи, що призвело до душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що потребує від неї додаткових зусиль для організації свого життя. При визначені розміру компенсації суд керувався положеннями ст.2371 КЗпП, ст.23 ЦК і у повній мірі врахував характер правопорушення, глибину душевних страждань останньої через грубе порушення її трудових прав та вимог розумності і справедливості.

Також суд правомірно відхилив вимоги ОСОБА_2 про покладення обов'язку продовжити дію трудового договору, так як поновлення на роботі є належним і ефективним способом захисту її порушеного права. Питання ж переведення її до створеної філії належить до виключної компетенції роботодавця (ст.21 КЗпП). А тому до прийняття роботодавцем будь-якого рішення з цього приводу, тобто після поновлення на роботі права позивача не можуть вважатись порушеними і не підлягають судовому захисту (ст.4 ЦПК).

В той же час, суд вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку не врахував, що за час вимушеного прогулу було не 47 робочих днів, а 48 (квітень 2018р. - 2; травень 2018р. - 20; червень 2018р. - 20; липень 2018р. - 6), а тому ця сума повинна становити 17580,96 грн. (7191,04грн. + 7825,93 грн. : 41 х 48).

При цьому суд у відповідності до роз'яснень, даних в п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», а також правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 01 лютого 2017р. по справі №6-2711цс16, правомірно виключив із присудженої суми втраченого заробітку 7339,62грн. вихідної допомоги, оскільки внаслідок скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі трудові відносини позивача продовжено і відповідно підстави для виплати їй одноразової вихідної допомоги, яка передбачена ст.44 КЗпП відпали. У зв'язку з чим доводи позивача в апеляційній скарзі є безпідставними.

Разом з тим аргументи позивача щодо безпідставного відрахування із втраченого заробітку за час вимушеного прогулу допомоги по безробіттю заслуговують на увагу, так як узгоджуються з правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016р. по справі №6-511цс16,

Таким чином, загалом на користь позивача підлягає стягненню10241 грн. 34 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.367,374-376,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, а апеляційну скаргу Миколаївського обласного центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 липня 2018р. в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат змінити.

Стягнути з Миколаївського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_2 10241 грн. 34 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, без врахування податків та обов'язкових платежів, 352,40 грн. судового збору, а також в дохід держави 1409,60 грн. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 19 вересня 2018р.

Головуючий: Судді: