ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/109/18 Справа № 214/8175/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Попова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Кузьміна Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 жовтня 2017 року, яке ухвалене суддею Поповим В.В. о 09 годині 55 хвилин у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 жовтня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи - Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., ОСОБА_4, про визнання громадянина недієздатним та про визнання договору дарування недійсним.

Уточнивши позовні вимоги, позивач зазначив, що 24 грудня 2013 року його матір ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не усвідомлюючи значення своїх дій через психічний розлад, подарувала належну їй квартиру АДРЕСА_1, його братові - відповідачеві по справі ОСОБА_2

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 на передодні укладення договору дарування у квітні-травні 2013 року проходила стаціонарне лікування у терапевтичному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня №2 Дніпропетровської обласної ради» у зв'язку з психічними розладами, а тому не могла усвідомлювати значення своїх дій, просив суд визнати ОСОБА_4 недієздатною на час укладення нею договору дарування належної їй квартири АДРЕСА_2 від 24.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком Я.С. та внесеного в реєстр під №3565, з його братом - відповідачем ОСОБА_2, визнати у зв'язку з цим договір недійсним, скасувати державну реєстрацію права власності відповідача ОСОБА_2 на вказану квартиру та визнати право власності на кватиру за ОСОБА_2

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 14 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 недієздатною на час укладення договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 24 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком Я.С., реєстровий №3565.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 24 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком Я.С., реєстровий №3565.

Скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487 грн. у рахунок відшкодування витрат, понесених по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, відповідач вважає, що, виходячи з вимог ст. 225 ЦПК України, ОСОБА_1 не міг подавати даний позов, оскільки на час подання позову він не був опікуном ОСОБА_4 та на той час вона була і є жива.

Також, відповідач зауважує, що суд порушив норми ст.ст. 39-41 ЦК України та визнав ОСОБА_4 недієздатною лише на один день, тобто лише на час укладення договору дарування.

Вирішуючи позовні вимоги на підставі ст. 226 ЦК України, суд не взяв до уваги, що цією правовою нормою врегульовано питання щодо визнання недійсним правочину вчиненого недієздатною особою, над якою призначено опікуна, тоді як у даному випадку, на момент укладення правочину ОСОБА_4 недієздатною визнана не була.

Крім того, відповідач вважає, що визнання особи недієздатною ґрунтуючись лише на поясненнях свідка - лікаря та без проведення відповідної експертизи є незаконним. Висновок же суду про неможливість проведення експертизи не відповідає дійсності, оскільки він не відмовлявся від проведення експертизи, однак не міг доставити її у Гейковку через хворобу, а психіатри не забажали приїхати до нього додому для огляду матері.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6, які, кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, згідно договору дарування квартири від 24.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацком Я.С. та внесеного в реєстр під №3565, ОСОБА_4 подарувала належну їй квартиру АДРЕСА_1, відповідачу ОСОБА_2 (а.с.9-11,46).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_4 недієздатною на момент укладення договору дарування від 24.12.2013 року та визнання цього договору недійсним, суд першої інстанції, спираючись на досліджені докази, зібрані у справі, зокрема, пояснення свідків та матеріалів кримінального провадження №50002814 - протоколу допиту ОСОБА_4 від 24.07.2014 року, виходив з того, що ОСОБА_4 на момент укладання оспорюваного договору дарування за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання її недієздатною, а договору - недійсним.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Відповідно до Основного Закону України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 21, частина друга статті 22, частина перша статті 28, частина перша статті 29, частини перша, друга статті 55 Конституції України).

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов'язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Відповідно до ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України).

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша - третя статті 41 ЦК України).

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки (стаття 55 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов'язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Розгляд справ про визнання фізичної особи недієздатною здійснюється судом у порядку окремого провадження в порядку, визначеному цивільним процесуальним законом.

Згідно із частинами третьою, четвертою, шостою статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частина друга зазначеної статті передбачає, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника та представника органу опіки та піклування. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом з урахуванням стану її здоров'я (частина перша статті 299 ЦПК України).

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника (частина четверта статті 63 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення по справі, в порушення вимог ЦПК України, не врахував, що визнання фізичної особи недієздатною здійснюється судом у порядку окремого провадження в порядку, визначеному цивільним процесуальним законом.

За вимогами ЦПК України, вирішення питання щодо дієздатності громадянина залежить можливість його участі у вирішенні інших цивільних справ. Тому заяви про визнання громадянина недієздатним підлягають розглядові окремо від інших вимог у порядку, передбаченому статтями 295-300 ЦПК України.

За загальним правилом, у разі виникнення спору про право цивільне під час розгляду справи окремого провадження суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах (частина шоста статті 294 ЦПК України). Зазначене положення не поширюється на справи про визнання фізичної особи недієздатною. Це пояснюється тим, що визнання особи недієздатною не надає їй можливості брати участь у процесі, а її інтереси в суді буде представляти законний представник. Тому при вирішенні спору про право цивільне, кола одна із сторін є психічно хворою особою, повинно відбутися визнання цієї особи недієздатною.

Одночасно зі спором про право цивільне питання про недієздатність фізичної особи може вирішуватися судом лише у тому разі, коли спір виник після смерті цього громадянина. Відповідне роз'яснення надавав Верховний Суд України у Постанові Пленуму від 28 березня 1972 року №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним».

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4, як на час пред'явлення позову, так і на час розгляду справи судом апеляційної інстанції жива, недієздатною не визнана та опікуна над нею не призначено, що унеможливлює розгляд питання щодо її недієздатності в межах даного спору, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача в цій частині.

Частиною першою статті 40 ЦК України встановлено, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною (частина друга статті 40 ЦК України).

Суд першої інстанції, в порушення положень частини другої статті 40 ЦК України, визначив у своєму рішенні, що ОСОБА_4 визнається недієздатною на час укладення оспорюваного договору, однак не встановив, день, з якого вона визнана недієздатною та порушив порядок розгляду зазначеного питання, у зв'язку із чим доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині заслуговують на увагу.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, в порушення норм ЦПК України, дійшов помилкового висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог позивача, який не мав правових підстав для звернення до суду з даним позовом, оскільки сторона оспорюваного договору жива, недієздатною не визнана та опікуна над нею не призначено, крім того, відсутній висновок експерта стосовно того, що ОСОБА_4 є недієздатною особою, що є обов'язковою умовою для визнання особи недієздатною

Колегія суддів зауважує на тому, що розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, суд повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи та вирішити спір у межах заявлених позовних вимог та зібраних у справі доказів.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався, не встановив дійсних обставин справи. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його, у зв'язку із чим доводи апеляційної інстанції відповідача по справі заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції, оскільки рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, допущенні судом першої інстанції порушення процесуального та матеріального права призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 14 жовтня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання громадянина недієздатним та про визнання договору дарування недійсним, треті особи - Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дацко Ярослав Олексійович, ОСОБА_4 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: