Справа № 502/921/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балана М.В.,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кілія справу за позовом

начальника відділу Кілійського бюро правової допомоги Ізмаїльського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3

до

ОСОБА_4, Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області

про

встановлення факту належності

та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача 04.06.2018 року звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_4 та Старотроянівської сільської ради Кілійського району про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини внаслідок смерті ОСОБА_5, померлої 04.07.2016 року. визнання за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 2,75 га, розташовану на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту на право правної власності на землю серії Р1 №497642, виданого 26.09.2001 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, яка померла 04.07.2016 року.

В обґрунтування викладених позовних вимог позивач зазначив, що 04.07.2016 року померла мати позивача ОСОБА_5, за життя вона склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла ОСОБА_4. Останній спадщину не прийняв. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області із заявою про прийняття спадщини. 20.11.2017 року нотаріус видала інформаційний лист № 703/01-16, у якому позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Навесні 2010 року позивач переїхав до своєї матері, яка проживала за адресою: с.Ст.Трояни, вул. татарбунарська, 146 щоб її доглядати. Через похилий вік та тяжку хворобу спадкодавець ОСОБА_5 була невзмозі самостійно проживати та вести господарство. Позивач провів поховання матері та поніс пов'язані з цим витрати, що підтверджується довідкою сільської ради та актом депутата. Позивач не звернувся до нотаріуса у встановлений для прийняття спадщини строк, оскільки вважав, що прийняв спадщину, оскільки мешкав з нею та доглядав її. Так, позивач змушений звенутись до суду для встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем та визнання за ним право на земельну ділянку, яка залишилась після ОСОБА_5.

Представник позивача належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак від неї на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить справу розглядати за її відсутності, а також зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої позов просить провести засідання без його участі.

Відповідач ОСОБА_6, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, за викликом суду в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав.

На підставі клопотання позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

04 липня 2016 року померла ОСОБА_5, про що 11.07.2016 року складено відповідний актовий запис №400, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 11.07.2016 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області серія І-ЖД №455943.

Відповідно до довідки, виданої 16 жовтня 2018 року Старотроянівською сільською радою Кілійського району ОСОБА_5, яка померла 04.07.2016 року проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з заповіту, посвідченого 17.07.2000 року секретарем Старотроянівської сільської ради Кілійського району за реєстровим №113, ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не знаходилося із чого б не складалося і загалі все те, що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_4.

Відповідно до заяви ОСОБА_4 від 21.06.2017 року, справжність підпису якого засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, йому відомо про відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 04.07.2016 року і залишила на його ім'я заповіт. Також він повідомив, що усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, спадщину не прийняв, на спадщину не претендую, звертатися до суду за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини не буде.

З свідоцтва про народження серії VI-УР № 1176809, виданого Старотроянівською сільською радою 20.05.1956 року вбачається, що ОСОБА_3 народився 25.03.1964 року, батьками якого зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_5.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Старотроянівської сільської ради Кілійського району 16.11.2017 року за №865 ОСОБА_3 дійсно проводив поховання матері ОСОБА_5, яка померла 04.07.20116 року . на день смерті матері вони постійно спільно проживали і вели спільне господарство.

В акті депутата Старотроянівської сільської ради від 18.08.2016 року зазначено, що ОСОБА_3 проживав з матір'ю на момент її смерті.

Також спільне проживання позивача з матір'ю підтверджується актом депутата Старотроянівської сільської ради виборчого округу № 12, де зазначено, що ОСОБА_3 на день смерті матері проживали спільно за адресою: вул. Татарбунарська, 146, с. Ст.Трояни. вони вели спільне господарство. Земельну ділянку площею 2,75 га, яка була у приватній власності померлої матері позивач обробляв самостійно. ОСОБА_3 дійсно справляв поховання матері, що підтверджують сусіди: ОСОБА_8, балабан ОСОБА_9, ОСОБА_10.

Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №497642, виданого Старотроянівською сільською Радою народних депутатів 26 вересня 2001 року на підставі рішення 16 сесії ХХІІІ скликання Старотроянівської сільської ради народних депутатів Кілійського району Одеської області від 11.04.2001 року за № 156/ХІ-ХХІІІ, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 2,75 га, розташованої на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З повідомлення №703/01-16 від 20.11.2017 року, виданого приватним нотаріусом ОСОБА_11 Кілійського районного нотаріального округу Одеської області вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що позивачем не було подано заяви про прийняття спадщини Також нотаріус зазначила, що станом на 20.11.2017 року спадкова справа після померлої 04.07.2016 року ОСОБА_5 не заведена.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності з ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст.. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно інформації наданої приватним нотаріусом ОСОБА_11 25.10.2018 року за № 520/01-16 після смерті ОСОБА_12, яка померла 04.07.2016 року спадкова справа не заводилась, в передбачений законом термін ніхто не звертався.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з пунктом «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України вказано, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до положень частини третьої ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявляв про відмову від неї.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши письмові докази, надані позивачем, враховуючи наведені норми цивільного законодавства, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем ОСОБА_5 та визнання права власності на земельну ділянку, площею 2,75 га, що розташована на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району, після померлої 04.07.2016 року ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.16, 316, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1225, 1233, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 10,11, 60, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1 разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, яка померла 04.07.2016 року в селі Старі Трояни, Кілійського району, Одеської області.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 2,75 га, розташовану на території Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії РІ №497642, виданого 26.09.2001 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 04.07.2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Одеської області.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_13