Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року м. Словянськ Єд. унік. № 243/11449/17

Провадження № 2/243/513/2018

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Старовецького В.І.,

за участю секретаря судового засідання Каліух К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі з компенсацією втрати частини заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

18 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі з компенсацією втрати частини заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював у відповідача з 24 липня 1987 року по 01 червня 2001 року. При звільненні позивача з підприємства відповідач був зобов'язаний провести із ним повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи скуртним фінансовим становищем, у зв'язку із чим на час звільнення ОСОБА_1 з підприємства заборгованість відповідача по заробітній платі складала 304,35 грн ., згідно довідки № 01-23/549 від 29 листопада 2017 року, яка нарахована відповідачем без відповідної індексації та компенсації.

Крім того, вважає, що з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 02 червня 2001 року по 13 листопада 2017 року в розмірі 29 632,28 грн. та моральну шкоду, у звязку з незаконними діями відповідача, порушенням його трудових прав, які привели до втрати налагоджених і нормальних життєвих звязків, в розмірі 3 000 грн. Просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з ВАТ «Содовий завод» заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду.

Позивач ОСОБА_1, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, але до зали судових засідань не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути позов за його відсутності.(а.с.15)

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Содовий завод» про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але в судове засідання не з'явився. Суду надано заяву ліквідатора ОСОБА_3, відповідно до якої вона просить розглянути справу без участі представника ВАТ «Содовий завод». Позовні вимоги не визнає, зазначила, що справу про банкрутство ВАТ «Содовий завод» порушено згідно ухвали Донецького господарського суду № 5/174Б від 03 січня 2001 року, постановою цього ж суду відкрита ліквідаційна процедура з 09 квітня 2003 року. В 2014 році на сайті Міністерства юстиції України та Вищого Господарського суду України були

зареєстровані оголошення про продаж майна цілісного майнового комплексу ВАТ

«Содовий завод», тобто проведені торги по майну, однак через відсутність набувача торги визнані такими що не відбулися. Будь-яке збільшення суми у ліквідаційної процедури по справі № 5/174Б про банкрутство ВАТ «Содовий завод» в частині застосування КЗпП України та інших нормативно-правових актів прийнятих до набрання чинності Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не можуть суперечити вищевказаному Закону України (ч. 2 ст.23 розділу VII Прикінцевих положень Закону № 2343-ХІІ від 14 травня 1992 року, ч. 1 ст. 38 Закону № 4212-VI від 22 жовтня 2011 року «у банкрута не виникають ніяких додаткових зобовязань»).

Тому ВАТ «Содовий завод» не може визнавати індексації, компенсації та інші додаткові вимоги крім основних заборгованостей по заробітній платі, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури рахується за даними бухгалтерського обліку.

Ліквідатор за законом не може збільшити реєстр кредиторів, які з моменту затвердження господарським судом не змінюються. Будь-які зміни сум у ліквідаційній процедурі не передбачені. На підставі викладеного, крім дійсної заробітної плати всі інші вимоги ВАТ «Содовий завод», який знаходиться в ліквідаційній процедурі, не визнає за законом.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 дійсно працював у ВАТ «Содовий завод» в період часу з 24 липня 1987 року по 01 червня 2001 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії БТ-ІІ № 3050403 від 23 липня 1987 року (а.с.6-9).

При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був.

Відповідно до довідки ВАТ «Содовий завод» заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 станом на 28 листопада 2017 року становить 304, 35 грн.(а.с.10)

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не ріже двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені уст.116 КЗпП України.

Зі змісту ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Оскільки відповідачем не було проведено розрахунку з позивачем та не виплачено належну йому заробітну плату, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу щодо

стягнення з відповідача заборгованості з заробітної плати в сумі 304, 35 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці.

Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ "Оплата праці" указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Про неможливість здійснити розрахунок з позивачем ОСОБА_1 підприємство вказує на відсутність коштів та відкриття Ліквідаційної процедури по справі з приводу банкрутства підприємства на підставі Постанови Донецького Господарського суду від 04 вересня 2003 року.

За положеннями ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань щодо сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, податків і зборів.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що дія мораторію не поширюється на вимоги колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З урахуванням вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з підприємства середній заробіток за час затримки з 02 червня 2001 року по 13 листопада 2017 року.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що закінчення строку виплати заробітної плати (ст. 115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою його виплати. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»: «Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення».

Тому з підприємства - ВАТ «Содовий завод» на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку.

Позивач ОСОБА_1 в своїй позовній заяві просить стягнути середній заробіток за період з 02 червня 2001 року по 13 листопада 2017 року, що за 5-ти денним робочим тижнем складає 4156 днів.

Відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі

змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348) середньоденний заробіток позивача складає 7,13 грн., зазначена сума визначена з урахуванням довідки відповідача № 01-23/549а від 29 листопада 2017 року, в якій зазначено, що його середньомісячна заробітна плата за останні два місяці роботи складала 28,54 грн.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин).

Відповідно до довідки ВАТ «Содовий завод» № 01-23/549а від 29 листопада 2017 року позивачем на даному підприємстві відпрацьовано за два останніх місяця роботи у травні 2001 року 32,8 годин, у квітні 2001 року 32,8 годин. Отже, середньоденний заробіток позивача склав: 28,54/32,8= 0,87*8,2 год.=7,13 грн.

Отже, розрахунок суми середнього заробітку за весь час затримки виплати складає 29632,28 грн., з розрахунку: 7,13 грн. (середньоденна заробітна плата) х 4156 (робочих днів)= 29632,28 грн.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку підлягають задоволенню повністю.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн., суд виходить з наступного.

В своїх позовній заяві позивач зазначає, що порушення відповідачем трудових прав позивача привели до втрати його налагоджених і нормальних життєвих звязків, через що він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Через провину відповідача він не міг своєчасно і в повному обсязі оплачувати необхідні платежі, податки і збори, передбачені законодавством, нести витрати по утриманню житлового будинку, в якому він мешкає, а також належним чином харчуватись і вдягатись, утримувати свою сімю тощо. Внаслідок чого він став нервованим, роздратованим та пригніченим, стан його здоров'я погіршився, в тому числі через тривалий час порушення відповідачем його законних прав і інтересів.

На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 500 грн. При цьому, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та враховує зазначені позивачем обставини.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Виходячи з цього, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог зі сторін на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.4,12,13,43,78,81,82,89, 141,241,259,263-265, 268 ЦПК України, ст. ст.117,237-1 КЗпП України,ст. 23 ЦК України,Законом України "Про оплату праці",Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату

праці",Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", звязку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року, Законом України "Про судовий збір", суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Содовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі з компенсацією втрати частини заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 Акціонерного Товариства «Содовий завод», яке розташоване за адресою: 84100 Донецька область, м. Словянськ, вул. Світлодарська, б. 91, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість по заробітній платі в розмірі 304 (триста чотири) грн. 35 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 червня 2001 року по 13 листопада 2017 року в розмірі 29 632 (двадцять девять тисяч шістсот тридцять дві) грн.28 коп., моральну шкоду в розмірі 500 (пятсот) грн., а всього 30 436 (тридцять тисяч чотириста тридцять шість) грн. 63 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 Акціонерного Товариства «Содовий завод», яке розташоване за адресою: 84100 Донецька область, м. Словянськ, вул. Світлодарськая, б. 91, , судовий збір на користь держави у розмірі 596,00 грн.,отримувач коштів ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Судові витрати у розмірі 44,00 грн. віднести на рахунок держави.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, у звязку з відсутністю підстав.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_4