Провадження № 2/317/526/2018
Справа № 317/415/18

13 вересня 2018 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Сакояна Д.І.
при секретарі судового засідання Шевейко Ю.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів та просить стягнути з відповідача на його користь суму коштів у розмірі 185607,25 грн. та судові витрати.
У судове засідання зявились позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, які позов підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справі відповідач ОСОБА_3 до суду повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.
У звязку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29.04.2009 р. по справі № 2-173/2009 з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг за розпискою у розмірі 77000,00 грн., що еквівалентно 10000,00 доларам США на день ухвалення рішення, а також судові витрати.

При цьому судом встановлено та не потребує доведення у даній справі, що між позивачем та відповідачем 27.12.2006 р. було укладено договір позики на суму 10000,00 доларів США, на підтвердження чого ОСОБА_3 видав ОСОБА_1 розписку від 27.12.2006 р., де терміну повернення грошей зазначено не було.

Також судом встановлено, що 13.08.2008 р. позивач направив за адресою реєстрації відповідача додаткову вимогу про повернення боргу до 25 серпня 2008 року, що підтверджується повідомленням про відправлення цінного листа № 943 від 13.08.2008 р.

Як видно з постанови державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4, виконавчий лист № 2-173/2009 щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 77515,00 грн. повернуто 04.10.2016 р. стягувачеві у звязку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення.

У частині пятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобовязання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином, за прострочення виконання зобовязань законодавством визначена відповідальність боржника, що дає позивачу право на стягнення коштів відповідно до ст. 625 ЦК України.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, а саме не повернув позику як станом на 25.08.2008 р., так і на час звернення позивача до суду. Таким чином, зобовязання є простроченим з 26.08.2008 р. тож 3 проценти річних мають розраховуватись саме із вказаної дати.

Таким чином, вірним є наступний розрахунок 3-х процентів річних:

77000,00 грн. (сума заборгованості) / 100 х 3 / 365 х 3459 (кількість днів прострочення за період з 26.08.2008 р. до 13.02.2018 р.) = 21891,21 грн.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат, суд виходить з наступного.

Оскільки грошове зобовязання у гривні у відповідача перед позивачем виникло лише з набранням рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29.04.2009 р. законної сили 24.02.2010 р., а до цього у відповідача існувало зобовязання, яке він мав виконати у доларах США, то інфляційні нарахування можливі лише з 24.02.2010 р.

Позивач визначив кінцевою датою нарахування інфляційних втрат 31.12.2017 р.

Таким чином, вірним є наступний розрахунок інфляційних нарахувань:

77000,00 грн. х 2,54 (сукупний індекс інфляції за період з березня 2010 року до грудня 2017 року включно) 77000,00 грн. = 118580,00 грн.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (69104, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (70441, Запорізька область, Запорізький район, с. Біленьке, вул. Гвардійська, буд. 73, РНОКПП НОМЕР_2) про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 21891 грн. 21 коп., а також інфляційні втрати у розмірі 118580 грн. 00 коп., а разом 140471 грн. 21 коп. (сто сорок тисяч чотириста сімдесят одна грн. 21 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1404 грн. 72 коп. (одна тисяча чотириста чотири грн. 72 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Повне рішення суду складено 14.09.2018 р.

Суддя Д.І. Сакоян