Ухвала

Іменем України

17 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 183/2582/16-ц

провадження № 61-41636ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2018 року у складі судді Майної Г. Є., та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року у складі суддів Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В., у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії та бездіяльність державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заінтересована особа - ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою, в якій просив: визнати дії, бездіяльність державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хрол В. М. (далі - державний виконавець) неправомірними; визнати акти від 29 вересня 2017 року та від 13 лютого 2018 року, складені державним виконавцем Хрол В. М. ВП № 53853746 - неправомірними (незаконними) та постановити окрему ухвалу в зв'язку з порушенням законодавства та виявлених недоліків в діяльності державного виконавця Хрол В. М. та направити до органів досудового розслідування; всі витрати, пов'язані із розглядом скарги покласти на Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Скарга мотивована тим, що 28 квітня 2017 року державним виконавцем Хрол В. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 53853746) з виконання виконавчого листа у справі № 183/2582/16, виданого 29 березня 2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 851,59 грн у відшкодування майнової шкоди, 400,00 грн витрат з проведення автотоварознавчого дослідження та 3 295,24 грн судових витрат, а всього на суму 6 546,83 грн, та зобов'язано боржника подати декларацію про доходи, майно і попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (зазначену постанову отримано 25 травня 2017 року). 26 лютого 2018 року в залі судових засідань державний виконавець надала суду інформацію стосовно вищезазначеного виконавчого провадження, а саме, що 29 вересня 2017 року нею здійснено вихід до зареєстрованого місця проживання боржника, однак 29 вересня 2017 року вчинити зазначену виконавчу дію не виявилось можливим, оскільки помешкання за адресою: АДРЕСА_1 зачинене та його власник відсутній, про що складено відповідний акт та повторно 13 лютого 2018 року здійснено вихід до зареєстрованого місця проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 про що складено відповідний акт в присутності боржника ОСОБА_5 та понятих, яким встановлено, що майно, на яке може бути звернуто стягнення, відсутнє.

Про перевірку майнового стану боржника ОСОБА_4 дізнався лише 26 лютого 2018 року, жодних документів виконавчого провадження з цього приводу він, як сторона виконавчого провадження, не отримував і взагалі вважає зазначені акти сфальсифікованими та такими, що не відповідають дійсності.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року, скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Хрол В. М. щодо невиконання вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 53853746 у частині не направлення на адресу стягувача всіх документів виконавчого провадження, а саме актів від 29 вересня 2017 року та від 13 лютого 2018 року. У задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

У частині задоволених вимог скарги щодо визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ХролВ. М. щодо невиконання вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 53853746 у частині не направлення на адресу стягувача всіх документів виконавчого провадження, а саме актів від 29 вересня 2017 року та від 13 лютого 2018 року, рішення судів мотивовані тим, що державним виконавцем не було надано належних доказів в підтвердження направлення на адресу стягувача указаних актів та проведення перевірки майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження, що передбачено частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження».

При відмові у задоволенні частини вимог скарги суди вказали, що: заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фальсифікації актів від 29 вересня 2017 року та від 13 лютого 2018 року, якими встановлено відсутність майна боржника та проведення виконавчих дій без виклику стягувача; відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено рішення підлягають лише витрати, які є документально підтвердженими та безпосередньо пов'язаними із реалізацією особою права на захист шляхом звернення до суду. При цьому, сторона, яка заявляє до відшкодування ці витрати, зобов'язана довести належними та допустимими доказами обґрунтованість цих витрат, зокрема їх розмір. Заявником не надано жодного доказу в обґрунтування компенсації витрат, пов'язаних з відривом від звичайних робіт на час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції.

26 липня 2018 року ОСОБА_4 звернувся через засоби поштового зв'язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2018 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. На виконання ухвали Верховного Суду від 15 серпня 2018 року особою, яка подала касаційну скаргу, ці недоліки було усунуто.

Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що державним виконавцем не було надано жодної постанови про вчинення виконавчих дій та прийняття рішення, стосовно перевірки майнового стану боржника за місцем реєстрації (проживання). Суд першої інстанції відмовив в огляді доказів за місцем проживання боржника. Матеріали автоматизованої системи виконавчого провадження не містять доказів того, що державним виконавцем вчинено всі передбачені законом дії щодо примусового виконання рішення суду у строки, передбачені законом. Доказом, який підтверджує судові витрати с безпосередня участь в судових засіданнях заявника ОСОБА_4, який не працює і є пенсіонером.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням того, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду скарги ОСОБА_4 дії та бездіяльність державного виконавця не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії та бездіяльність державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, заінтересована особа - ОСОБА_5.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель