Провадження № 22-ц/780/3192/18 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 4 20.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Лівінського С.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне майно подружжя, -

встановив:

У провадженні Києво-Святошинського суду Київської області перебуває справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне майно подружжя.

24 травня 2018 року представник позивача звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 травня 2018 року заяву задоволено. Накладено арешт на житловий будинок загальною площею 295,1 кв.м., який розташований на земельній ділянці за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кадастровий номер земельної ділянки № НОМЕР_1 загальною площею 0,18 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне майно подружжя, а саме: просила визнати спільним майном подружжя житловий будинок загальною площею 295,1 кв.м., який розташований на земельній ділянці за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кадастровий номер земельної ділянки № НОМЕР_1 загальною площею 0,18 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та здійснити поділ даного спільного майна подружжя.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 120852895 від 17.04.2018 року вбачається, що вищезазначене майно належить відповідачу на праві власності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним.

Відповідно до п. 4 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Суд першої інстанції постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову виходив з того, що невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову по даній справі. Слід зазначити, що майно, на яке було накладено арешт, є предметом спору по даній справі, а тому суд задовольняючи заяву про забезпечення позову дійшов обґрунтованого висновку.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права і процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.

Таким чином оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ст. 268, 383 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 травня 2018 року- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Лівінський С.В.

Матвієнко Ю.О.