АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 664/2069/17-ц Головуючий в І інстанції: Савчак С.П. Номер провадження: 22-ц/791/198/18 Доповідач: Вейтас І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів: ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6, на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 листопада 2017 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків,

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2017 року ОСОБА_6 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є непрацездатною особою похилого віку та має двох дочок - ОСОБА_7, ОСОБА_8. Позивач вказувала, що проживає одна та єдиним її доходом є пенсія, розмір якої не забезпечує їй необхідного мінімуму для проживання, тому просила суд сягнути на її користь з дочок відповідачів по справі аліменти на її утримання з кожної у розмірі ? частини від доходу щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб від дня предявлення позову і довічно.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 27 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6, в апеляційній скарзі вказує, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позову про стягнення аліментів, оскільки доньки позивача самоусунулися від обовязку утримувати свою матір, яка в звязку з хворобою потребує матеріальної допомоги. Посилаючись на те, що судом не зясовано всіх обставин справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_7 ОСОБА_9, вказує, що позивач не надала суду доказів , які б свідчили про те, що вона потребує з боку дітей матеріальної допомоги і тому судом правильно відмовлено в задоволенні позову. Просить рішення суд залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 8, 9 ч.1 розд. XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Херсонської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 3 жовтня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача ОСОБА_7, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_10 народилася 07.04.1948 року та на момент звернення до суду з позовом їй виповнилось 69 років.

За довідкою Управління ПФУ в Цюрупинському районі Херсонської області від 15.02.2017 року № 780/02, ОСОБА_10 отримує пенсію за віком, розмір, якої з 01.09.2016 року складав 1759,03 грн., щомісячно.

За листом Олешківського обєднаного управління ПФУ Херсонської області з 01.10.2017 року ОСОБА_10 буде отримувати щомісячно пенсію у розмірі 3470,01 грн.

Згідно довідки ЛКК № 225 від 24.02.2017 року КЗ «Олешківський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_6 хворіє на цукровий діабет ІІ типу, тяжкий перебіг, декомпресований, ампутація правої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини стегна, ішемічна хвороба серця, виразкова хвороба шлунку, хронічний панкреатит, жировий гепатоз. Потребує постійного медикаментозного лікування.

З матеріалів справи слідує, що відповідачі у справі ОСОБА_7, ОСОБА_8 є дочками позивача ОСОБА_6.

ОСОБА_6 зареєстрована та проживає в одній квартирі з дочкою ОСОБА_8, має у спільній частковій власності з ОСОБА_7Є нерухоме майно квартиру в якій зареєстрована та проживає ОСОБА_7 з сім`єю.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення аліментів, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, що вона потребувала матеріальної допомоги від дітей, тобто отримуваний нею дохід не покривав понесених нею витрат для нормального функціонування (проживання), в тому числі і на лікування. Доказів того, що вона взагалі несла витрати на своє лікування в певному розмірі з часу її захворювання за власний рахунок не надано. Вимог про стягнення з відповідачів коштів на додаткові витрати викликаних тяжкою хворобою матері не заявлено, доказів понесення таких додаткових витрат або розмір цих додаткових витрат, яких вона має понести не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Відповідно до ст. 201 СК України визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків.

Слід зазначити, що моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначив, що сам факт непрацездатності матері не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суд першої інстанції правильно при постановленні рішення зважив на розмір такого державного утримання і поставив його у залежність із прожитковим мінімумом.

Судом правильно було проаналізовано, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум для осіб, які втратили працезданість становить з 01.01.2017 року - 1247 грн., з 01.05.2017 року - 1312 грн., з 01.12.2017 року 1373 грн.

З 01.10.2017 року розмір пенсії, яку отримує ОСОБА_6 становить 3470,01 грн., що перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб на дату винесення рішення на 2158,01 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу .

Судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів правильно встановлено, що ОСОБА_6 не доведено, що вона потребує матеріальної допомоги від дітей, позивачем не надано доказів того, що вона взагалі несла витрати на своє лікування в певному розмірі з часу її захворювання за власний рахунок не надано.

Крім того, під час розгляду справи відповідач ОСОБА_8 доводила, що саме вона здійснювала витрати на лікування матері повязане з ампутацією правої нижньої кінцівки в лютому 2017 році.

Придбання інсулінів та інші ліки, які використовуються для лікування діабету, відповідно до законодавства України повністю фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Вимог про стягнення з відповідачів коштів на додаткові витрати викликаних хворобою матері позивачем не заявлено, доказів понесення таких додаткових витрат або розмір цих додаткових витрат, яких вона має понести позивач суду не надавала.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують. Апеляційна скарга не містить посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки рішення суду постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, досліджених в судовому засіданні.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Цюрупинськогорайонного суду Херсонської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 січня 2018 року

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: А.Г.Колісниченко

ОСОБА_3