Справа № 182/7312/16-ц
Провадження № 2/0182/54/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.01.2018 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, посилаючись на наступне.

03.07.2011 року померла її мати ОСОБА_5. До дня смерті вона була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично проживала в належному їй будинку по вул.Вишнева (до перейменування - Красіна), буд.13 в с.Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області. Після смерті матері залишилось спадкове майно у вигляді:

- земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5300 га, кадастровий номер :04:009:0626, що розташована на території Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія І-ДП № 122014, виданого Нікопольською райдержадміністрацією 03.03.2003 року;

- майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Горького в Нікопольському районі Дніпропетровської області, вартістю частки в розмірі 10 256 гривень 52 коп., або 0,166 відсотків пайового фонду, який належав померлій на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, серії ДП № 217 від 07.11.2005 року.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений 10.08.2006 року приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий № 5176, згідно якого належну їй земельну ділянку, площею 2,53 га, розташовану на території Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, та майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Горького в Нікопольському районі Дніпропетровської області на випадок своєї смерті заповіла їй. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Вона є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері. Спадкоємцями першої черги спадкування після смерті матері, крім неї, залишились її рідна сестра ОСОБА_2, її рідний брат ОСОБА_3 та її рідний племінник (син її рідного брата ОСОБА_7, померлого 07.02.2012 року) ОСОБА_4. Останні роки свого життя, а саме з весни 2009 року, мати тяжко хворіла та вже не вставала з ліжка. Вона забрала мати до себе та повністю взяла на себе обов'язки щодо її утримання, надання допомоги матері, яка перебувала в безпорадному стані. Хоча реєстрація місця проживання матері залишалась за адресою: вул.Кірова, буд.35 в с.Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області, але постійним фактичним місцем її проживання з весни 2009 року став належний їй будинок № 13 по вул.Вишнева (до перейменування - Красіна) в с. Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області. Таким чином, на день смерті матері, тобто на час відкриття спадщини, вона постійно фактично мешкала разом з нею за адресою: вул.Вишнева (до перейменування - Красіна), буд.13 в с.Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області. Це підтверджується ОСОБА_8, складеним її сусідами ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та затвердженим Покровською сільською радою 21.12.2016 року. Зважаючи на цю обставину, вона вважала, що спадщина прийнята нею шляхом постійного проживання з померлою на час відкриття спадщини. Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою реєстрації спадкодавця. Адже, відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. П.23 Пленуму також передбачає, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини вона не заявила про свою відмову від спадщини, а отже, згідно з ч.3 ст.1286 Цивільного кодексу України, вона як спадкоємець за заповітом вважається такою, що прийняла спадщину. З цієї причини вона також не зверталася в шестимісячний строк з дня смерті матері до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. До того ж в цей період часу у неї сталися тяжкі життєві обставини, через які вона не мала можливості звернутися до нотаріальної контори в 6-й місячний строк з часу відкриття спадщини. 17.07.2011 року її син ОСОБА_11 потрапив в ДТП, в результаті якого отримав ушкодження та двічі пробув на лікуванні з 17.07.2011 року по 29.09.2011 року та з 05.06.2012 року по 08.06.2012 року, що потягнуло постійний догляд за сином з її боку та величезні фінансові витрати. Це підтверджується Довідками 1-ї Нікопольської міської лікарні № 40 та № 45, епікризом з історії хвороби № 1153, індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 127. 27.01.2012 року вона була госпіталізована в хірургічне відділення Нікопольської ЦРЛ, де пробула на лікуванні до 07.02.2012 року, що підтверджується виписним епікризом № 437. Виписана вона була достроково з лікарні у звязку з тим, що 07.02.2012 року помер її рідний брат ОСОБА_7, що стало для неї ще одним тяжким ударом. У звязку з вищезазначеним, нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 листом від 08.10.2014 року за № 2502/02-14 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 та рекомендовано для вирішення цього питання звернутися до Нікопольського міськрайонного суду. В зв»язку з чим звернулась до суду.

В судовому засіданні позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала. Суду пояснила, що вона претендує лише на те, що їй заповіла її мама, їй не потрібне чуже, в неї свого вистачає.

Відповідачка ОСОБА_2 проти задоволення позову не заперечувала. Суду пояснила, що вона теж не претендує на те, що заповіла сестрі їх мати. Волю матері вона поважає.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні, яке відбулось 13.09.2017 року, проти задоволення позову заперечував, вважає, що має право на частку в тому майні, яке його мати заповіла сестрі, хоча від матері також успадкував багато майна. В судове засідання, яке відбулось 11.01.2018 року, відповідач не прибув, про день та час розгляду справи по суті був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив.

З огляду на те, що справа перебуває в провадженні суду тривалий час, відповідач вже висловив свою думку стосовно позову, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутність відповідача ОСОБА_7

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено в судовому засіданні, 03.07.2011 року померла мати позивачки ОСОБА_5 (а.с.4, 47-48) До дня смерті вона була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично проживала в належному позивачці будинку по вул.Вишнева (до перейменування - Красіна), буд.13 в с.Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с.12). Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно у вигляді:

- земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5300 га, кадастровий номер :04:009:0626, що розташована на території Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія І-ДП № 122014, виданого Нікопольською райдержадміністрацією 03.03.2003 року;

- майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Горького в Нікопольському районі Дніпропетровської області, вартістю частки в розмірі 10 256 гривень 52 коп., або 0,166 відсотків пайового фонду, який належав померлій на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, серії ДП № 217 від 07.11.2005 року.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений 10.08.2006 року приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий № 5176, згідно якого належну їй земельну ділянку, площею 2,53 га, розташовану на території Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, та майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Горького в Нікопольському районі Дніпропетровської області на випадок своєї смерті заповіла позивачці (а.с.6-7). Спадкоємцями першої черги спадкування після смерті матері, крім позивачки, залишились її рідна сестра ОСОБА_2, її рідний брат ОСОБА_7 та її рідний племінник (син її рідного брата ОСОБА_7, померлого 07.02.2012 року) ОСОБА_4 Останні роки свого життя, а саме з весни 2009 року, спадкодавиця тяжко хворіла та вже не вставала з ліжка. Позивачка забрала мати до себе та повністю взяла на себе обов'язки щодо її утримання, надання допомоги тощо. Хоча реєстрація місця проживання спадкодавиці залишалась за адресою: вул.Кірова, буд.35 в с.Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області, постійним фактичним місцем її проживання з весни 2009 року став належний позивачці будинок № 13 по вул.Вишнева (до перейменування - Красіна) в с.Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області. Таким чином, на день смерті спадкодавиці, тобто на час відкриття спадщини, позивачка фактично мешкала разом з нею за адресою: вул.Вишнева (до перейменування - Красіна), буд.13 в с.Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області. Через юридичну необізнаність позивачка вважала, що спадщина прийнята нею шляхом постійного проживання з померлою на час відкриття спадщини, що є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину. Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини позивачка не заявила про свою відмову від спадщини і також не зверталася в шестимісячний строк з дня смерті матері до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Оскільки, в цей період часу у позивачки сталися тяжкі життєві обставини, через які вона не мала можливості звернутися до нотаріальної контори в 6-й місячний строк з часу відкриття спадщини. 17.07.2011 року її син ОСОБА_11 потрапив в ДТП, в результаті якого отримав серйозні ушкодження та тривалий час був на лікуванні, що потягнуло постійний догляд за сином з боку позивачки та величезні фінансові витрати (а.с.19-24). 07.02.2012 року помер рідний брат позивачки ОСОБА_7, що також стало для неї ще одним тяжким ударом. При зверненні до нотаріуса Першої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 листом від 08.10.2014 року за № 2502/02-14 позивачці й було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 та рекомендовано для вирішення цього питання звернутися до Нікопольського міськрайонного суду (а.с.5).

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8, допитані в судовому засіданні, пояснили, що не є родичами сторін по справі, оскільки в них в селі пів села ОСОБА_8. Вони є сусідами і добре знають родини сторін по справі. Спадкодавиця, дійсно проживала з позивачкою більше 5 років, бо відповідач по справі син померлої, який проживав разом зі спадкодавицею, пиячив і за матір»ю не доглядав зовсім. Тому позивачка забрала маму до себе і доглядала її разом із своєю сестрою. А відповідач взагалі не має морального права претендувати а будь-яку спадщину, бо те, що він повернувся до рідного села, - заслуга позивачки, яка за свої власні гроші витягла брата з Півночі, де його покинула на призволяще без засобів до існування його колишня дружина. Позивачка навіть закон порушила заради брата, щоб витягти того з Росії. А він тепер віддячує їй, як віддячив своїй матері, яка віддала йому свій будинок та землю, хоча він на це взагалі не заслуговував. А позивачка всі роки після смерті матері не жила, а виживала, бо постійно доглядала та ховала когось із своїх рідних. А на днях поховала й сина.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Встановити факт постійного проживання Пи роговської ОСОБА_13 разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 в будинку № 13 по вул.Вишнева (Красіна) в с.Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області на час відкриття спадщини - 03.07.2011 року .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5300 га, кадастровий номер :04:009:0626, розташовану на території Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, померлої 03.07.2011 року.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Горького в Нікопольському районі Дніпропетровської області, вартістю частки в розмірі 10 256 гривень 52 коп., або 0,166 відсотків пайового фонду, у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, померлої 03.07.2011 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області (м.Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_14