Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 182/5140/15-ц

провадження № 61-39249 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

представник позивача - ОСОБА_4;

відповідач - комунальний вищий навчальний заклад «Нікопольський медичний коледж»;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Тихомирова І. В. від 26 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П., від 05 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Нікопольського медичного училища, правонаступником якого є комунальний вищий навчальний заклад «Нікопольський медичний коледж» (далі - КВНЗ «Нікопольський медичний коледж») про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 вересня 2009 року вона працювала на посаді заступника директора по навчальній роботі Нікопольського медичного училища. Наказом № 116-к від 22 червня 2015 року її було звільнено з 08 червня 2015 року за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації, а саме відсутності вищої медичної освіти, що перешкоджає продовженню роботи на посаді заступника директора з навчальної роботи. Наказом № 117-к від 22 червня 2015 року було внесено зміни до наказу № 116-к від 22 червня 2015 року в частині дати її звільнення та зазначено дату її звільнення - 22 червня 2015 року.

Позивачка вважала, що наявність вищої медичної освіти не є обов'язковою умовою для виконання нею посадових обов'язків заступника директора з навчальної роботи Нікопольського медичного училища. Вона забезпечувала своєчасне складання розкладу занять, у тому числі на 2012-2013 та на 2014-2015 роки. Складені розклади затверджувалися директором училища і забезпечили повне виконання вимог навчальних планів та програм. Всі зміни у розкладі занять погоджувалися директором медичного училища, а тому не можуть вважатися неналежним виконанням покладених на неї трудових обов'язків. Вивчення студентами дисциплін відбувалося на підставі навчальних планів медичного училища, які затверджено директором Нікопольського медичного училища і які відповідали міністерському примірному плану. Таким чином, її звільнення відбулося з надуманих підстав, є незаконним та зумовлено особистим неприязним відношенням до неї нового директора медичного училища. Також посилалася на порушення частини третьої статті 184 КЗпП України, так як вона є одинокою матір'ю, а тому її не можна було звільняти.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_3 просила суд скасувати накази № 116-к від 22 червня 2015 року та № 117-к від 22 червня 2015 року про її звільнення, поновити її на роботі та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Крім того, просила суд стягнути з відповідача на її користь спричинену незаконними діями відповідача моральну шкоду, яку вона оцінила у розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» про звільнення ОСОБА_3 у зв'язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації (відсутністю вищої медичної освіти), які перешкоджають продовженню виконання роботи на посаді заступника директора з навчальної роботи за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України № 116-к від 22 червня 2015 року. Визнано незаконним та скасовано наказ КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» про внесення змін до пункту 1 сторінки 10 наказу № 116-к від 22 червня 2015 року, а саме зміни дати звільнення ОСОБА_3, заступника директора з навчальної роботи з 08 червня 2015 року на 22 червня 2015 року. Поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника директора з навчальної роботи КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» з 22 червня 2015 року. Стягнуто з КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 183 604 грн 92 коп., без урахуванням податків, які підлягають стягненню, та моральну шкоду у розмірі 500 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі на посаді заступника директора з навчальної роботи КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» з 22 червня 2015 року та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 5 162 грн 91 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для скасування оспорюваних наказів про її звільнення та поновлення на роботі, оскільки зазначені в наказі про звільнення обставини не містять конкретних фактів неналежного виконання позивачкою своїх трудових обов'язків саме через відсутність у неї вищої медичної освіти, а є, по суті, загальною оцінкою її роботи на посаді заступника директора медичного училища з навчальної роботи. Крім того, позивачка не могла бути звільнена з роботи за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України через відсутність у неї документа про освіту, передбаченого кваліфікаційними вимогами, оскільки роботодавцеві було достеменно відомо про відсутність у неї вищої медичної освіти при прийнятті її на роботу 01 вересня 2009 року.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3залишено без задоволення, а апеляційну скаргу КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» задоволено. Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що підставою для звільнення позивачки стала її недостатня кваліфікація займаній посаді, яка проявилося у недоліках допущених нею при організації навчального процесу в учбовому закладі протягом тривалого періоду часу внаслідок відсутності у неї спеціальної медичної освіти та досвіду роботи у вищих медичних навчальних закладах, що доведено у тому числі довідками перевірки у Нікопольському медичному училищі. Отже, звільнення позивачки було проведено роботодавцем на законних підставах.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, рішення районного суду в частині розміру середнього заробітку та моральної шкоди змінити, задовольнивши її позов у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що вимоги щодо наявності вищої медичної освіти як на час призначення її на посаду заступника директора медичного училища, так і на теперішній час законодавством не передбачено. Натомість статтею 25 КЗпП України визначено, що при укладенні трудового договору забороняється вимагати від осіб, які поступають на роботу, документи, подання яких не передбачено законодавством. Крім того, при призначені на посаду її кандидатура була погоджена головним управлінням охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації, що підтверджується листом від 25 березня 2010 року за № 13-1381/0/29-10. Таким чином, висновок апеляційного суду про те, що на посаді заступника директора з навчальної роботи має бути особа із вищою медичною освітою є помилковим. Також апеляційним судом не було встановлено фактичні дані, які б підтверджували, що внаслідок недостатньої кваліфікації через відсутність спеціальної медичної освіти, позивачка не може належно виконувати покладені на неї трудові обов'язки. Зазначене є обов'язковою умовою для застосування пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України.

Крім того, апеляційним судом до спірних правовідносин не застосовано вимоги частини третьої статті 184 КЗпП України, згідно з якою звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Позивачка є матір'ю неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого виховує та утримує сама, що підтверджується рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року про розірвання шлюбу. Таким чином, звільнення позивачки як жінки, яка сама виховує та утримує дитину віком до чотирнадцяти років, заборонено чинним законодавством.

Також є незаконним та таким, що підлягає змінні рішення районного суду в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки судом першої інстанції не враховано положення пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Крім того, стягнутий судом першої інстанції розмір моральної шкоди не відповідає глибині душевних страждань позивачки. Достатній розмір компенсації на відшкодування моральної шкоди вважала 10 тис. грн.

У вересні 2018 року КВНЗ «Нікопольський медичний коледж» подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3, в якому зазначало, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Наслідком недостатньої освіти позивачки у медичній галузі стали чисельні систематичні порушення у її роботі за тривалий період часу, які виявлені за результатами відповідних перевірок. Такі порушення тягнуть за собою нескоординовану, непрофесійну роботу усього навчального закладу. Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не було застосовано до спірних правовідносин положення частини третьої статті 184 КЗпП України також не заслуговують на увагу, оскільки позивачка не є одинокою матір'ю. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що одинока мати - це жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Розлучені мати чи батько, у одного з яких залишилася на утриманні діти, не можуть бути віднесені до категорії одиноких, оскільки після розлучення подружжя й надалі повинно виконувати свій обов'язок щодо утримання та виховання спільних дітей і той з ким залишилася неповнолітня дитина, має право на стягнення аліментів, що свідчить про утримання дитини обома батьками.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, щоОСОБА_3 відповідно до наказу № 272-к від 01 вересня 2009 року прийнята на роботу до Нікопольського медичного училища на посаду заступника директора з навчальної роботи з 01 вересня 2009 року. Того ж дня ОСОБА_3 була ознайомлена з посадовою інструкцією заступника директора з навчальної роботи.

Наказом директора Нікопольського медичного училища № 289-у від 22 вересня 2009 року змінено прізвище заступника директора з навчальної роботи Нікопольського медичного училища на ОСОБА_3 у зв'язку з одруженням.

Головне управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації 25 березня 2010 року за № 13-1381/0/29-10 погодило кандидатуру ОСОБА_3 на посаду заступника директора з навчальної роботи Нікопольського медичного училища.

Наказом директора Нікопольського медичного училища від 13 березня 2015 року № 66-од внесено зміни до посадових та робочих інструкції, у тому числі і до посадової інструкції заступника директора з навчальної роботи.

Рішенням атестаційної комісії головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 20 квітня 2012 року ОСОБА_3 присвоєно кваліфікаційну категорію «Спеціаліст вищої категорії».

Директором Нікопольського медичного училища ОСОБА_5 08 квітня 2015 року видано наказ № 93-од, за яким створено комісію зі складу працівників Нікопольського медичного училища для здійснення внутрішнього контролю, у тому числі і заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_3

Комісією у складі ОСОБА_6, ОСОБА_7 складено акт перевірки документації інспектора з кадрів Нікопольського медичного училища від 17 квітня 2015 року, у пункті 2 якого зазначається, що під час вивчення особових справ працівників Нікопольського медичного училища щодо відповідності вищої освіти займаній посаді виявлені порушення, а саме: ОСОБА_3 працює на посаді заступника директора з навчальної роботи в Нікопольському медичному училищі з 01 вересня 2009 року, згідно з посадовою інструкцією заступник директора з навчальної роботи повинна мати вищу медичну освіту та стаж роботи у вищих медичних навчальних закладах І-ІІ рівня акредитації на момент прийняття на посаду не менше п'яти років. Проте ОСОБА_3 у 2002 році закінчила Херсонський державний педагогічний університет, згідно з трудовою книжкою з 2002 по 2009 рік мала стаж педагогічної роботи вчителем у школі та викладачем інформатики в Нікопольському педагогічному училищі. Згідно висновку комісії ОСОБА_3 не відповідає займаній посаді та встановленій посадовій інструкції за кваліфікаційним вимогам, оскільки не має вищої медичної освіти та не мала стажу роботи в медичному навчальному закладі не менше п'яти років на день прийняття її на роботу.

08 травня 2015 року комісією у складі ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 було складено акт перевірки документації заступника директора з навчальної роботи Нікопольського медичного училища ОСОБА_3

На погоджуючись із зазначеним у акті порушеннями, ОСОБА_3 на ім'я директора медичного училища 12 травня 2015 року надала свої пояснення.

22 травня 2015 року директор Нікопольського медичного училища звернувся до голови профспілкового комітету Нікопольського медичного училища про надання згоди на звільнення ОСОБА_3 за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України через виявлену невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації.

Протоколом засідання профспілкового комітету Нікопольського медичного училища від 26 травня 2015 року № 32 ухвалено рішення про надання згоди на звільнення заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_3 за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України через виявлену невідповідність займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації.

Наказом директора Нікопольського медичного училища від 22 червня 2015 року № 116-к ОСОБА_3 було звільнено із займаної посади заступника директора з навчальної роботи Нікопольського медичного училища за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації (відсутністю вищої медичної освіти), які перешкоджають продовженню виконання роботи з 08 червня 2015 року.

Наказом директора Нікопольського медичного училища від 22 червня 2015 року № 117-к було внесено зміни до наказу від 22 червня 2015 року № 116-к про дату звільнення ОСОБА_3 з 08 червня 2015 року на 22 червня 2015 року.

Згідно з наказом від 22 червня 2015 року № 116-к підставою для звільнення є допущені грубі порушення заступником директора з навчальної роботи Нікопольського медичного училища, а саме: порушення пунктів 2.1, 2.8, 2.9, 2.10, 2.12, 2.15, 2.16 розділу 2, пункту 5.1 розділу 5 посадової інструкції заступника директора з навчальної роботи, викладені в акті від 08 травня 2015 року. Обґрунтовано наказ про звільнення тим, що: у ході роботи комісії був виявлений факт невідповідності кваліфікації заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_3 кваліфікаційним вимогам, встановленим розділом 6 Посадової інструкції заступника директора з навчальної роботи. Згідно цієї посадової інструкції обіймати посаду заступника директора з навчальної роботи має право особа виключно за наявності вищої медичної освіти та стажу педагогічної роботи у вищих медичних навчальних закладах не менше п'яти років (до дня прийняття на посаду (акт від 17 квітня 2015 року). Згідно диплому серії НОМЕР_1, виданого 26 червня 2002 року ОСОБА_3 Херсонським державним педагогічним університетом, остання отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Педагогіка та методика середньої освіти. Математика. Інформатика» та здобула кваліфікацію «вчитель математики та інформатики». Допущені ОСОБА_3 грубі порушення трудової дисципліни (пункти 2.1, 2.8., 2.9., 2.10., 2.12, 2.15., 2.16 розділу 2 та пункт 5.1 розділу 5 Посадової інструкції заступника директора з навчальної роботи), про які йдеться в акті від 17 квітня 2015 року та 08 травня 2015 року є наслідком відсутності у ОСОБА_3 спеціальних знань (вищої медичної освіти), необхідних для якісного виконання посадових обов'язків. За відсутності необхідного кваліфікаційного рівня (вищої медичної освіти) та врахувавши пункт 6 Посадової інструкції заступника директора Нікопольського медичного училища з навчальної роботи, ОСОБА_3 було звільнено за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України.

Скасовуючи рішення районного суду про задоволення позову через недоведеність факту невиконання ОСОБА_3 своїх функціональних обов'язків, та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд у порушення вимог частини першої статті 367, статті 382 ЦПК України взагалі не дав оцінки доводам ОСОБА_3, про що також є посилання в рішенні районного суду щодо застосування частини третьої статті 184 КЗпП України.

Відповідно до частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179 КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Визначення «одинокої матері» наведено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та пункті 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки.

Так, згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Оскільки пункт 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки визначає одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька, факт утримання (аліменти) значення не має.

Отже, апеляційному суду слід визначитись з тим, що одинокою матір'ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у установленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (у тому числі і розлучена жінка, яка сама виховує дитину).

Пред'являючи позов і даючи пояснення в ході розгляду справи, ОСОБА_3 посилалася на те, що вона є матір'ю неповнолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого виховує та утримує сама, що підтверджується рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2012 року про розірвання шлюбу, довідкою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Малахіт-Н» від 03 листопада 2016 року, довідкою з дитячого садка від 02 листопада 2016 року, довідкою відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року № 2217.

У зв'язку з наведеним оскаржувану постанову апеляційного суду не можна вважати законною й обґрунтованою.

Отже, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати фактичні обставини, давати оцінку (іншу оцінку) доказам.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк