Справа № 468/1150/18-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14.09.2018 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря судового засідання Рижньової О.В., судового розпорядника ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу № 468/1150/18-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначила, що є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину. У вказаному житлі зареєстрована відповідач дочка позивача, але з 1997 року відповідач не проживає в квартирі позивача, а проживає за іншою адресою, місце знаходження якої позивачу невідоме, але з реєстрації за вказаною адресою не знята.

Посилаючись на те, що відповідач з 1997 року без поважних причин не проживає в будинку, що їй належить, позивач просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач до суду не зявився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. До суду не надійшло відзиву на позов.

З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не зявився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача, показання свідків ОСОБА_4, яка вказала, що відповідач більше 16 років не проживає в квартирі позивача та виїхала на інше місце проживання та ОСОБА_5, який вказав, що відповідач більше 10 років не проживає в квартирі позивача, дослідивши наявні у справі матеріали (світлокопію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.12.2015 року; довідку Доброкриничанської сільської ради від 15.08.2018 року №651-1/04-13; акт від 16.08.2018 року, свідоцтво про право власності на житло від 22.03.2005 року; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка отримана позивачем у власність в порядку спадкування.

Відповідач ОСОБА_3 не є співвласником даного житла та зареєстрована у вказаній квартирі, але більше десяти років у вказаному житлі не проживає, та з реєстрації за даною адресою відповідач не знялася.

Вказані обставини обмежують право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому нерухомістю.

Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідача житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачем договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі) та такі факти позивачем заперечуються і відсутні будь-які дані про досягнення між сторонами домовленостей по всім істотним умовам договору найму житла (предмет, строк, плата).

Згідно з ч. 1 ст. 311 та ст. 391 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України.

Згідно з вимогами ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 та з моменту її реєстрації у вказаному житлі вона набула право користування ним. Але більше десяти років відповідач не реалізовує своє право користування вказаним житлом і на даний час фактично проживає за іншою адресою, та будь-яких правочинів стосовно володіння та користування будинком позивача відповідач не укладала, тому реєстрація відповідача у будинку позивача неправомірно обмежує її правомочності по користуванню та розпорядженню належним їй майном.

У звязку з наведеним відповідач підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

Відповідач: ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий).

Повне судове рішення складене 14.09.2018 року.

Суддя: