Справа № 462/5967/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 жовтня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Обертас Н.М.

за участю позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Позов обґрунтовує тим, що 31 серпня 2016 року слідчим СВ Буського ВП Камянка-Буського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №70000005 від 23 листопада 2012 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2018 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4, скасовано ухвалу Буського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року, а постанову слідчого СВ Буського ВП Камянка-Буського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №70000005 від 23 листопада 2012 року, скасовано. Вказує, що у зазначеному кримінальному провадженні є двоє потерпілих, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 На його думку, слідчий Кость Х.І. вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 364 КК України, оскільки вбачає в її діях зловживання владою, службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої власної вигоди для самої себе всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_4 Вважає, що внаслідок незаконних та протиправних дій слідчого Кость Х.І. та шестирічної бездіяльності органу досудового розслідування, довготривалого очікування на справедливе покарання злочинців, йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає в нервовому стресі, переживаннях, порушенні режиму сну. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 25 000 грн.

З огляду на наведене, просить стягнути з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27 вересня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. Визначено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу п'ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу - п'ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення (а.с. 6, 7).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що зазначені в позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 8 ст. 178 у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, ненадходження клопотань та відзиву від відповідача, відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належить й відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1176 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд встановив, що ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, ухвалу Буського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2016 року скасовано, скаргу ОСОБА_4 задоволено, а постанову слідчого СВ Буського ВП Камянка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000005 від 23 листопада 2012 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, скасовано (а.с. 4).

Зі змісту вищезазначеного судового рішення вбачається, що зі скаргою до суду на постанову слідчого СВ Буського ВП Камянка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження зверталась ОСОБА_4, а мотивами скасування даної постанови суд зазначив передчасність закриття кримінального провадження через неповноту досудового розслідування, в тому числі, через те, що в ході досудового розслідування не було проведено допиту заявника ОСОБА_4, та, в разі необхідності, не визначено її статус потерпілої відповідно до ст. 55 КПК України.

При цьому, в даному рішенні суду відсутні будь-які відомості про позивача ОСОБА_2, зокрема, не зазначено його причетність чи процесуальний статус в кримінальному провадженні №0000005 від 23 листопада 2012 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

На підтвердження статусу потерпілого в кримінальному провадженні №0000005 від 23 листопада 2012 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, позивач надав лист-відповідь СУ ГУМВС України у Львівській області №2/0-36 від 18 червня 2015 року (а.с.3). Однак, даним листом позивачу надається відповідь на його звернення, повідомляється про стан досудового розслідування одночасно в трьох різних кримінальних провадженнях та не конкретизується його процесуальний статус в кожному з них, з огляду на що вказаний доказ не може достовірно свідчити про наявність в позивача ОСОБА_2 статусу потерпілого в кримінальному провадженні №0000005 станом на дату закриття кримінального провадження слідчим СВ Буського ВП Камянка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3

Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що у вказаному кримінальному провадженні позивач був визнаний потерпілим суду не надано.

Позивач пов'язує заподіяння йому зазначеної у позовній заяві моральної шкоди із тим, що, на його думку, слідчий Кость Х.І. вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 364 КК України, оскільки вбачає в її діях зловживання владою, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам ОСОБА_4 Вважає, що протиправні дії/ бездіяльність слідчого СВ Буського ВП Камянка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 підтверджується її процесуальним рішенням про закриття кримінального провадження, яке в подальшому скасоване апеляційним судом Львівської області.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження вищевказаних обставин та документально не підтверджено вчинення органами досудового розслідування відносно нього протиправних дій, внаслідок яких йому завдано шкоди, а та обставина, що процесуальне рішення слідчого СВ Буського ВП Камянка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження в подальшому скасовано судом не може бути безумовною підставою для визнання його позовних вимог обґрунтованими. Реалізація ОСОБА_4 свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні ст. 1176 ЦК України, оскільки не підтверджує порушення прав позивача.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому шкоди діями відповідача. За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

В позові ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз