РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року

м. Рівне

Справа № 562/59/18

Провадження № 22-ц/4815/29/18

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів:- Бондаренко Н. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - ОСОБА_4

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 березня 2018 року у складі судді Мички І.М., ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області об 11 год. 00 хв.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом ОСОБА_4 про стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем мав місце договір позики, за яким відповідач отримав у борг кошти в сумі 43 800,00 грн., на день позики еквівалентні 5475,00 доларів США з терміном повернення до 22.06.2011 року на підтвердження чого ним була написана власноручна розписка. Рішенням Рівненського міського суду від 04.10.2012 року по справі №17115/7346/12 з відповідача була стягнута сума боргу та 3% річних за період до ухвалення рішення суду; після перегляду в апеляційному порядку вказане рішення набрало законної сили 07.11.2017 року. Кошти були сплаченні 13.07.2017 року в сумі 50 421,65 грн. на рахунок Здолбунівського районного відділу ДВС, проте фактично на день повернення коштів сума у розмірі 43 800,00 грн. не відповідала 5475,00 доларам США, а склала 1 690 доларів США. У зв'язку з наведеним, просила суд стягнути з відповідача на свою користь різницю між сумою коштів, встановленою у зобов'язанні в іноземній валюті, та сумою коштів на день сплати, - 3784,58 доларів США, що становить 98 060, 74 грн.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 березня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 98 060,74 гривень, які на день фактичного повернення боргу 13.07.2017 року відповідали сумі 3784 ,58 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 3 723 гривні, а також судовий збір в сумі 980,62 гривні.

Рішення суду першої інстанції мотивовано передбаченим законом обов'язком виконання свого зобов'язання особою належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставин справи, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про стягнення курсової різниці між доларом США та гривнею станом на 22 жовтня 2010 року та 13 липня 2017 року. Стверджує, що кошти в сумі 43 800 грн. були стягнуті з відповідача на користь позивача на підставі рішення Рівненського міського суду від 04.10.2012р. по справі № 1715/7346/12, яке набрало законної сили після ухвали від 07.11.2012р., а не від 07.12.2017р.. Додає, що при розгляді вказаної справи, як судом першої, так і судом апеляційної інстанції було встановлено, що позика мала місце не в доларах США, а в гривнях в сумі 43 800 грн. Зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні правомірно послався на рішення Рівненського міського суду та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області у справі № 1715/7346/12 та ст. 625 ЦК України, проте безпідставно зробив висновок про стягнення курсової різниці за договором позики, який був вчинений у гривні. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивачка ОСОБА_3 вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, у зв'язку з чим її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2010 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивачка надала в борг відповідачу грошові кошти в сумі 43 800,00 грн., на день позики еквівалентні 5475,00 доларам США з терміном повернення до 22 червня 2011 року. На підтвердження отримання коштів відповідачем була написана власноручна розписка.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04.10.2012 року по справі №17115/7346/12 з ОСОБА_4 була стягнута сума боргу 43 800 грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов"язання в сумі 1 314 грн за період до ухвалення рішення суду. Після апеляційного перегляду рішення суду набрало законної сили 07 листопада 2017 року. Даним рішенням встановлено, що предметом договору позики була сума у гривнях.

В добровільному порядку відповідачем рішення не було виконано.

У примусовому порядку кошти в сумі 50 421,65 грн. були сплачені 13.07.2017 року на рахунок Здолбунівського районного відділу ДВС, що стверджується квитанцією №5 філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк». Зазначена сума складається з коштів, стягнутих за трьома виконавчими листами від 27.11.2012 року та виконавчого збору.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 обґрунтовувала свої вимоги тим, що на час повернення коштів сума у розмірі 43 800,00 грн. не відповідала 5475,00 доларам США, як це було на момент позички, а склала 1690 доларів США, а тому курсова різниця за вказаний період, а саме: 3784,58 доларів США, яка станом на 13.07.2017 року складає 98 060, 74 грн., повинна були повернута їй відповідачем.

Місцевий суд, задовольняючи позов, вірно встановив фактичні обставини справи, проте помилково до висновку про задоволення позову та стягнення курсової різниці від суми позики.

Так, згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Згідно ч.2 ст. 533 ЦК України встановлює, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії розписки від 22.10.2012 року, ОСОБА_4 отримав у борг від ОСОБА_3 43 800,00 гривень, що в еквіваленті на той час становило 5475 доларів США (а.с. 9).

Судом встановлено, що позика була вчинена у національній валюті - гривні.

Дана обставина також підтверджується і рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04.10.2012р. по справі № 1715/7346/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, в якому суд зазначив: «Сукупністю досліджених у справі доказів, які неоспорені відповідачем та визнаються судом достовірними, встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір позики, згідно з яким ОСОБА_4 отримав у борг від ОСОБА_3 43 800 грн., які зобов'язувався повернути до 22 червня 2011 року, про що була складена розписка» (а.с. 10-11).

За положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача 98 060, 74 грн., зазначив, що саме на таку суму він зазнав збитків, оскільки на день позики 43 800 гривень складало 5 475 дол. США, а на день повернення 3 784,58 дол. США.

Суд першої інстанції, задаовольняючи позов, прийшов до висновку про законність позовних вимог.

Проте, погодитися з указаними висновками апеляційний суд не може, з огляду на наступне.

Так, згідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому, згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації(плати) від боржника за користуванняостаннім утримуваними грошовими коштами, належними до сплатикредиторові.

Таким чином, сума, яка є курсовою різницею між 5 475 дол. США та 3 784,58 дол. США. не можуть вважатися мірою відповідальності боржника за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції попри правильне встановлення обставин справи, а також посилання на вищезгадані рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04.10.2012р. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 07.11.2012р. , все ж помилково прийшов до висновку про стягнення курсової різниці за період між вчиненням зобов'язання та його виконанням.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з наведеним, з позивачки ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 підлягає до стягнення судовий збір, сплачений ним за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі 1471,50 грн. (а.с. 66).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 березня 2018 року скасувати.

У задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму сплаченого ним судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 471 (одна тисяча чотириста сімдесят одна) гривня 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Шимків С. С.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.