печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І.В.,

при секретарі - Чепізі Є.І.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Тузової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення заборгованості за депозитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила суд стягнути з відповідача стягнути з відповідача нараховані відсотки, згідно з умовами договору № SAMDN9066 від 02 серпня 2013 року, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання і втрати від інфляції у загальному розмірі 180 871, 62 грн та судові витрати 1 807, 72 грн, посилаючись на те, що розпоряджатися своїми грошовими коштами, розміщеними у банку, вона отримала можливість лише 31 січня 2018 року. Тобто від 12 серпня 2015 року по 31 січня 2018 року кошти перебували у відповідача і продовжували діяти умови депозитного договору. Відтак позивач просила суд стягнути суму нараховану за ставкою 18 % річних, 3 % річних та суму інфляційних збитків від суми депозитного вкладу.

22 травня 2018 року позовну заяву залишено без руху, з підстав невідповідності вимогам ст. ст. 175-177 ЦПК України /а. с. 29-30/.

Ухвалою судді від 11 червня 2018 року у справі відкрито провадження для розгляду справи у порядку загального позовного провадження, після усунення заявником недоліків /а. с. 37-38/.

Від відповідача 11 липня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, та на який позивачем подано відповідь /а. с. 50-54, 63-65/.

03 липня 2018 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача /а. с. 63-65/.

Ухвалою від 03 вересня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті /а. с. 89/.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи, викладені у відзиві.

Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

02 серпня 2013 року сторонами у відділенні, що розташоване в АР Крим м. Сімферополь, був укладений договір №SAMDN9066 (вклад «Стандарт» на 12 місяців). За умовами даного депозитного договору позивач повинна внести суму вкладу в розмірі 162.000 грн., а банк відкриває їй особовий рахунок № НОМЕР_2. Також визначено, що вклад оформлюється на строк 366 днів по 02 серпня 2014 року включно і на суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 18% річних. Пункт 1 депозитного договору передбачає поповнення банківського вкладу. Загальна сума поповнення протягом кожного календарного місяця не повинна перевищувати суму, яка встановлена банком. Платіжним дорученням № від 02 серпня 2013 року позивач перерахувала на відкритий їй рахунок грошові кошти в розмірі 162 000 грн. В цей же день банк отримав ці кошти. Протягом дії договору позивачем були внесені додаткові грошові кошти на свій рахунок.

22 липня 2014 року позивач направила цінним листом до АТ КБ «ПриватБанк» письмову заяву, в якій зазначала, що не бажає продовжувати термін дії договору, а тому просить повернути грошові кошти за депозитним договором. У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути вкладнику депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору - 03 серпня 2014 року, проте кошти позивачу повернуті не були, тим самим банк порушив свої грошові зобов'язання. Такі обставини змусили позивача звернутися за захистом свого порушення майнового права до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2015 року скасовано: стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти за депозитним договором №SAMDN9066 від 02 серпня 2013 року у загальному розмірі 370 163, 66 грн, які складаються з суми вкладу та 18 % річних за період з 02 серпня 2013 року по 07 липня 2014 року у розмірі 214 059, 66 грн, 18 % за період з 08 липня 2014 року по 12 серпня 2015 року у розмірі 42 225 грн, 3 % річних за період з 03 серпня 2014 року по 12 серпня 2015 року у розмірі 5 779 грн та інфляційні втрати за період з серпня 2014 року по червень 2015 року у розмірі 108 100 грн /а. с. 12-17/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2015 року залишено без змін /а. с. 18-19/.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

У відповідності до частини першої ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга вказаної статті Кодексу).

Статтею 82 ЦПК України визначено випадки, у яких сторона звільняється від доказування обставин, на які посилається. Так, згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав, як встановлено частиною п'ятою ст. 1061 ЦК України.

Тобто проценти за депозитом нараховуються на суму вкладу до моменту фактичного повернення коштів та можуть бути стягнуті з банку.

У січні 2018 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у виконавчому провадженні № 48911562 виконано фактично.

Закінчення строку дії депозитного договору у разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. При цьому, згідно з частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Така правова позиція міститься у постанові № 6-2861цс15 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року.

Відповідно для розрахунку нарахованих відсотків за вкладом, який не був повернутий позивачеві після закінчення дії договору, слід застосовувати розмір, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу, а не 18 % річних, передбачених договором № SAMDN9066 від 02 серпня 2013 року.

Відповідно до Наказу № 07 від 05 січня 2014 року Про затвердження і введення з 06 січня 2004 року нової редакції типових бланків договорів по слугам для фізичних осіб, яким встановлено відсоткову ставку по депозитних фізичних осіб у національній та іноземній валюті «до запитання» з 06 січня 2014 року у розмірі 0,1 % річних. Згідно з протоколом комітету управління активами і пасивами банку від 25 квітня 2017 року, відповідно до якого з 04 травня 2017 року, була змінена відсоткова ставка по депозитах фізичних осіб у національній та іноземній валюті та встановлена для депозитів «до запитання» у розмірі 0,01 % річних.

Таким чином, за період з 13 серпня 2015 року по 03 квітня 2017 року відсотки розраховуються за ставкою 1 %, тобто 214 059, 66 грн (сума вкладу та відсотків) х 1 % річних х 599 днів : 365 днів = 3 512, 92 грн.

За період з 04 квітня 2017 року по 30 січня 2018 року - за ставкою 0,01 % річних, тобто 214 059, 66 грн х 0,01 % х 301 днів : 365 днів = 17, 65 грн.

Відповідно, загальна сума відсотків, яка підлягає сплаті вкладнику за період з 13 серпня 2015 року по 30 січня 2018 року складає 3 530, 57 грн.

За приписами частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», тому до них не можуть бути застосовані норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання.

Аналогічний правовий висновок висловлений у Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, згідно з яким ст. 625 ЦК України не застосовується при простроченні боржником виплати боргу, сума якого вже підтверджена рішенням суду.

Суд вважає слушними доводи у відзиві про те, що стягненню підлягають 3 % річних та інфляційні втрати за період з 13 серпня по 08 жовтня 2015 року, тобто з наступного дня після ухвалення рішення суду апеляційної інстанції по день, що передував відкриттю виконавчого провадження.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі пропорційному до задоволеної частини позову - 704, 80 грн.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст. ст. 3, 8, 21, 55, 129, 129-1 Конституції України,

ст. ст. 1-16, 625, 1060, 1061, 1070 Цивільного кодексу України,

ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення заборгованості за депозитним договором задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» () на користь ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) відсотки в розмірі 3 530 грн 57 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн 80 коп.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий І. В. Литвинова