Справа № 527/1749/18
провадження 2/527/755/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Левицької Т.В.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Глобинського районного суду Полтавської області цивільну справу № 527/1749/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування боргу,-

ВСТАНОВИВ:

03.09.2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_4 про витребування боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.08.2017 року між сторонами був укладений договір позички на суму 44400 грн. Одержання відповідачем зазначеної суми підтверджується власноручно написаними розписками. Відповідач в добровільному порядку борг не повертає. 14.08.2018 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист про повернення боргу, проте відповіді не отримано. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь 44400 гривень боргу та судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позов підтримали , посилаючись на підстави та обставини, вказані в ньому та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково на суму 20700 грн. Пояснив, що обидві розписки були написані ним одночасно, в один день, оскільки спочатку була написана розписка на 23700 грн, а потім , в звязку з вирахуванням вартості ноутбуку, він переписав розписку на 20700 гривень.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, обєктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

Згідно дослідженої в судовому засіданні розписки від 04.08.2017 року, ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 23700 гривень.

Крім того, в матеріалах справи міститься розписка без дати, згідно якої ОСОБА_4 взяв у борг гроші в сумі 20700 гривень у ОСОБА_2 в розстрочку. Виплата боргу з жовтня 2017 року.

Відповідачем ОСОБА_4 в судовому засіданні підтверджено факт власноручного написання ним розписок.

14.08.2018 року ОСОБА_2 було направлено на адресу ОСОБА_4 вимогу про сплату боргу в загальній сумі 44400 гривень, яка була отримана відповідачем 16.08.2018 року.

Взяті себе зобовязання за договорами позики позичальник ОСОБА_4 не виконав, позичені кошти позикодавцю у встановлений строк не повернув, на вимоги позивача про повернення коштів не реагує.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Згідно ч.1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст.1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч.2 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у 7-денний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, наявні в матеріалах справи розписки є доказами не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Таким чином, у позичальника ОСОБА_4 (відповідача) виник борг перед позикодавцем ОСОБА_2 (позивачем ) по поверненню позики в загальній сумі 44400 гривень.

Посилання відповідача ОСОБА_4 на той факт, що він отримав в борг кошти, згідно розписки, в сумі 20700 грн не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

ЦК України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в загальній сумі 704,80 гривень.

Ч.ч. 2, 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем ОСОБА_2 надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми понесених ним судових витрат, проте належних та допустимих доказів здійснення вказаних витрат не додано, в звязку з чим вказані витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15,16, 192, 526, 530, 1046-1050 Цивільного кодексу України, ст.ст.13, 80, 141, 76-81, 141, 223, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 44400 (сорок чотири тисячі чотириста) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Глобинський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт: КО 139360, рнокпп: НОМЕР_2);

Представник позивача: ОСОБА_3 (адреса робочого місця адвоката : Полтавська область, м. Глобине, вул. Виноградна, 13);

Відповідач: ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт: КН 745953, рнокпп: НОМЕР_1).

Суддя Т. В. Левицька