У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2018 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Придачук О.А. , розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

У вказаній заяві зазначає, що вона має намір звернутися до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, третя особа без самостійних вимог Ужгородська міська рада, про скасування державної реєстрації права власності та свідоцтва про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. М. Заньковецької, 15/77. Підставою для подачі позовної заяви є незаконна приватизація вказаної вище квартири. Зокрема, заявник зазначає, що 13.02.2017 року її мати, ОСОБА_4, як наймач квартири, звертається до керівника органу приватизації голови Ужгородської міської ради ОСОБА_5, із заявою про передачу в приватну спільну сумісну власність квартири, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької, 15/77. Крім наймача квартири заяву підписали як члени сім»ї ОСОБА_6 та ОСОБА_2, які в подальшому стали співвласниками вказаної квартири. Виконавчий комітет Ужгородської міської ради приймає рішення про задоволення заяви ОСОБА_4 і передачу зазначеної квартири у приватну спільну сумісну власність їй та членам її сім»ї ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Згідно вказаного вище рішення виконкомом Ужгородської міської ради було видано 23.02.2017 року свідоцтво про право власності на спірну квартиру, яке стало підставою для державної реєстрації права власності, проведеної державним реєстратором виконавчого комітету Ужгородської міської ради 31.05.2017 року. Із даною приватизацією заявник не згідна, оскільки має сумніви в тому, що наймач квартири, її мати ОСОБА_4 могла особисто підписати і подати вказану заяву, оскільки 13.02.2017 року вона фізично не могла цього зробити із-за важкої хвороби, внаслідок якої вона померла 12.03.2017 року. Уоім того, незрозумілим є яким чином ОСОБА_6 та ОСОБА_2 зареєстрували вищевказану квартиру, оскільки 16.03.2017 року заявник звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини, на що їй було надано Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі за № 47107149, а в подальшому 14.09.2017 року вищевказаним нотаріусом їй було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв»язку з тим, що у неї відсутні документи, які посвідчують право на майно, а саме свідоцтво про право приватної власності на квартиру, а також усно наголошено, що по системі взагалі не видно, що таке свідоцтво видавалося чи реєструвалося, у зв»язку з чим заявниці порекомендували звернутися до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом. А через деякий час заявник довідалася, що вищевказана квартира є зареєстрованою у травні місяці 2017 року, не враховуючи того, що її матір ОСОБА_8 померла 12.03.2017 року.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що їй стало відомо, що теперішні власники спірної квартири мають намір відчужити вказану квартиру третім особам, що ствердила голова ОСББ їхнього будинку, до якої зверталася ОСОБА_2 для надання консультації щодо продажу квартири, внаслідок чого існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення майбутньої позовної заяви. А тому просить суд накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької, 15/77.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 149,150 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обовязковості до виконання судових рішень, встановленої статтею 124 Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

З матеріалів позову вбачається, що між сторонами виник спір щодо реєстрації права власності та видачу свідоцтва про право власності на квартиру що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Заньковецької, 15/77.

Згідно ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

П. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, тощо.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом, щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання, або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову як обґрунтована підлягає до задоволення.

Враховуючи вищенаведене, виходячи з вимог ч. 1 ст. 149 ЦПК України, та з вимог ч. 1 ст. 150 ЦПК України, суд вважає, що клопотання позивача слід задовольнити та забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької, 15/77.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 158, 258, 260, 353, 354, 355 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької, 15/77.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом п»ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Також суд роз»яснює, що заявник повинна пред»явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову, в інакшому випадку заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви скасовуються судом.

Суддя: О.А. Придачук