Ухвала

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 643/6649/16-ц

провадження № 61-46028ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в якому з урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду та супутні витрати, що загалом становить 34 452,58 грн, а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в ніч з 13 на 14 січня 2016 року сталось залиття водою його квартири АДРЕСА_1, при цьому вода йшла з квартири АДРЕСА_2. Кожен з відповідачів має відношення до даної квартири - на ім'я одних квартира була зареєстрована на праві власності на момент залиття, інші мали реєстрацію місця проживання за вказаною адресою та проживали в квартирі без реєстрації. Завдані позивачу залиттям квартири збитки склали 27 001,60 грн. Крім того, позивач сплатив 800,00 грн за дослідження оцінювача. Виконання фотографій квартири після залиття та ксерокопій документів коштувало, відповідно 192,00 грн та 105,00 грн, послуги адвоката - 5 000,00 грн, судовий збір сплачено в сумі 1102,40 грн, вартість поштових відправлень відповідачам склала 356,58 грн. Завдану залиттям моральну шкоду позивач оцінив у 5 000,00 грн.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 04 квітня

2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 04 квітня

2018 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 навідшкодування матеріальної шкоди 27 001,60 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 навідшкодування моральної шкоди 1 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати за послуги спеціаліста-оцінювача у розмірі 800,00 грн - по 200,00 грн з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

17 жовтня 2018 року через засоби поштового зв'язку представник

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року та залишити в силі рішення Московського районного суду міста Харкова від 04 квітня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у справі № 643/6649/16-ц не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 176 200,00 грн (1762,00 грн х 100).

До касаційної скарги представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 додано клопотання, в якому заявник посилається на те, що у касаційній скарзі порушено питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Посилання заявника на пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є безпідставними.

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA,

№ 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскаржене судове рішення прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку про відмову відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило