Справа № 265/4802/18
Провадження № 2/265/1253/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 серпня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С.С.,

при секретарі Мамаєвій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що він є власником будинку АДРЕСА_1. У вказаному будинку до 2015 року проживав його син, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за вказаною адресою. З 2015 року ОСОБА_2 не проживає в його будинку, що підтверджується актом КСН «Азовстальський», проте залишається зареєстрованим в цьому будинку, у зв'язку з чим він вимушений сплачувати комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб, що ставить його у скрутне матеріальне становище та позбавляє можливості оформити субсидію. Оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживає в будинку з 2015 року, вважає, що він втратив право користування житловим приміщенням в даному будинку. Таким чином, реєстрація відповідача у належному йому будинку, не дозволяє йому розпоряджатися належною власністю на власний розсуд, чим порушуються його права, за захистом яких він вимушений звертатись до суду.

Просив суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в установленому законом порядку шляхом надіслання судових повісток рекомендованою поштою за місцем реєстрації та опублікуванням судових викликів на офіційному веб-сайті «Судова влада».

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 12 травня 1972 року (21/50 частин), дублікату договору дарування від 23 жовтня 1973 року, виданого 10 жовтня 1977 року (29/100 частин) та на підставі рішення народного суду Орджонікідзевського району місті Жданова від 07 вересня 1977 року (29/100 частин), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 від 29 травня 2018 року.

Згідно довідки, виданої головою КСН «Азовстальський» ОСОБА_3 № 158 від 05 червня 2018 року, в будинку № 9 по вулиці Брянській в місті Маріуполі зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 - власник, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 - дружина, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - син.

Згідно акту від 12 липня 2018 року, складеного головою КСН «Азовстальський» ОСОБА_3, за підписом сусідів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, фактично не проживає у АДРЕСА_1 з лютого 2015 року у зв'язку з виїздом за межі України.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання.

В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Приймаючи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_2, будучи зареєстрованим у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому понад трьох років, чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування даним житловим будинком.

Зокрема, у позовній заяві позивачем ОСОБА_1 не зазначено вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 сплаченого ним при подачі позову до суду судового збору в сумі 704,80 гривень, тому суд при ухваленні рішення не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 391, ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України , ст.ст. 12, 13, 81, 223, 259, 263-265, 280, 281, 285 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.С. Гноєвой