Справа № 583/3748/18
22 жовтня 2018 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Ярошенко Т.О.
за участю секретаря судового засідання Безрядіної О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки і піклування Грунської сільської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
14.09.2018 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником будинку за адресою вул. Грабовського, 6, с. Куземин, Охтирського району, Сумської області. В даному будинку зареєстровані позивачка, та відповідачка ОСОБА_3 з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 З 2012 року ОСОБА_2 з дитиною, хоч і зареєстровані, але фактично в зазначеному будинку не проживають, не сплачують комунальні платежі.
Позивачка вказує, що на даний час виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, в звязку з реєстрацією відповідачів у її будинку. Тому звернулася до суду з вказаним позовом, яким просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування будинком №6 по вул. Грабовського,6, с. Куземин, Охтирського району,Сумської області.
Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися. Представник позивачки подав заяву, якою просив справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримав повністю.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, будь-яких клопотань, відзиву на позовну заяву суду не надавали.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.
За таких обставин відповідно до положень ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до норм ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів.
Ухвалою суду від 28.09.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 22.10.2018 року з повідомленням сторін.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку за адресою вул. Грабовського,6, с. Куземин, Охтирського району, Сумської області на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 20 липня 1998 року (а.с.24).
Згідно довідки виконавчого комітету Грунської сільської ради № 788 від 07.09.2018 року, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, але фактично не проживають (а.с.18).
Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним.
Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до пункту 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сімї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним судом України у постановах від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16, 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що право позивачки порушено, оскільки реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_2 за даною адресою тягне додаткові витрати з боку позивачки по сплаті за комунальні послуги, вона позбавлена можливості оформити субсидію в опалювальний період, не має змоги розпоряджатися будинком в повній мірі. Встановлено також, що відповідачка не є власником будинку, і не є на даний час наймачем квартири, з 2012 року не проживає у вказаному будинку.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Згідно ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, встановлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої та частиною четвертою ст.71 цього Кодексу.
Згідно із ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом.
Статтею 72 ЖК України, встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Окрім того, відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
З огляду на встановлені обставини, аналізуючи докази та даючи їм оцінку, вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Вирішуючи позов в частині малолітньої доньки ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є дочкою ОСОБА_2 У спірному будинку вона прописана з матірю, що підтверджується довідками Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області від 28.08.2018 року №745, №746, від 07.09.2018 року за № 788, від 22.10.2018 року № 1140, однак не є членами сімї власника будинку та не проживають за вказаною адресою.
Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» , одним з правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки і піклування, є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням.
За таких обставин, суд вважає, що оскільки відповідачка ОСОБА_2 хоча і зареєстрована в спірному будинку, але більше року фактично проживає в іншому житлі, то і її малолітня донька ОСОБА_3 повинна проживати разом з нею саме там, де вона фактично проживає у відповідності до вимог чинного законодавства.
З огляду на встановлені обставини, аналізуючи докази та даючи їм оцінку, вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку,суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню повністю.
У звязку з задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову як інвалід першої групи, що підтверджується матеріалами справи, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 279, 280-289 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком №6 по вулиці Грабовського в с. Куземин Охтирського району, Сумської області.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення складено 22 жовтня 2018 року.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду ОСОБА_4