Справа № 345/3677/17
Провадження № 22-ц/4808/41/18
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю ОСОБА_2 та представника третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Копанківська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року під головуванням судді Юрчак Л.Б. в м. Калуш,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 у жовтні 2017 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Копанківська сільська рада про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1. Він користувався домоволодінням за вказаною адресою та використовував прилеглу земельну ділянку площею 0,116 га для власних цілей відповідно до її цільового призначення. Водночас, відповідач без погодження із позивачем почала перекопувати частину суміжної з їхніми земельними ділянками борозни, приблизною довжиною 2м, а також прикопала частину земельної ділянки ОСОБА_2, чим захопила її орієнтовно на 0,0007 га. ОСОБА_2 з даного приводу неодноразово звертався до Копанківської сільської ради, однак його звернення залишались без належного реагування. На підставі наведеного позивач просив суд зобов'язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0,116 га в АДРЕСА_1 шляхом відновлення межових знаків.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 14 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 на вказане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що не погоджується з таким рішенням суду першої інстанції і вважає його неправильним, оскільки судом невірно застосовані норми матеріального права.

Апелянт вказує на те, що він є власником земельної ділянки в силу закону, але своє право власності не оформив правовстановлюючим документом відповідно до вимог чинного з 01.01.2002 ЗК України, тому, що законодавство не передбачає будь-яких строків для оформлення даного фактичного набутого права власності на земельну ділянку.

Суд першої інстанції не надав оцінки доказам позивача щодо фактичних обмірів земельної ділянки та прийняв до уваги тільки обміри, проведені земельною комісією Копанківської сільської ради. Тоді як 26.02.2010 ГУ Держкомзему в Івано-Франківській області рекомендувало Копанківській сільській раді із врахуванням всіх помилок провести повторне визначення меж земельної ділянки.

Посилаючись на рішення Конституційного Суду України, ЗК України, ЗУ «Про власність», Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок», апелянт не погоджується з тим, що у нього відсутні правові підстави для звернення до суду за захистом права користування земельною ділянкою за відсутності на неї документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, оскільки рішення з цього приводу було визнано неконституційним.

В доповненні до апеляційної скарги апелянт вказує на те що, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції обставинах справи.

Вказує на те, що він є власником житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 Калуського р-ну, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Успадкувавши житловий будинок з господарськими спорудами він також перейняв право на користування земельною ділянкою загальною площею 0,116 га на якій знаходиться вказане будинковолодіння.

Доказом наявності в його користуванні земельної ділянки площею 0,116 га є обміри земельної ділянки сертифікованим інженером-землевпорядником від 06.10.2014 р. з геопроекцією.

ОСОБА_3 є суміжним з ним землекористувачем, яка самовільно змінила межі між їхніми земельними ділянками на її користь, що вочевидь порушує його цивільні права та інтереси. ОСОБА_3 на протязі 2009-2016 р.р. поступово долучила до своєї суміжної земельної ділянки приблизно 7 кв. м від його земельної ділянки.

Крім того, Копанківська сільська рада, її земельна комісія формально підійшла до вирішення його питання, яка підтверджується тим, що вирішуючи це питання, комісія провела тільки опис нової межі вважаючи її старою та давно встановленою межею їхніми нашими земельними ділянками, при цьому не зробила інших потрібних кроків для встановлення дійсної межі, яка існувала раніше.

Апелянт, зазначає, що суд при прийнятті свого рішення виходив виключно з доводів відповідача та третьої особи, не сприйняв жодних доводів та доказів з його боку, та не надав жодної правої оцінки тим основним обставинам, на які він посилався по справі, та які по суті доказують його право користування на земельну ділянку 0,116 га, та захоплення її частини ОСОБА_3 Суд помилково не взято до уваги ряд доказів про те, що земельна ділянка ОСОБА_3 під № 57-Ш-742 (первісною площею 0,11 га, чи 0,12 га) незаконно була збільшена аж до 0,25 га, адже документального підтвердження цьому немає. Земельна ділянка ОСОБА_2 (первісною площею 0,116 га) незаконно була зменшена до фактичної на даний момент 0,1085 га.

В суді не було отримано відповідей на ряд важливих питань ні від відповідача чи представника третьої особи, яка не надала жодної зрозумілої відповіді щодо розмірів земельних ділянок.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати і постановити нове, яким позов задовольнити.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про час і місце слухання справи та не повідомила апеляційний суд про причини неявки, тому справа слухалася без її участі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та сільського голови с. Копанки, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом після смерті його бабусі ОСОБА_4, яка за життя не оформила права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться спадковий будинок.

Відповідач ОСОБА_3 є суміжним землекористувачем на частині земельної ділянки з ОСОБА_2

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що він просить зобов'язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні земельною ділянкою для обслуговування спадкового житлового будинку загальною площею 0,116 га шляхом відновлення межових знаків та повернути самовільно зайняту земельну ділянку у зв'язку із самочинною зміною межового знаку. При цьому позивач покликається на постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.04.2016 (а.с.6-9, т.1), 06.05.2015 (а.с.10-13, т.1), 29.07.2015 (а.с. 14-17, т.1), 12.10.2016 (а.с. 18-21, т.1), якими на його думку встановлено, що із переходом до нього прав на спадкове майно, перейшло і право користування на земельну ділянку у розмірі 0,116 га.

Позивачем не надано суду доказів вважати, що земельна ділянка в АДРЕСА_1 належить йому на праві власності, відомостей про державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі ОСОБА_2 не надано.

Крім того, згідно рішень Копанківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 27.02.2017 за №375 та від 26.04.2017 за №395, ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку в розмірі 0,116 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд АДРЕСА_1, оскільки не представлені матеріали, що підтверджують площу земельної ділянки (а.с. 127, 128, т.1). Тобто, судом першої інстанції встановлено, що станом на даний час ОСОБА_2 користується тільки земельною ділянкою для обслуговування спадкового домогосподарства в АДРЕСА_1

Статтею 96 ЗК України встановлено, що землекористувачі зобов'язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у ст. ст. 103 - 109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов'язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

За змістом ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Дане положення відповідає Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, відповідно до якої власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України.

Правомочність користування майном означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Перешкоди в користуванні - це дії іншої особи щодо обмеження власника майна у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Із змісту пунктів 3,9, 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 за №376 вбачається, що місцезнаходження межових знаків підлягає прив'язці до пунктів державної геодезичної мережі. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним особою. Виконавцем згідно п.1.3 цієї Інструкції є юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником. Згідно п.4.3 Інструкції, відновлення меж земельної ділянки здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої документації із землеустрою.

Судом встановлено, що 23.10.2009 земельною комісією Копанківської сільської ради за заявою ОСОБА_2 встановлено та погоджено межові знаки в кінці городу з межівниками - сусідами: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в їхній присутності (а.с.40, 94, т.1).

Однак, рішенням Копанківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 10.04.2014 за №827 зазначений акт відмінено (а.с. 149, 192, т.1).

Відповідно до акту від 18.03.2011року земельна комісія Копанківської сільської ради встановила заміри земельної ділянки ОСОБА_2 в натурі, площа якої складає 10,85 ар. Із зазначеним актом ОСОБА_2 ознайомлений (а.с. 41, 95, т.1).

Інших доказів того, що за домогосподарством ОСОБА_2 чи спадкодавця ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 було обліковано земельну ділянку площею 0,116 га саме для обслуговування цього домоволодіння або даних про захоплення ОСОБА_3 будь-якої її частини, суду першої чи апеляційної інстанцій ОСОБА_2 не надав.

Сільський голова с. Копанки в засіданні апеляційного суду ствердила, що біля домогосподарства ОСОБА_2 згідно погосподарських книг за всі роки не було обліковано для обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0,116 га, а тільки зазначено загальну площу земельних ділянок, які були обліковані за ОСОБА_4 (спадкоємцем якої є ОСОБА_2.) розміром 0,39 га.

Також сільською радою не складалися акти про захоплення ОСОБА_3 частини земельної ділянки ОСОБА_2 і такі в матеріалах справи відсутні. Разом з тим, посилання апелянта на акт комісії від 07.10.2014 року (а.с. 43 т.1) щодо захоплення у нього частини земельної ділянки, не може братися до уваги, оскільки комісією рекомендовано повернути ОСОБА_2 частину захопленої у нього земельної ділянки площею 40 кв.м. іншою особою, а саме ОСОБА_6

Згідно акту, складеного комісією Копанківської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 02.12.2017 встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_2 відмежована від земельної ділянки ОСОБА_3 давно встановленою і залуженою борозною, на якій розташовані металеві колики у кількості 8 штук. Земельна комісія не виявила жодних перешкод, спричинених ОСОБА_3 у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою. Останній був попередньо письмово повідомлений про розгляд заяви та вирішення питання по суті, однак на місце розгляду заяви не з'явився (а.с.166, т.1).

Суд не взяв до уваги доводи ОСОБА_2 щодо недопустимості вказаного акту, викладені у його письмових запереченнях від 26.01.2018 (а.с.181, т.1), оскільки Земельним кодексом України та Інструкцією про встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, не передбачено можливості зобов'язання землекористувачів суміжних ділянок погоджувати межі земельних ділянок та не встановлені правові наслідки їхньої відмови від підписання акта. Такі дії не є наслідком відмови у встановленні меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Згідно вимог п.3.12 зазначеної Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення.

Згідно ст.ст. 106-107 ЗК України, а також п.4.2 зазначеної Інструкції, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки лише сприяння відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що будь-яких доказів здійснення відповідачем перешкод у праві користування земельною ділянкою та знищення межових знаків саме відповідачем, позивачем суду не представлено, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог. З такими доводами погоджується і суд апеляційної інстанції.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 жовтня 2018 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський