Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 755/8598/17-ц

провадження № 61-28784св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Асоціації українських банків - Дрозд Тамари Архипівна, на ухвалу апеляційного суду м. Києва в складі судді Пікуль А. А. від 29 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2, про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 25 червня 2014 року по справі №638/14 за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заява обґрунтована тим, що 25 червня 2014 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків ухвалено рішення, яким задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, стягнуто солідарно з боржника та поручителя кредитну заборгованість у розмірі 1 192 376 грн 71 коп. та третейський збір у розмірі 12 323 грн 77 коп.

Заявник ОСОБА_1 не погоджується з рішенням третейського суду, оскільки третейським судом ухвалено рішення у спорі, який не підвідомчий третейському суду з урахуванням положень пункту 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди», якою передбачено, що третейські суди можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських відносин, за винятком справ у спорах про захист прав споживачів, в даному випадку відносини, які виникли між сторонами спору стосуються виконання зобов'язань по договору споживчого кредиту, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, що є підставою для скасування рішення третейського суду. Також, заявник просить поновити строк для звернення до компетентного суду з заявою про скасування рішення третейського суду, оскільки рішення третейського суду вона особисто не отримала, і після направлення на адресу третейського суду заяви про надання копії рішення суду текст рішення отримано уповноваженим представником ОСОБА_2 19 травня 2017 року та передано заявнику для можливості подачі заяви про його скасування, тому є підстави вважати, що строк на оскарження рішення третейського суду пропущено заявником з поважних причин.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва в складі судді Савлук Т. В. від 15 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2, про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 25 червня 2014 року по справі №638/14 задоволено.

Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 25 червня 2014 року, яке ухвалено у справі №638/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

27 вересня 2017 року до апеляційного суду м. Києва надійшла цивільна справа з апеляційною скаргою Асоціації українських банків на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2, про скасування рішення третейського суду.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги Асоціації українських банків на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2, про скасування рішення третейського суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що Асоціація українських банків не є учасником справи за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2, про скасування рішення третейського суду. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що оскаржуваною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 серпня 2017 року вирішено питання про права та обов'язки Асоціації українських банків, у зв'язку із чим у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття апеляційної скарги Асоціації українських банків у даній справі.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представника Асоціації українських банків - Дрозд Т. А., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та направити справу до апеляційного суду для розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що у випадку, якщо судове рішення може вплинути на права і обов'язки особи, така особа може бути залучена до розгляду справи. На думку скаржника, скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків негативним чином впливає на ділову репутацію Асоціації українських банків, у зв'язку із чим остання має бути залучена до розгляду даної справи та має право на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 15 серпня 2017 року. Зазначено обставини, які, на думку скаржника, свідчать про неправильне вирішення справи судом першої інстанції.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 51 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, в разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 серпня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2, та скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 25 червня 2014 року по справі №638/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись із указаною ухвалою, Асоціація українських банків подала апеляційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 серпня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_1

Частиною 1 статті 292 ЦПК України у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги у справі, право апеляційного оскарження надано сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Апеляційним судом установлено, що згідно з вищевказаною заявою Асоціація українських банків не є учасником справи за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2, про скасування рішення третейського суду.

Асоціації українських банків не надано доказів того, що оскаржуваною ухвалою районний суд вирішив питання про її права та обов'язки.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» судам роз'яснено, що при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги.

Третейський суд це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та (або) юридичних осіб у порядку, встановленому Законом України «Про третейські суди» для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні, а також вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб встановлені Законом України «Про третейські суди».

Положенням статті 4 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої та другої статі 26 ЦПК України у відповідній редакції у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представника сторін та третіх осіб. У справах наказного та окремого провадження особами, які беруть участь у справі, є заявник, інші заінтересовані особи, їхні представники.

Форма і зміст заяви про скасування рішення третейського суду була визначена у статі 389-2 ЦПК України у відповідній редакції.

Згідно частини другої статті 389-2 ЦПК України у відповідній редакції у заяві мають бути зазначені: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування особи, яка подає заяву, а також ім'я (найменування) її представника, якщо заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження; ім'я найменування учасників третейського розгляду, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження; найменування та склад третейського суду, який прийняв рішення; відомості про рішення третейського суду, яке оскаржується, а саме: номер справи, дата і місце прийняття рішення, предмет спору, зміст резолютивної частини рішення; дата отримання особою, яка звертається із заявою, рішення третейського суду, яке оскаржується; підстави для оскарження і скасування рішення третейського суду; зміст вимог особи, яка подає заяву; перелік документів та інших матеріалів, що додаються до заяви.

В силу своїх повноважень та компетенції третейський суд, який розглянув справу, не може виступати учасником цивільного процесу при розгляді справ, пов'язаних з оскарженням рішення третейського суду, а в силу положень частини другої статті 389-2 ЦПК України у відповідній редакції у змісті поданої до суду заяви про скасування рішення третейського суду вимагається лише зазначення відомостей про найменування та склад третейського суду, який прийняв рішення.

Установивши, що Асоціація українських банків не є учасником справи, яка розглядається, та врахувавши відсутність обставин, які свідчать про вирішення судом першої інстанції питання про права та обов'язки Асоціації українських банків, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для прийняття апеляційної скарги Асоціації українських банків у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2, про скасування рішення третейського суду.

Доводи касаційної скарги щодо необхідності залучення Асоціації українських банків до розгляду даної справи із наданням права на апеляційне оскарження спростовуються матеріалами справи, змістом рішення третейського суду та заявою ОСОБА_1, а також обґрунтованими висновками суду апеляційної інстанції.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків негативним чином впливає на ділову репутацію Асоціації українських банків, про що указано також судом апеляційної інстанції, оскільки процесуальна можливість оскарження рішення третейського суду та, як можливий наслідок - його скасування, передбачена чинним законодавством України, у зв'язку із чим реалізація учасником третейської справи свого права на подання заяви про скасування рішення третейського суду з підстав, які визначені законом, не впливає на ділову репутацію Асоціації українських банків.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи враховані судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Оскаржене судове рішення містить вичерпні висновки, які мають значення для правильного вирішення питання щодо можливості прийняття апеляційної скарги Асоціації українських банків у даній справі, та обґрунтування щодо доводів останньої, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 141, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника Асоціації українських банків - Дрозд Тамари Архипівна, залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик