Справа № 345/2022/17
Провадження № 22-ц/4808/57/18
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськайонного суду, ухвалене суддею Сухарник І.І. 02 липня 2018 року в м. Калуші у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог Ріпянська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4, яка проживала в домоволодінні по АДРЕСА_1. Дане домоволодіння належало їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.03.2011 року. Для обслуговування зазначеного домоволодіння матері було відведено земельну ділянку орієнтовною площею 0,21 га. Рішенням Ріп'янської сільської ради від 27.09.2013 року ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,92 га, у тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,21 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,71 га.

Після смерті матері позивач прийняла спадщину на вищевказане домоволодіння, і одночасно їй перейшло право користування земельною ділянкою для обслуговування цього домоволодіння.

Рішенням Ріп'янської сільської ради №4-10/2017 від 03.03.2017 року їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку площею 0,21 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,28 га.

При обмірах земельної ділянки було встановлено, що частину земельної ділянки (виступ) самовільно використовує ОСОБА_3, яку вона огородила дерев'яними стовпами з дерев'яними латами. Дана частина землі була предметом спору ще за життя її матері, яка у 2014 році зверталася до сільської ради із заявою про усунення їй перешкод у користуванні вказаною частиною земельної ділянки, про що свідчить відповідь сільської ради від 23.10.2014 року №297. 10.06.2016 року, а 16.05.2017 комісією були складені акти, згідно яких для вирішення спірного питання сторонам рекомендовано звернутися в суд. Оскільки відповідач не бажає погоджувати розмір суміжної земельної ділянки згідно технічної документації та демонтувати самовільно встановлену нею огорожу, то вона змушена звернутися в суд за захистом свого порушеного права.

У зв'язку з наведеним позивач просила зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу встановленої огорожі з стовпів дерев'яних опорних та дерев'яних лат, відновивши за власний рахунок межовий знак у вигляді одного опорного дерев'яного стовпа, місце розташування якого зазначено згідно акту прийомки-передачі межових знаків та додатку до нього (точка «Д»).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 02 липня 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог Ріп'янська сільська рада Калуського району про зобов'язання ОСОБА_3 усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу встановленої огорожі з стовпів дерев'яних опорних та дерев'яних лат, відновивши за власний рахунок межовий знак у вигляді одного опорного дерев'яного стовпа, місце розташування якого зазначено згідно акту прийомки-передачі межових знаків та додатку до нього.

Не погодившись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що справа розглянута судом першої інстанції поверхнево, без урахування ряду важливих обставин та доказів про наявність у сторін в законному користуванні земельних ділянок згідно документів обліку та картографічного матеріалу. Так, судом не взято до уваги, що згідно рішення Ріп'янської сільської ради від 23.12.1993 року «Про передачу земель у приватну власність» її матері ОСОБА_4 передано у приватну власність 0,49 га землі, куди ввійшла і земельна ділянка біля будинку. Рішенням Ріп'янської сільської ради від 18.12.1997 року було внесено зміни в рішення сільської ради від 23.12.1993 року «Про передачу земель у приватну власність», згідно яких її матері передано у приватну власність 0,92 га землі, в тому числі для обслуговування житлового будинку - 0,25 га, тобто саме ту земельну ділянку, яка постійно перебувала в користуванні її сім'ї.

Посилання відповідача та суду на те, що ОСОБА_3 користується земельною ділянкою, частина якої нібито була подарована дідом позивача, вважає такими, що не відповідають дійсності та не підтверджені жодними належними доказами, оскільки спірна частина землі ніколи не вилучалася та не передавалася батькам ОСОБА_3 у встановленому законом порядку.

Згідно виписки з погосподарської книги господарства ОСОБА_3 за 1996-2000 роки за господарством відповідача обліковувалося 0,12 га землі. Внесення в облікові документи (погосподарські книги) ОСОБА_3 в подальшому 0,13 га землі, а потім передача її в користування, відбулися без вилучення 0,1 га землі в її матері та без її згоди, що є незаконним.

Той факт, що її мати, а тепер вона мають право користуватися земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га підтверджується також кадастровими планами земельної ділянки, виготовленими її матір'ю ще у 2013 році, з яких вбачається, що розмір земельної ділянки становить 0,25 га, який в подальшому зменшувався до 0,2443 га, а в 2017 році - до 0,2374 га. Однак суд дані кадастрові плани до уваги не взяв.

Також суд не прийняв до уваги і долучені нею до матеріалів справи викопіювання з генплану с. Ріп'янка, з яких вбачається, що її земельна ділянка з рівними краями (межами), а тому заглиблення з боку ОСОБА_3 на її земельну ділянку та проставлені на її земельній ділянці стовпи і дерев'яні лати створюють їй перешкоди в користуванні її земельною ділянкою, які мають бути усунуті відповідачем.

Апелянт також зауважує, що на даний час нею оскаржується рішення Ріп'янської сільської ради від 03.03.2017 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку площею 0,21 га, оскільки її земельна ділянка площею 0,25 га, а також акти комісії від 10.06.2016 року та 16.05.2017 року.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів, просили про її задоволення.

Відповідач та представник третьої особи в засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта та представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено протиправність набуття відповідачем ОСОБА_3 права на спірну частину земельної ділянки. Відтак, вимоги про усунення перешкод у користуванні даною ділянкою є безпідставними.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є власником домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1, що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.12.2015 року (а.с. 33) та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №49546179 від 10.12.2015 року (а.с. 34). Вказане домоволодіння позивач успадкувала після смерті матері ОСОБА_4, якій домоволодіння належало на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.03.2011 року (а.с. 32).

За даними архівного витягу №11-33/344 від 17.06.2016 року рішенням Ріп'янської сільської Ради народних депутатів від 23.12.1993 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,49 га (а.с. 12). Площа по угіддях не зазначена. Також у цьому рішенні вказано, що при видачі державного акту можливі незначні зміни загальної площі.

Рішенням Ріп'янської сільської ради №10-22/2013 від 27.09.2013 року «Про передачу земельних ділянок у власність» ОСОБА_4 передано у власність земельні ділянки загальною площею 0,92 га, у тому числі для БОЖБ - 0,21 га, для ведення ОСГ - 0,71 га (а.с. 13).

Згідно відповіді сільського голови ОСОБА_6 №9 від 03.01.2017 року на адвокатський запит №645/16 від 21.12.2016 року розмір земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 по АДРЕСА_2, становить: для БОЖБ - 0,13 га, для ведення ОСГ - 0,57 га; розмір земельної ділянки позивача ОСОБА_2 по АДРЕСА_1, становить для БОЖБ - 0,21 га, для ведення ОСГ - 0,81 га. Межові знаки встановлено згідно діючого паркана, який багато років не змінювався (а.с. 16).

Також судом встановлено, що 16.02.2017 року позивач звернулася із заявою до Ріп'янської сільської ради про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства (а.с. 10).

Рішенням Ріп'янської сільської ради №4-10/2017 від 03.03.2017 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку площею 0,21 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,28 га (а.с. 14).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 (а.с. 25-30). У даній технічній документації у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання відсутнє погодження суміжного землекористувача ОСОБА_3 (а.с. 27).

Судом встановлено також та підтверджується матеріалами справи, що згідно договору дарування від 02.03.1994 року відповідачу ОСОБА_3 подаровано домоволодіння по АДРЕСА_2 (а.с. 58-59).

У зв'язку з оформленням договору дарування рішенням Ріп'янської сільської ради від 23.12.1993 року їй було передано земельну ділянку площею 0,13 га (а.с. 60).

21.07.2016 року рішенням Ріп'янської сільської ради №3-6/2016 ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,13 га, яка знаходиться в с. Ріп'янка (а.с. 18).

З позовної заяви слідує, що частина земельної ділянки (виступ), якою користується ОСОБА_3, була предметом спору ще за життя матері позивача - ОСОБА_4, яка 02.09.2014 року зверталася до сільської ради із заявою про усунення перешкод у користуванні спірною частиною земельної ділянки, на що сільським головою Ріп'янської сільської ради ОСОБА_6 було надано відповідь №297 від 23.10.2014 року.

З даної відповіді вбачається, що спір виник за виступ земельної ділянки з боку господарства ОСОБА_7, але цей виступ є і в схематичному плані земельної ділянки ОСОБА_7, який було розроблено 25 років назад. Встановити розмір виступу неможливо, так як таких даних немає, є загальна кількість землі (а.с. 11).

Наведене підтверджується технічним паспортом від 08.11.1991 року, складеним на житловий будинок по АДРЕСА_2 в с. Ріп'янка, який містить схематичний план земельної ділянки відповідача. Відповідно до цього схематичного плану земельна ділянка під будинком має виступ, по межі якого встановлена спірна огорожа (а.с. 51-53), що відповідає схемі розташування даної земельної ділянки площею 0,13 га, виготовленій у 2016 році (а.с. 56), а також кадастровому плану цієї ж земельної ділянки (а.с. 57).

Згідно акту земельної комісії від 10.06.2016 року про розгляд спірного питання між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, комісією встановлено, що спірний участок землі батьки ОСОБА_2 добровільно віддали батькам ОСОБА_3, яка користується ним близько сорока років, що зафіксовано у технічному паспорті ОСОБА_3 (а. с. 21).

За даними акту від 16.05.2017 року (а.с. 22) земельною комісією було розглянуто заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в яких вони просили встановити межу між їхніми господарствами для приватизації земельних ділянок. Комісією було запропоновано декілька варіантів встановлення межі, однак ні на один з варіантів вони не погодились, у зв'язку з чим комісія рекомендувала сторонам звернутися в суд. Вказаний акт від 16.05.2017 року затверджено рішенням Ріп'янської сільської ради №13-11/2017 від 19.05.2017 року (а.с. 23).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (ч.ч. 1, 3, 5 ст. 158 ЗК України).

Ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального і процесуального права, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позивачем не доведено протиправність набуття відповідачем права на спірну частину земельної ділянки, а також, що ОСОБА_3 користується вказаною частиною землі правомірно, так як її межі проходять згідно технічної документації та кадастрового плану земельної ділянки, площа якої становить 0,13 га.

Доводи апелянта про те, що поза увагою суду залишився генплан села Ріп'янка від 1986 року, апеляційний суд відхиляє, оскільки в картографічній схемі генплану села відображено місце розташування земельної ділянки, а не її конфігурація. Адже, згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є містобудівною документацією, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Таке ж поняття генерального плану населеного пункту містилось і в Державних будівельних нормах Б. 1-3-97 1.5 «Склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження генеральних планів міських населених пунктів», затверджених наказом Держбуду України від 25 вересня 1997 року №164, які втратили чинність 01 листопада 2012 року згідно наказу Мінрегіону №358 «Про затвердження ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту».

За змістом п. 5.5.2 ДБН Б.1.1-15:2012 «План існуючого використання території» виконується на картографічній основі згідно з 4.13. На «Плані існуючого використання території» відображають: а) межу населеного пункту; б) території існуючої забудови різного функціонального призначення в межах населеного пункту: 1) житлової забудови; 2) громадської забудови та ін.

Твердження апелянта, що рішенням Ріп'янської сільської ради від 18.12.1997 року було внесено зміни в рішення сільської ради від 23.12.1993 року «Про передачу земель у приватну власність», згідно яких її матері передано у приватну власність 0,92 га землі, в тому числі для обслуговування житлового будинку - 0,25 га, тобто саме ту земельну ділянку, яка постійно перебувала в користуванні її сім'ї, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копією виписки з погосподарської книги ОСОБА_4 за 1996-2000 роки (а.с. 86), копією витягу з рішення Ріп'янської сільської ради №10-22/2013 від 27.09.2013 року «Про передачу земельних ділянок у власність» (а.с. 13), копією листа-відповіді сільського голови ОСОБА_6 №9 від 03.01.2017 року на адвокатський запит №645/16 від 21.12.2016 року (а.с. 16), копією рішення Ріп'янської сільської ради №4-10/2017 від 03.03.2017 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для БОЖБ, та ведення ОСГ» (а.с. 14), за даними яких площа земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку позивача, становить 0,21 га.

Що стосується посилань апелянта на те, що факт добровільної передачі її батьками спірної частини земельної ділянки батькам ОСОБА_3 не відповідає дійсності, то такі спростовуються актом земельної комісії від 10.06.2016 року (а.с. 21).

Апеляційний суд не приймає до уваги і твердження апелянта про те, що згідно виписки з погосподарської книги господарства ОСОБА_3 за 1996-2000 роки за господарством відповідача обліковувалося 0,12 га землі, а внесення в облікові документи (погосподарські книги) в подальшому 0,13 га землі, а потім передача її в користування, відбулися без вилучення 0,1 га землі в її матері та без її згоди, що є незаконним, оскільки такі суперечать іншим наявним в матеріалах справи доказам, зокрема: рішенню Ріп'янської сільської ради від 23.12.1993 року «Про передачу земельної ділянки гр. ОСОБА_3» (а.с. 60), рішенню Ріп'янської сільської ради №3-6/2016 від 21.07.2016 року «Про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» (а.с. 18), кадастровому плану земельної ділянки ОСОБА_3 (а.с. 57, зворот), відповіді сільського голови ОСОБА_6 №9 від 03.01.2017 року на адвокатський запит №645/16 від 21.12.2016 року (а.с. 16), довідці Ріп'янської сільської ради №989 від 15.09.2017 року (а.с. 50), про те, що за ОСОБА_3 рахується земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,13 га.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськайонного суду від 02 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2018 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Пнівчук О.В.