Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 686/15316/17-ц

провадження № 61-11241св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - Вище професійне училище № 4,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа - виконавчий комітет Хмельницької міської ради в особі Служби у справах дітей Хмельницької міської ради,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Хмельницької області від 22 грудня 2017 року у складі суддів: Ярмолюка О. І., Спірідонової Т. В., Янчук Т. О.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2017 року Вище професійне училище № 4 (далі - ВПУ № 4) звернулося із позовом до ОСОБА_1 про виселення.

Позов обґрунтовано тим, що ВПУ № 4 є балансоутримувачем учнівського гуртожитку по АДРЕСА_1, в якому з липня 2010 року проживає ОСОБА_1 на умовах договору найму. 31 травня 2015 року строк дії цього договору закінчився, проте відповідач відмовляється звільнити займане приміщення.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив виселити ОСОБА_1 з кімнати № НОМЕР_1 учнівського гуртожитку по АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заселення ОСОБА_1 у гуртожиток не пов'язано з роботою або навчанням в училищі, також судом під час розгляду справи не встановлено, що відповідач самоправно зайняла жиле приміщення, в якому проживає, руйнує чи псує його або порушує правила співжиття. Позивачем не доведено у чому полягає порушення прав позивача.

Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 22 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Ухвалено виселити з кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що жила площа в гуртожитку надається особам, які перебувають з підприємством, установою, організацією в трудових відносинах. Надання жилої площі особам, які не працюють на підприємстві, без спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства і без спеціального ордера на вселення в гуртожиток є порушенням діючого житлового законодавства. Докази у справі вказують на те, що ОСОБА_1 не працювала та не навчалася у ВПУ № 4, а її вселення в гуртожиток не пов'язано з реалізацією житлових прав. Суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ОСОБА_1 вселилася у гуртожиток на підставі цивільно-правової угоди, внаслідок чого діюче житлове законодавство не регулює спірні правовідносини. У зв'язку з цим, недоведеність факту порушення ОСОБА_1 правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з нею в одному гуртожитку, на яку послався суд, не має правового значення для вирішення спору. Якщо особа проживає у житловому приміщенні на підставі цивільно-правового договору, строк якого закінчився, то власник такого приміщення має право звернутися до суду за захистом своїх прав на підставі положень цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що строк укладеного сторонами договору найму житла закінчився, внаслідок чого вимоги ВПУ № 4 про звільнення ОСОБА_1 кімнати в гуртожитку є правомірними. Відмова ОСОБА_1 звільнити займане приміщення є підставою для її виселення.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що функції управління майном ВПУ № 4 здійснює Міністерство освіти і науки України. Вона вселилася до гуртожитку за згоди Департаменту освіти та науки Хмельницької обласної адміністрації, тобто за згоди органу управління державним майном. Вказаний орган також погодив її подальше проживання в кімнаті гуртожитку на засіданні комісії по розгляду питань щодо проживання громадян в учнівських гуртожитках ПТНЗ 05 липня 2017 року. Разом з тим, позивач самовільно виселяє її з єдиного житла. Крім того, вказаний орган не залучено до участі у справі.

18 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що будинок по АДРЕСА_1, є учнівським гуртожитком, який належить до державної власності та знаходиться в управлінні Міністерства освіти і науки України. Гуртожиток закріплений за ВПУ № 4 на праві господарського відання та постійного користування.

З грудня 2009 року ОСОБА_1 разом із неповнолітньою дочкою, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає у вказаному гуртожитку на умовах договору найму, строк дії якого неодноразово продовжувався.

11 вересня 2014 року сторони уклали угоду № 2 на проживання в гуртожитку ВПУ № 4 м. Хмельницького на 2014-2015 навчальний рік, за умовами якого позивач передав ОСОБА_1 кімнату № НОМЕР_1 гуртожитку для проживання на строк до 31 травня 2015 року, відповідач зобов'язалася своєчасно вносити плату за житло та комунальні послуги.

Таким чином, ОСОБА_1 разом із неповнолітньою дочкою правомірно вселилася до гуртожитку на підставі ордера та угоди на проживання в гуртожитку.

За змістом положень частин другої та третьої статті 49 Закону України «Про професійно-технічну освіту» об'єкти права власності закріплюються засновником за професійно-технічним навчальним закладом державної або комунальної форми власності або установою професійно-технічної освіти на праві оперативного управління. Навчальні заклади та установи професійно-технічної освіти несуть відповідальність перед засновником за збереження та використання за призначенням закріпленого за ними майна. Контроль за використанням цього майна здійснюється засновником.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» об'єктами управління державної власності є у тому числі державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій.

На підставі підпункту 89 пункту 4 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630, Міністерство освіти і науки України здійснює управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

За змістом пункту 11 частини першої статті 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань: ведуть облік об'єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об'єктів.

ВПУ № 4 є професійно-технічним навчальним закладом, місцевим органом управління якого є Департамент освіти і науки Хмельницької обласної державної адміністрації.

Департамент освіти і науки Хмельницької обласної державної адміністрації як орган контролю за ефективним використанням та збереженням об'єктів державної власності на засіданні комісії по розгляду питань щодо проживання громадян в учнівських гуртожитках професійно-технічних навчальних закладів 05 липня 2017 року погодив подальше проживання ОСОБА_1 в гуртожитку (а. с. 42-43).

Згідно пункту 7.5 угоди № 2 на проживання в гуртожитку ВПУ № 4 м. Хмельницького на 2014-2015 навчальний рік від 11 вересня 2014 року, укладеної між сторонами, мешканець, який виконує всі зобов'язання, має переважне право на укладення нового договору на проживання на новий строк за умови отримання відповідного дозволу комісії з питань щодо проживання громадян в учнівських гуртожитках професійно-технічних навчальних закладів.

Таким чином, рішенням комісії Департаменту освіти і науки Хмельницької обласної державної адміністрації по розгляду питань щодо проживання громадян в учнівських гуртожитках професійно-технічних навчальних закладів від 05 липня 2017 року ОСОБА_1 отримала дозвіл на укладення договору на проживання в гуртожитку на новий строк.

Обставин невиконання ОСОБА_1 зобов'язань за угодою на проживання в гуртожитку ВПУ № 4, що відповідно до умов цієї угоди є підставою відмови ОСОБА_1 в переукладенні договору найму житла, у позовній заяві не наведено, а тому висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем порушення його прав є обґрунтованими.

Задовольняючи позов про виселення ОСОБА_1, апеляційний суд послався на закінчення строку дії договору найму житла, проте залишив поза увагою зміст договірних положень між сторонами (пункт 7.5 угоди № 2 на проживання в гуртожитку) та обставини надання органом управління гуртожитку дозволу на укладення договору на проживання в гуртожитку на новий строк.

Внаслідок порушення норм процесуального права апеляційний суд помилково скасував ухвалене згідно закону рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення апеляційного суду та залишає в силі рішення суду першої інстанції на підставі статті 413 ЦПК України.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Хмельницької області від 22 грудня 2017 року скасувати.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2017 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик