Номер провадження: 22-ц/785/4421/18
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 29 січня 2018 року про залишення без розгляду позовупо цивільнійсправі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та визнання права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та визнання права на спадкування

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 29 січня 2018 року позов залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 5120,00 грн., пов'язані з розглядом справи.

Вважаючи ухвалу суду постановленою з порушенням норм процесуального права, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 29 січня 2018 року скасувати в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_3 судових витрат у розмірі 5120,00 грн., відмовивши відповідачеві в задоволенні заяви про стягнення судових витрат.

В судове засідання, призначене на 17 жовтня 2018 року, сторони не з'явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи .

Залишаючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 без розгляду та стягуючи з позивача на користь відповідача понесені судові витрати у сумі 5120, 00 грн., суд помилково дійшов зазначеного висновку.

Свій висновок суд обґрунтував, посилаючись на вимоги ч.5 ст.142 ЦПК України, якою визначено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Оскільки стороною відповідача наданні суду договір про надання юридичних послуг від 20 листопада 2017 р., розрахунок №1 і розрахунок №2 на суму по 2560,00 грн., а всього 5120,00 грн., представник відповідача подав заяву, в якій просив стягнути понесені відповідачем витрати в сумі 5120,00 грн., пов'язані з розглядом справи.

Проте з такою позицією суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

В основу оскаржуваного судового рішення покладено загальну норму частини 5 ст.142 ЦПК України, якою визначається порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, та посилання на статтю 133 ЦПК України (види судових витрат), без розкриття її змісту та без проведення аналізу в контексті фактичних обставин справи. Тобто процесуальні порушення судом базових положень цивільного судочинства, зважаючи на суть вирішуваного судом питання, загострюються невизначеністю суду щодо виду присуджених до стягнення з позивача судових витрат, перелік яких наводиться в ч.1 ст.133 ЦПК України.

В той же час, як це вбачається зі змісту заяви про судові витрати, приєднаної судом до матеріалів справи в судовому засіданні, яке відбувалося 29.01.2018 р., відповідач в особі його представника відносить понесені ним судові витрати до витрат на правничу допомогу.

За твердженням представника відповідача останнім понесені витрати з оплати правових послуг, отриманих від його представника на виконання укладеного між ними договору про надання юридичних послуг від 20 листопада 2017 року.

За умовами даного договору та представленими розрахунками сум винагороди за надані юридичні послуги виконавцем послуг виступає ОСОБА_5, який діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 043139, виданого Білгород-Дністровською державною адміністрацією Одеської області від 01.09.2010 р.

Дійсно, відповідно до загальнодоступних відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розміщеного в мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 є зареєстрованим фізичною особою-підприємцем.

Таким чином, правові послуги, вартість споживання яких відповідачем стягнута з позивача за оскаржуваною ухвалою суду, надавалися відповідачу ОСОБА_5 як підприємцем, що здійснює господарську діяльність у сфері права.

В той же час, застосування судом загальних норм статті 142 ЦПК України без визначення конкретного виду присуджених судових витрат та віднесення представником відповідача понесених відповідачем судових витрат до витрат на правничу допомогу, що має бути компенсованими за рахунок позивача, суперечить спеціальним нормам статті 137 ЦПК України, якими визначається вид правничої допомоги, витрати на яку підлягають розподілу між сторонами та компенсації стороні за рахунок іншої.

Відповідно до частин 1, 2 статті 137 ЦПК України, яка має назву «Витрати на професійну правничу допомогу», витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.2 ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога).

Зазначені норми є втіленням норми прямої дії статті 131'2 Конституції України, якою імперативно визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Наведеними положеннями чинного законодавства визначається, що професійна правнича допомога в Україні надається виключно адвокатами.

Зважаючи на приписи статті 137 ЦПК України у взаємозв'язку із нормами статті 131'2 Конституції України та статті 15 ЦПК України, розподілу між сторонами та відшкодуванню відповідно підлягають лише витрати на професійну правничу допомогу.

В той же час, представник відповідача - ОСОБА_5 не є адвокатом та надавав відповідачу юридичні послуги як фізична особа-підприємець, що є взаємовиключними правовими статусами.

За таких обставин, понесені відповідачем витрати на правничу допомогу, яка за своїм походженням є непрофесійною, не підлягають компенсації за рахунок позивача, що судом враховано не було та призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Щодо розрахунку № 1 суми винагороди за надану юридичну послугу вбачається, що ОСОБА_5, виконавець за договором та представник відповідача у справі, 20 листопада 2017 року протягом 2-х годин надав відповідачу ОСОБА_3 правову послугу у вигляді попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, за яку відповідачем було сплачено винагороду у розмірі 2560 грн.

В той же час, факт надання представником ОСОБА_5 відповідачу юридичної послуги зазначеного змісту спростовується наявною в матеріалах справи заявою до Суворовського районного суду м.Одеси, складеною цим же представником відповідача 23 листопада 2017 року, щодо надання йому можливості ознайомитися з матеріалами даної справи та отримання копій матеріалів справи у зв'язку з неотриманням відповідачем позовної заяви, додатків до неї чи будь-яких інших документів (а.с. 70). Зазначену заяву було направлено до суду 29 листопада 2017 року. 18 грудня 2017 року представник відповідача ОСОБА_5 ознайомився з матеріалами даної справи.

З викладеного вбачається, що станом на 20 листопада 2017 року представник відповідача не мав фактичної можливості надати відповідачу 2-х годинну правову послугу у вигляді «попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи», оскільки станом на цей день не був обізнаний ані з позовною заявою, ані з додатками до неї, ані з будь-якими іншими матеріалами даної справи та отримав допуск до зазначених документів лише 18 грудня 2017 року.

Отже, розрахунок № 1 суми винагороди за надану юридичну послугу, яким керувався суд, визначаючи розмір судових витрат відповідача, є недостовірним та недопустимим доказом, оскільки його зміст не відповідає дійсним обставинам справи.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального та матеріального права, внаслідок неповного з'ясування викладених обставин, що є підставою для скасування її в оскаржуваній частині та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 29 січня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат у розмірі 5120,00 грн. - скасувати та відмовити відповідачу у задоволенні заяви у цій частині.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2018 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький