Справа № 489/790/17
Номер провадження 2/489/119/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання Супрун Т.О.,

за участю:

представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2017 року позивач звернулася до відповідача з позовом, яким просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1.

Вказував, що зазначена квартира належала його бабусі ОСОБА_5 на праві приватної власності та згідно заповіту, складеного в 2012 році, остання заповідала квартиру позивачу. Проте в 2016 році стан бабусі різко погіршився та вона майже не розмовляла. При цьому, з невідомих позивачу причин бабуся подарувала квартиру відповідачу.

Посилаючись на положення ч.1 ст.230, ст.233 ЦК України, свої вимоги мотивував тим, що:

-позивач не мала наміру дарувати відповідачу спірну квартиру, так як мала близьких родичів, зокрема онука позивача, через що необхідності віддавати свою квартиру сторонній людині не було;

-позивач постійно переказував відповідачу кошти для її достатнього матеріального утримання;

-відповідач заволоділа квартирою незаконно, шляхом обману, скориставшись безпораднім станом померлої бабусі позивача та переоформивши на себе право власності на квартиру померлої.

Згідно наданого відзиву відповідач вказує, що:

-померлою ОСОБА_5 07.07.2016 року було скасовано заповіт на користь онука та складено новий, яким вона все своє майно заповідала на користь відповідача та який є чинним на сьогоднішній день;

-позивачем не доведено факт родинних відносин із померлою;

-позивач не є стороною оспорюваного договору, не є спадкоємцем після смерті бабусі, оскільки не звертався із заявою про прийняття спадщини та не є особою, права якої порушено внаслідок укладеного договору дарування;

-позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту введення померлої ОСОБА_5 в оману відповідачем;

-надані позивачем копії про перекази нібито на імя померлої ОСОБА_5, є неналежними доказами, оскільки отримувачем в них вказано ОСОБА_6;

-відповідач за власні кошти здійснила поховання ОСОБА_5, позивач не зявився ні на похорони бабусі, ні в подальшому.

02.03.2017 року ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Згідно Ухвали від 27.03.2017 року в забезпеченні позову за клопотанням позивача відмовлено.

27.04.2018 року Ухвалою суду справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) в той же день публікуються на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Миколаєва та це є належним повідомленням.

В судове засідання представник позивача не з'явився, повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.1 п.2 ч.3 ст.223, ч.8 ст.279 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки справа перебуває в провадженні суду тривалий час (з лютого 2017 року) позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи, не з'явився у судове засідання, від нього не надійшло заяв про залишення позову без розгляду,закриття провадження у справі, суд вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутністю позивача (його представника).

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позову з підстав,зазначених у відзиві.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішенні справи виходить з такого.

ОСОБА_3 є сином ОСОБА_7 (до реєстрації шлюбу ОСОБА_5), яка померла 06.12.2006 року (а.с.17,18,19).

ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належала квартира АДРЕСА_2, де вона мешкала.

28.08. 2012 році ОСОБА_5 склала заповіт на ім'я ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8, відповідно до якого заповідала останньому усе майно.

ОСОБА_3 постійно проживає у Карачаєво-Черкеській ОСОБА_9 Російської Федерації, громадянином якої він є, з 2009 року.

Позивач вказує на те, що є онуком ОСОБА_5, проте за відсутності Свідоцтва про народження його матері з'ясувати це питання суд самостійно не має можливості.

Позивач посилається на те, що протягом тривалого часу надавав допомогу ОСОБА_5 та на підтвердження цього ним долучено до позову фотокопії корінців грошових переказів. Проте, суд вважає ці документи неналежними доказами, оскільки копії не завірені належним чином та їх зміст неможливо прочитати (а.с.7-16). Крім того їх суть не стосується предмету доказування у справі яка розглядається.

ОСОБА_4 мешкає у будинку 28-А по вул. Молодогвардійська в м. Миколаєві, та є сусідкою ОСОБА_5

Згідно довідки Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1, наданої для пред'явлення в нотаріальну контору, у ОСОБА_5, станом на 04.07.2016 року, розладів психіки та поведінки не виявлено.

07.07.2016 року ОСОБА_5 було складено заповіт на ім'я ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , на усе своє майно (а.с.77).

07.07.2016 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_10Б було посвідчено довіреність, надана ОСОБА_5 ОСОБА_4 на представництво інтересів (а.с.78).

12.07.2016 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_10Б було посвідчено довіреність, надана ОСОБА_5 ОСОБА_11, відповідно до змісту якої його надано право подарувати квартиру, належну ОСОБА_5 ОСОБА_4 (а.с.79).

13.07.2016 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_10 було посвідчено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_11, який діяв від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої 12.07.2016 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за р. № 348, подарував квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_4 (а.с.58).

19.08.2016 року ОСОБА_5 померла.

Поховання ОСОБА_5 було здійснено ОСОБА_4 за власний рахунок ( а.с. 83-88).

Відтак, судом встановлено, що позивач не є спадкоємцем померлої ОСОБА_5, оскільки із заявою про прийняття спадщини після її смерті до нотаріуса не звертався, факт родинних відносин із нею не підтверджено.

Крім того, ОСОБА_5 за життя було вчинено заповіт 07.07.2016 року, внаслідок чого заповіт на ім'я ОСОБА_3 від 2012 року втратив свою силу.

Позивачем не заявлено вимог стосовно оспорення заповіту або довіреності, які було вчинено ОСОБА_5

Відповідно до ст.ст. 202-204, 215 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обовязковими для виконання.

У відповідності до ст. 628, 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Згідно ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 720 ЦК України сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава Україна, ОСОБА_9 Крим, територіальна громада. Договір дарування від імені дарувальника може укласти його представник.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як роз`яснено у частині другій п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

З огляду на досліджені судом докази, посилання позивача на те, що відповідачем введено в оману ОСОБА_5 є такими, що не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідач не є стороною оспорюваного договору та на момент його укладення даний договір не створював для відповідача жодних прав або обовязків.

Відповідно до ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені ст.216 ЦК України. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи, щодо їх належності і допустимості, достатності і достовірності, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити в повному обсязі з підстав, через їх недоведеність.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд м. Миколаєва.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: Російська Федерація, Карачаєво-Черкеська республіка, Карачаєвський район, а.Верхня Теберда, вул.. Тебердинська;

представник позивача адвокат ОСОБА_12, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №584, від 29.01.2010 року;

відповідач ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2;

представник відповідача адвокат ОСОБА_1, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №235, від 26.02.1999 року;

представник відповідача адвокат ОСОБА_2, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №559, від 17.10.2009 року.

Повне судове рішення складено 23.10.2018.

Суддя Н.С. Тихонова