СОЛОМ'ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________
Справа № 760/8723/17
Провадження №2/760/1815/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

І . Вступна частина

16 серпня 2018 року в місті Києві

Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 доПриватного підприємства Фірми «Тако» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

ІІ. Описова частина

У травні 2017 року Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до Приватного підприємства Фірми «Тако» з позовними вимогами про:

-стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 43500 гривень;

-стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 22500;

-стягнення з Відповідача компенсації за спричинену моральну шкоду, завдану порушенням трудових прав, в розмірі 20000 гривень.

Ухвалою суду від 19 травня 2017 року позовна заява залишена без руху.

08 червня 2017 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі.

Свої вимоги Позивач обгрунтовує наступними обставинами.

Позивач стверджує, що з 01.02.2006 по 31.03.2016 він працював на посаді керівника сервісної служби в Приватному підприємстві Фірмі «Тако». 31 березня 2016 року Позивач, як він вказує, звільнився за власним бажанням, проте у день звільнення з ним не було проведено остаточного розрахунку. Так, Позивач зазначає, що йому не було виплачено заробітну плату за вісім місяців 2013 року, шість місяців 2014 року, дванадцять місяців 2015 року та три місяці 2016 року. Загальна сума заборгованості за вказані місяці становить 43500 гривень (1500 грн х 29 місяців).

Позивач вказує, що у зазначені місяців ПП Фірма «Тако» навіть не нараховувало йому заробітної плати, у чому можна переконатися, ознайомившись з довідками, отриманими з податкової інспекції та Пенсійного фонду.

У зв'язку з цим Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість в повному розмірі, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 22500 гривень (на день подання позову).

Крім того, посилаючись на порушення своїх трудових прав, пов'язаних з оплатою праці, Позивач наполягає на тому, що йому було заподіяну моральну шкоду, яку він просить оцінює в 20000 гривень і просить стягнути в примусовому порядку.

У судовому засіданні Позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Зазначив, що той факт, що він продовжував виконувати свої трудові обов'язки в той період, коли Відповідач не нараховував йому заробітну плату, підтверджується наявними у справі копіями актів виконаних робіт (надання послуг), в яких підпис від імені ПП Фірма «Тако» поставлений саме Позивачем.

Відповідач у судове засідання представника не направив, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

За згоди Позивача суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника Відповідача із постановленням заочного рішення на підставі наявних матеріалів справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення Позивача, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_2 наказом №7-02/06 від 01.02.2006 був прийнятий на роботу в Приватне підприємство Фірма «Тако» на посаду керівника сервісної служби. (а.с. 51)

Наказом №1-31/03 від 31.03.2016 ОСОБА_2 був звільнений з посади згідно з поданою ним заявою. (а.с. 55)

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 24 Закону визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з наданою ПП Фірма «Тако» у відповідь на ухвалу суду про витребування доказів відомістю нарахування зарплати ОСОБА_2 за 2013 2014 роки, заробітна плата йому не нараховувалася:

-в березні, квітні, травні, червні, липні та серпні 2013 року;

-в січні, лютому, березні, квітні, травні, червні та грудні 2014 року.

Будь-яких причин не нарахування у вказані періоди Позивачу заробітної плати Відповідачем не зазначено, табелів обліку робочого часу не надано, а тому суд вважає його безпідставним.

Відповідачем надано суду наказ №1-31/03 від 31.03.2016 про надання ОСОБА_2 з 01.01.2015 відпустки без збереження заробітної плати згідно з поданою ним заявою від 31.12.2014. Проте суд вимушений критично поставитися до такого наказу, враховуючи, що він має такий же номер та дату, як і наказ про звільнення ОСОБА_2, що може свідчити про виготовлення цього наказу значно пізніше, вже після звільнення Позивача. Крім того, в справі наявні копії Актів виконаних робіт на сервісне обслуговування систем кондиціювання та вентиляції ПАТ «Концерн Галнафтогаз» за жовтень, листопад та грудень 2015 року, у яких підпис від імені виконавця (ПП Фірма «Тако») поставлений саме ОСОБА_2, що свідчить про те, що в 2015 році він продовжував виконувати свої трудові обов'язки в ПП Фірма «Тако».

За таких обставин суд вважає, що Відповідач безпідставно не нараховував ОСОБА_2 заробітну плату і протягом 2015 року (12 місяців) та трьох місяців 2016 року.

З відомостей нарахування зарплати ОСОБА_2 вбачається, що його заробітна плата складала 1500 гривень, і такий розмір Позивачем не оспорюється.

Відтак, ПП Фірма «Тако» зобов'язана була нарахувати та виплатити ОСОБА_2 заробітну плату за весь відпрацьований час, а тому його вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати за 29 місяців роботи в розмірі 43500 гривень (29х1500) є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи, що заборгованість із заробітної плати, належної ОСОБА_2, досі не погашена, суд вважає необхідним задовольнити вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.04.2016 по 01.06.2017 (в межах позовних вимог):

1500 грн х 15місяців = 22500 гривень

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість посилань Позивача на те, що діями Відповідача, які виразились у тому, що протягом тривалого часу Відповідач не виплачує йому заробітну плату, Позивачеві заподіяна моральна шкода.

Разом з тим, виходячи з обставин справи суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданої Позивачу діями Відповідача в сумі 20 000 гривень є значно завищеним і стягненню з ПП Фірма «Тако» на користь Позивача підлягає сума в розмірі 3000 грн.

Беручи до уваги, що Позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, стягненню з Приватного товариства Фірми «Тако» на користь держави підлягають судові витрати в сумі 1280 гривень.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 116, 117, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позовні вимоги ОСОБА_2 доПриватного підприємства Фірми «Тако» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за спричинену моральну шкоду задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства Фірми «Тако» на користь ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати в розмірі 43500 (сорок три тисячі п'ятсот грн 00 коп.) гривень.

Стягнути з Приватного підприємства Фірми «Тако» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 квітня 2016 року по 01 червня 2017 року в розмірі 22500 (двадцять дві тисячі п'ятсот грн 00 коп.) гривень.

2.Стягнути з Приватного підприємства Фірми «Тако» на користь держави судові витрати в сумі 1280 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1,РНОКПП: НОМЕР_1;

Відповідач: Приватне підприємство Фірма «Тако»,адреса: м. Київ, вул. Патриса Лумумби, 10;код юридичної особи 16294573.

Суддя: