Справа № 591/1879/18
Провадження № 2/591/1506/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

секретаря судового засідання Кальченко М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми цивільну справу № 591/1879/18 за позовом ОСОБА_2 до Сумської міської ради, третя особа: Сумська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності померлим будинку на праві спільної сумісної власності, про встановлення факту належності будинку на праві власності в порядку спадкування, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт належності на праві власності будинку в порядку спадкування, визнати за ним права власності на спадкове майно та свої вимоги мотивує наступним.

28 березня 1968 року батьки позивача уклали шлюб. В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 року народився позивач ОСОБА_2

16 травня 1967 року батьку позивача на підставі рішення виконкому Сумської міської ради була відведена земельна ділянка загальною площею 700 кв. м., яка розташована по АДРЕСА_1

30 травня 1967 року на замовлення батька позивача був виготовлений проект на одноквартирний двокімнатний будинок за адресою: АДРЕСА_1

06 червня 1967 року було укладено з відділом комунального господарства договір на надання у безтермінове земельне користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти.

У 1968 року батьки позивача як подружжя збудували будинок за свої особисті кошти, однак не ввели його в експлуатацію.

У 1969 році батьки були зареєстровані в даному будинку, позивач зареєстрований в будинку з вересня 1989 року і по день звернення до суду.

У 2002 році на вказаний будинок було виготовлено технічний план на домоволодіння та прийнято будинок в експлуатацію. На підставі рішення Сумської міської ради на будинок по АДРЕСА_1 було видано свідоцтво про право власності, відповідно до якого власником будинку та визначених споруд є ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року батько позивача помер, після смерті останнього відкрилася спадщина на ? частину зазначеного будинку, яку позивач прийняв фактично, проживаючи у будинку та володіючи ним.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла мати позивача, спадщину після якої прийняв позивач фактично.

10 вересня 2016 року позивач звернувся до Першої Сумської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про спадщину за померлими батьками, однак отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій на тій підставі, що свідоцтво про право власності на будинок було отримано на ім'я батька позивача вже після його смерті.

Позивач вказує, що оскільки він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своїх батьків та прийняв спадок фактично, то просить встановити факт належності на праві спільної сумісної власності як подружжю батькам позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по ? частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; встановити факт належності на праві власності померлій ОСОБА_4 та позивачу ОСОБА_2 право власності на ? частину спадкового майна, яким є житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, а саме: по ? частині цього будинку кожному в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3; визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності на весь житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (1/4 частина в порядку спадк4ування після смерті батька та ? частини в порядку спадкування після смерті матері).

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити, пояснивши суду, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті своїх батьків, однак позбавлений можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідач направив до суду письмовий відзив, в якому одночасно просив суд розглядати справу у відсутність представника та зазначив, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існує перешкоди для його оформлення в нотаріальному порядку. При вирішення зазначеної категорії справ суд повинен врахувати наявність таких письмових доказів: виписок із господарських книг про те, що будинок належить спадкодавцю; технічний паспорт на будинок; висновок спеціалістів щодо технічного стану будинку, дотримання санітарних, протипожежних вимог; рішення ради та договору про надання земельної ділянки безстрокове користування для будівництва будинку; відмови виконкому місцевої ради в оформленні права власності; постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Третя особа Сумська держноткантора направила заяву про розгляд справи у відсутність представника.

23 квітня 2018 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження.

20 червня 2018 року судом постановлена ухвала про закриття підготовчого поводження та призначення справи до судового розгляду.

Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленої нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено, що 28 березня 1968 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб (а.с.12).

В шлюбі народився син - ОСОБА_2, позивач по справі (а.с.13).

Із копії свідоцтва про смерть вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_5 (а.с.26), який є батьком позивача.

Факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 як між батьком та сином встановлено рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 червня 2018 року (а.с.83).

Із наданих суду письмових доказів встановлено наступне.

Із копії Акту про відведення земельної ділянки вбачається, що відповідно до рішення виконкому Сумської міської ради народних депутатів від 07 травня 1967 року № 355 було виділено в натурі земельну ділянку загальною площею 700 кв. м, розташовану в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (а.с.14,94).

30 травня 1967 року виготовлено проект одноквартирного двокімнатного будинку за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією проекту (а.с.15).

Одночасно встановлено, що АДРЕСА_1 перейменована на АДРЕСА_1 рішенням Сумської міської ради №650 від 15 вересня1977 року і адреса спірного будинку визначена як АДРЕСА_1.

06 червня 1967 року ОСОБА_3 та виконком Сумської міської ради народних депутатів уклади безстроковий договір про надання у користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинка на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти (а.с.16-17).

Крім того, Сумським обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації 01 березня 1984 року було виготовлено поетажний план будинку (а.с.22 зворот).

12 серпня 2002 року ДКП Сумське ОБТІ було виготовлено технічний паспорт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, власником якого вказано ОСОБА_3 (а.с.21-23).

Крім того, 10 листопада 2002 року прийомною комісією було складено акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального володіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24).

Даний Акт було затверджено рішенням виконкому Сумської міської ради №723 від 19.11.2002 року (а.с.78-79).

05 грудня 2002 року на підставі рішення Сумської міської ради №723 від 19 листопада 2002 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право приватної власності на цілісний будинок з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 (а.с.25).

Таким чином, судом встановлено, що за життя забудовником ОСОБА_3 було отримано земельну ділянку та дозвільні документи на забудову за адресою: АДРЕСА_1.

Подружжям ОСОБА_3 під час їх перебування у шлюбі було збудовано будинок.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю від 1969 року, що був чинним на час виникнення правовідносин між подружжям під час будівництва будинку, майно, нажите подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю від 1969 року, що був чинним на час виникнення правовідносин між подружжям, частки подружжя у спільній сумісній власності визнаються рівними.

Таким чином, подружжя ОСОБА_3 мало право спільної сумісної власності на збудований ними під час подружнього життя будинок, і кожному з ним належало по ? частині даного нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається. що введення в експлуатацію даного будинку розпочато за життя власника ОСОБА_3, однак закінчено вже після смерті забудовника ОСОБА_3

Статтею 529 ЦК України в редакції 1963 року встановлено, що при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Таким чином, спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 були його син та дружина.

Як встановлено судом, на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5 з ним проживали його дружина та син, які фактично прийняли спадщину у вигляді по ? частці кожний від ? частки, що належала спадкодавцю ОСОБА_5 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією домової книги, наданої суду (а.с.18-20).

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 його дружина ОСОБА_4 стала власником ? часток будинку (1/2 частка подружнього майна + ? частка успадкованого після смерті чоловіка), а його син ОСОБА_2 став власником ? частини будинку.

Статтею 527 ЦК України в редакції 1963 року встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_4, мати позивача (а.с.27).

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на ? частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Як встановлено раніше судом, на момент відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_4, позивач ОСОБА_2 проживав, був зареєстрований разом зі спадкодавцем та фактично прийняв спадщину.

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом, в тому числі, мають діти спадкодавця.

Тобто позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги.

Інші спадкоємці за законом відсутні.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Із матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся до Першої Сумської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, в тому числі і спірного будинку.

Однак постановою нотаріуса від 10 вересня 2016 року було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, на тій підставі, що правовстановлюючий документ на житловий будинок - свідоцтво про право власності було видане виконкомом Сумської міської ради 05 грудня 2002 року на ім'я ОСОБА_3 у той час, коли ОСОБА_3 помер. Нотаріус зазначив, що у померлої особи не можуть виникати будь-які права та обов'язки, а дієздатність такої особи припиняється (а.с.11).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК об'єкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов:

- земельна ділянка не відведена для цієї мети;

- відсутній належний дозвіл на будівництво;

- відсутній належним чином затверджений проект;

- при будівництві допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Так, 16 травня 2013 року Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в своєму листі № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п.3.2) визначив, що якщо відсутні документи про відведення земельних ділянок під забудову, таке будівництво слід визнавати самочинним та відмовляти у визнанні права власності на нього в порядку спадкування.

Як вбачається з наданих та досліджених судом доказів, спадкодавцю ОСОБА_3 було рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради народних депутатів 07 травня 1967 року № 355 виділено земельну ділянку в безстрокове користування, на підставі чого укладено Типовий договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідчений нотаріально.

Крім того, спадкодавець в 1967 році виготовив проект спірного будинку, який затверджений належним чином.

У вказаному вище листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 зазначено, що рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями, має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема:

- рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови;

- ступінь готовності самочинного будівництва;

- чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб;

- в якому році було зведено самочинні будівлі;

- відповідність самочинно зведеної будівлі архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам;

- наявність акта приймання (прийомки) в експлуатацію або сертифікату відповідності;

- якщо нерухомість збудована в сільській місцевості, то потрібно встановити чи зареєстрована вона у погосподарській книзі сільської ради.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 березня 1984 року Сумським обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризацій виготовлено поетажний план спірного будинку, а 12 серпня 2002 року, після смерті ОСОБА_3, КП «Сумське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на будинок, в якому власником зазначено ОСОБА_3.

Із наданих суду письмових доказів вбачається, що після смерті власника будинку ОСОБА_3 10 листопада 2002 року було складено акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального володіння.

Як встановлено судом, комісія складала акт в присутності ОСОБА_2 в той час, коли забудовник ОСОБА_3 помер.

Вказаний акт було затверджено рішенням Сумської міської ради 19 листопада 2002 року.

Таким чином, суд вважає доведеним у судовому засіданні факт того, що будівництво житлового будинку з надвірними спорудами відбувалося на законних підставах, це будівництво не є самочинним, процедура введення будинку в експлуатацію була розпочата, але не була завершена за життя спадкодавця ОСОБА_3

Суд приходить до висновку, що цим будівництвом не порушуються права та законні інтереси будь-яких інших осіб.

Крім того, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження твердження позивача, що він фактично прийняв спадщину після смерті батьків, оскільки був зареєстрований з ними за місцем відкриття спадщини, та проживав у будинку.

За таких підстав суд вважає за можливе встановити факт належності на праві спільної сумісної власності померлому ОСОБА_5 та померлій ОСОБА_4 по ? частині кожному житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1; встановити факт належності на праві власності померлій ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по ? частині житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, оскільки іншим шляхом позивач позбавлений можливості відновити своє невизнане право.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним у порядку спадкування за законом права власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року та після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року - підлягають задоволенню.

Судові витрати суд залишає за позивачем, згідно його заяви.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280, 282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) до Сумської міської ради (, місце знаходження: м. Суми, пл. Незалежності, 2), третя особа: Сумська міська державна нотаріальна контора (місце знаходження м. Суми, просп. Шевченка, 3), про встановлення факту належності померлим будинку на праві спільної сумісної власності, про встановлення факту належності будинку на праві власності в порядку спадкування, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно- задовольнити.

Встановити факт належності на праві спільної сумісної власності померлому ОСОБА_5 та померлій ОСОБА_4 по ? частині кожному житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1.

Встановити факт належності на праві власності померлій ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по ? частині житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року та після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 26 жовтня 2018 року.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова