Справа № 130/1598/17
Провадження № 22-ц/772/753/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 рокуСправа № 130/1598/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Марчук В.С., Матківської М.В.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., представника апелянта, позивача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват-банк» Роя В.Л., відповідача ОСОБА_5, розглянувши у відкритому су-довому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду ци-вільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до

ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства ко-мерційного банку «Приватбанк» Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2018 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Жмеринка Вінницької області під головуван-ням судді Шепеля К.А.,

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» ( далі - ПАТ КБ «Приватбанк» ) звернулося у Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на наступні обставини. 12 червня 2011 року сторони у справі уклали кредитний договір № б/н, на підставі якого відповідач отримав кредит в сумі 3400,00 гривень у вигляді встановле-ного кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуван-ня кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за креди-том з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується Умовами та Правилами надання бан-ківських послуг, де передбачено його право у будь-який момент змінити кре-дитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду про те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом від 06 березня 2010 рок № СП-2010-256, Тарифами Банку, викладеними на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, що підтверджу-ється підписом у заяві. Банк має право на зміну Тарифів, викладених на бан-ківському сайті, інших умов обслуговування рахунків.

Відповідач не надавав своєчасно позивачеві кошти для погашення заборго-ваності за кредитом та відсотками, іншими витратами відповідно до умов дого-вору, що відображено у розрахуну заборгованості за договором, не виконавши, таким чином, свої зобов'язання за дійсним правочином. У випадку незгоди зі зміною Правил та/або Тарифів банку, викладених на банківському сайті, пози-чальник зобов'язався надати банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

Статтями 1050, 1054 ЦК України, Правилами користування платіжною карт- кою передбачені наслідки порушення позичальником зобов'язання по повер-ненню чергової частини суми кредиту, якими є право банку достроково вима-гати повернення всієї суми кредиту. Оскільки ОСОБА_5 взяті на себе зобов'язання з повернення отриманого кредиту, сплати відсотків згідно з умо-вами договору належним чином не виконував, станом на 31 травня 2017 року у нього утворилася заборгованість у сумі 32166,95 гривень, яка складається з: 3797,63 гривень - заборгованість за кредитом, 23461,37 гривня - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2900,00 гривень - заборгованість по пені, 500,00 гривень - штраф ( фіксована частина ), 1507,95 гривень - штраф ( процентна складова). У зв'язку з ухилянням відповідача від добросовісного виконання власних зобов'язань і непогашенням наявної заборгованості банк просив суд позов задоволити та стягнути на свою користь кошти з відповідача у справі ( а. с. 2 - 3 ).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено ( а. с. 85-88 ).

Не погоджуючись з ухваленим 25 січня 2018 року рішенням суду першої ін-станції, представник банку Литвиненко О.Л. оскаржує його в апеляційному по-рядку, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Скаржниця вважає рішення суду не-законним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального пра-ва, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи ( а. с. 94-116 ).

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здій-снюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, дослідивши її матеріали, проаналізувавши в сукупності наявні в справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржувано-го судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суд-дів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на під-ставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослі-джені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам, воно є помилко-вим, таким, що суперечить фактичним обставинам справи.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільни-ми в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з вра-хуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 12 червня 2011 року ОСОБА_5, ознайомив-шись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, з Тарифами банку, підписав заяву № б/н, якою виявив бажання отримати в кредит кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі спла-тою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залиш-ку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитні картки після 2011 року відповідач отримував двічі: 30 жовтня 2012 року № 414275 та 03 липня 2014 року № 520639. Умови користування кредитними коштами передбачають щомісячні платежі в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50,00 гривень і не більше залишку заборгованості, сплату пені, штрафу, комісії. Підпункти 9.3., 9.4. Умов та Правил надання банківських послуг визначають, що картра-хунки відкриваються на невизначений строк за виключенням настання умов, викладених у підпунктах 9.6., 9.7.; у випадку перевикористання платіжного лі-міту по картці і непогашення його клієнтом протягом шести місяців картка за-кривається, наступне поновлення її дії можливе лише після повного погашення клієнтом виниклої заборгованості. Підпунктом 1.1.3.2.3 згаданих Умов та Пра-вил передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів, інших невід'ємних частин договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися бан-ком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картко-вому рахунку на умовах, визначених у підпункті 1.1.3.1.9. Умов та Правил на-дання банківських послуг. Згідну підпункту 1.1.2.3. до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків і здійснені по них опера-ції.

Відмовляючи у позові ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції посилався на те, що згідно виписок про рух коштів по кредитних картках відповідача, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні, за період з 01 жовтня 2010 року по 07 листопада 2014 року залишки коштів визначені нулями. Докази, надані сторо-нами у справі, суд визнав неналежними, недостовірними, недостатніми, оскіль-ки вони не містять інформації щодо предмета доказування; розрахунок заборго-ваності за договором є лише внутрішнім документом банку, який у даному ви-падку не може підтверджувати позовні вимоги. Суд визнав безпідставними, не-доведеними позовні вимоги банку, не знайшов правових підстав для їх задово-лення. Суд не встановив виникнення зобов'язання між сторонами у справі, тому не застосував норми зобов'язального права, обов'язковості договірних умов, на які посилався позивач.

Висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, не можна визнати об'єктивними, обґрунтованими, вірними та справедливими. Від-мовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд не виконав при-писів частини п'ятої статті 12 ЦПК України, звільнивши боржника від виконан-ня зобов'язань за дійсним правочином, від погашення будь-якої заборгованості, що реально має місце.

Частиною другою Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального за-конодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відпо-відно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України ( в редак-ції 2004 року ) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстроннім судом, встановленим за-коном, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього криміналь-ного обвинувачення.

У пункті 33 свого рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конституції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає ци-вільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасни-ками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсут-ність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх пред-ставників, письмових та речових доказів, висновків експертів ( стаття 76 ЦПК України ).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 25 січня 2018 року, пред-ставник ПАТ КБ «Приватбанк» Литвиненко О.Л. наголошує, що відповідач тривалий час є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», вперше звернувшись до уста-нови ще 20 квітня 2008 року. У вказаний день він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 250,00 гривень на платіжку картку № 657096. Після цього ОСОБА_5 звертався до банку неодно-разово, проходив процедуру ідентифікації, отримував нові картки. Згідно під-пункту 2.2. Постанови Національного банку України від 12 грудня 2003 року № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і за-криття рахунків у національній та іноземних валютах», зареєстрованої у Міні-стерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, ідентифікація клієнта не є обов'язковою, якщо клієнт уже має рахунки у цьому банку і був ра-ніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг дозволяє у подальшому користу-ватися усіма переліченими банківськими послугами без укладання окремого до-говору.

Під час останнього звернення ОСОБА_5 до відділення банку на ви-конання умов укладеного між сторонами у справі чинного правочину, 03 липня 2014 року він отримав кредитну картку № 520639 зі строком дії до січня 2018 року, про що у програмному комплексі банку наявне відповідне фо-то позичальника з кредитною карткою, по якій на сьогоднійшній день облікову-ється його заборгованість перед кредитором. Надані позивачем суду первісні бухгалтерські документи про видачу і сплату коштів боржником за кредитним договором, а саме виписка по картковому рахунку, розрахунок заборгованості, за твердженням представника скаржника, є належними, допустимими доказами, які є підставою для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги представника банку Литвиненко О.Л. заслугову-ють на увагу, вони дійсно спростовують висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, є об'єктивно достатніми для визнання вимог по-зивача такими, що в основному підлягають задоволенню.

Як уже зазначалося, відповідач ОСОБА_5, ознайомившись з Пам'-яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПАТ КБ «Приватбанк», власноручно підписавши 12 червня 2011 року анкету-заяву про приєднання до них ( а. с 130 ) з клопотанням про оформлення на своє ім'я платіжної кредитної картки «Універсальна»/Gold, отримав кредит в сумі 3400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжку картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що від-повідав строку картки, отримавши останню в особисте користування. ОСОБА_5 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умо-вами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування пла-тіжною карткою, Тарифами банку складає між ним та банком договір про на-дання банківських послуг. Позичальник вказав, що зобов'язується виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлю-ватися з їх змінами на сайті банку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвер-див надання йому повної інформації щодо користування банківськими послуга-ми. Укладання договору між сторонами у справі здійснено у відповідності з нормами статті 634 ЦК України, за принципом укладання договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором при-єднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднан-ня другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не мо-же запропонувати свої умови договору. Тобто, в даному випадку зміст кредит-ного договору зафіксований у кількох документах: заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Та-рифах банку. Між банком та позичальником договір укладений у письмовій формі.

Укладення договору таким чином не суперечить чинному законодавству України, а доводи у запереченні на позов банку ОСОБА_5, отримано-му електронною поштою без його підпису, щодо не укладення ним договору в 2011 році, не надання ним згоди з Умовами та Правилами надання банківських послуг є неспроможними. Жодне звернення до суду першої інстанції, направле-не суду боржником електронною поштою, не містить його підпису, тому одне із заперечень відповідачем вимог банку, що стосується відсутності його підпису в окремих документах, як таке, що не відповідає дійсності, на увагу не заслуго-вує.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'яз-ковими згідно з актами цивільного законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду визнає неспроможною, такою, що не від-повідає фактичним обставинам справи, позицію суду першої інстанції щодо не-доведеності заявлених позивачем вимог у частині наявності заборгованості у ОСОБА_5 перед позивачем стосовно сплати тіла кредиту, процентів за користування кредитом, та пені як виду відповідальності за порушення боржни-ком взятого зобов'язання. Разом з тим, слід мати на увазі, що у запереченні на позов ( а. с. 54-58 ) ОСОБА_5 просив суд застосувати до вимог банку позовну давність. Враховуючи термін дії кредитної картки боржника до 01 січ-ня 2018 року, керуючись пунктом першим частини другої статті 258 ЦК Украї-ни пеню за заявленими вимогами банку належить стягнути з відповідача за один рік, що передує даті звернення позивача у суд. Сума пені становитиме 1100,00 гривень (2900,00-1800,00). Крім цього, враховуючи часткові погашення заборгованості перед позивачем, що мали місце 04 липня, у жовтні та листопаді 2014 року, строк позовної давності до інших вимог, крім пені, застосуванню не підлягає.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або ін-ша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а по-зичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися на-лежним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною першою статті 599 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язан-ня є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На заперечення позиції боржника належить мати на увазі, що для кредиту-вання рахунку позичальника достатньо отримати картку й здійснити за її допо-могою видаткову операцію, в результаті якої на рахунку виникне кредитове сальдо. З цього моменту починають діяти Умови та Правила, Тарифи актуальні, існуючі на момент кредитування рахунку.

Відповідно до підпункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні систе-ми та переказ коштів в Україні» платіжна картка - це спеціальний платіжний за-сіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості то-варів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

З розрахунку заборгованості за договором від 12 червня 2011 року №б/н, укладеним між сторонами у справі, з виписки по руху коштів за кредитними картками, отриманими ОСОБА_5 ( а. с. 4, 101-113 ), чітко, безспірно убачається, що боржнику був встановлений певний кредитний ліміт, прослідко-вується, що він користувався кредитними коштами, отримував їх через банко-мати, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів та термінали самообслуговування. Це можливо виключно шляхом отримання кредитної картки, зокрема, «Універсальна», оскільки здійснення вказаних операцій не-можливе без наявності картки. З указаних розрахунку заборгованості та випис-ки по руху коштів за кредитними картками убачається, що ОСОБА_5 частково погашав заборгованість перед кредитором, що відображено у графі «Сума погашення за наданим кредитом».

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на ба-лансі кредитної картки відповідача: баланс станом на дату укладення кредитно-го договору ( надана сума кредиту ), всі операції за кредитною карткою з визна-ченням дати проведення операції, самої операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції.

Всупереч невірному висновку суду першої інстанції банківська виписка має статус первинного документу, що доводиться Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5 «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання доку-ментів», згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухобліку, податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; ви-писки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. У пункті четвертому розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» визначено, що до-кументи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власни-кові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо.

Безумовно, позивачем були надані суду першої інстанції саме первісні бух-галтерські документи про встановлення кредитного ліміту, видачу, сплату кош-тів за кредитним договором у цій цивільній справі, які свідчать про те, що банк виконав передбачені чинним правочином зобов'язання перед позичальником ОСОБА_5, в той час як боржник після тривалого виконання прийня-тих на себе за договором зобов'язань протягом 2011-2014 років, у встановлено-му порядку не розриваючи дійсний договір, припинив в односторонньому по-рядку виконувати покладені на нього договором зобов'язання.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що факт укладення 12 червня 2011 року між сторонами у справі кредитного договору №б/н є доведе-ним. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укла-деним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визна-чені як істотні законом або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Боржник умови кредитного договору не оспорює. Розрахунок заборговано-сті здійснений з врахуванням періоду, з якого саме вона виникла.

Посилаючись на представлені суду виписки руху коштів по своїх кредитних картках, де вказані нульові залишки коштів за період з 01 жовтня 2010 року по 07 листопада 2014 року, як на доказ відсутності заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_5 замовчує той факт, що йдеться лише про картки за № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 з кредитним лімітом 0,00, де обліковувалася комісія за обслуговування сплячого рахунку, в той час, коли він отримав наступні дві кредитні картки 30 жовтня 2012 року та 03 липня 2014 року.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором, що виникла внаслідок неналежного виконання зобов'язань за чинним правочином. Вимоги банку є об-грунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Разом з тим є безпідставним позов банку в частині вимоги про стягнення за-боргованості з урахуванням характеру всіх її складових, зокрема щодо одночас-ного стягнення штрафів і пені, оскільки такі вимоги не в повній мірі відповіда-ють вимогам закону з огляду на наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлен-ні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднан-ні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника но-вих додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки ( пені, штрафу ).

Відповідно до норм статті 549 ЦК України неустойкою ( пенею, штрафом ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислю-ється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язан-ня ( частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислю-ється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( частина третя статті 549 ЦК України ).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме пра-вопорушення. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду Українивід 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Виконуючи вказані вимоги закону слід дійти висновку про безпідставність вимоги банку про одночасне стягнення з боржника пені та штрафів, оскільки це було би застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм проце-суального права або неправильне застосування норм матеріального права. Не-правильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства ко-мерційного банку «Приватбанк» Литвиненко Олени Леонідівни задоволити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січ-ня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товарис-тва комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват-банк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 наро-дження, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого та мешкаючого в АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват-банк», , рах. № 3111, МФО № 305299, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, у погашення заборгова-ності станом на 31 травня 2017 року за кредитним договором від 12 червня 2011 року № б/н у розмірі 28359,00 гривень ( двадцять вісім тисяч триста п'ятдесят дев'ять гривень 00 коп. ), з яких: 3797,63 гривень ( три тисячі сімсот дев'яносто сім гривень 63 коп. ) - заборгованість за кредитом, 23461,37 гривня ( двадцять три тисячі чотириста шістдесят одна гривня 37 коп. ) - заборгованість по про-центах за користування кредитом, 1100,00 гривень ( одна тисяча сто гривень 00 коп.) - пеня, а також 1400,00 гривень ( одна тисяча чотириста гривень 00 коп. ) у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, 2080,00 гривень ( дві тисячі вісімдесят гривень 00 коп. ) судового збору, сплаченого банком на користь держави при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено14 травня 2018 року.

Суддя-доповідач: Підпис Т.О. Денишенко

Судді: Підпис В.С. Марчук

Підпис М.В. Матківська

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду Т.О. Денишенко