ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/90/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

з участю : позивача та представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/14438/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2018 року у складі судді Стефанишина С.Л. по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Хмельницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, Перша Хмельницька державна нотаріальна контора, Служба у справах дітей Хмельницької міської ради про встановлення факту родинних відносин.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В липні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин, в обґрунтування заявлених вимог позивач зазначала, що вона та громадянин ОСОБА_6, з 2003 року по грудень 2005 року проживали разом без реєстрації шлюбу однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1. В період спільного проживання у них народилася спільна дитина - ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2011 році помер ОСОБА_6 При житті останній, визнавав себе батьком сина та надавав матеріальну допомогу на його утримання. Близькі родичі цивільного чоловіка - донька ОСОБА_8 (померла в червні 2017 року) та ОСОБА_9 (помер 05.03.2015 році) знали про їх відносини та спільну дитину, але були проти спільного проживання.

Також позивач зазначала, що факт спільного проживання з ОСОБА_6 підтверджується тим, що вони вели спільне господарство та мали сумісний бюджет, тобто були у фактичних шлюбних стосунках, мешкали разом в квартирі АДРЕСА_2, куди вона перевезла свої особисті речі. Крім того, даний факт підтверджується актами про проживання однією сім'єю від 04.07.2017 та показами свідків - сусідів. Також вони разом приїжджали і до її матері, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що можуть підтвердити свідки сусіди, про що складено відповідний акт.

Померлий батько дитини ОСОБА_6, при житті визнавав свого сина, допомагав матеріально під час вагітності та родів, забирав їх з пологового будинку. Через неприязні стосунки між нею та дітьми ОСОБА_6 вони змушені були розїхатися. І саме тому, побоюючись розправи з боку старших дітей її чоловіка та враховуючи той факт, що вони сильно зловживали спиртними напоями, позивач вирішила дати дитині своє прізвище ОСОБА_7, але по - батькові записала Леонідовичем. Тобто, у свідоцтві про народження сина в графі батько записаний ОСОБА_10, що співпадає з ім'ям та по-батькові цивільного чоловіка.

Позивач зазначала, що встановлення факту родинних відносин їй потрібно для можливості оформити спадщину після смерті цивільного чоловіка.

У звязку із наведеним, позивач після неодноразового уточнення та доповнення позовних вимог просила, встановити факт того, що малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним сином ОСОБА_6, який помер 11 жовтня 2011 року,є рідним братом ОСОБА_9, який помер 05 березня 2015 року та ОСОБА_8, яка померла 25 червня 2017 року.

В ході розгляду справи в судовому засіданні 4 жовтня 2017 року, протокольною ухвалою було залучено до участі в справі на стороні відповідача третю особу яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, який є спадкоємцем після смерті сина ОСОБА_6 ОСОБА_9, згідно складеного ним при житті заповіту.

22 січня 2018 року в судовому засіданні протокольною ухвалою задоволено клопотання ОСОБА_5 залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_4

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2018 року позов задоволено, встановлено факт, що неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним сином ОСОБА_6, який помер, 11 жовтня 2011 року, встановлено факт, що неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним братом ОСОБА_9, який помер 5 березня 2015 року та ОСОБА_8, яка померла 25 червня 2017 року. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

ОСОБА_4 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, позивачем не доведено факт спільного проживання з ОСОБА_6 в період з 2003 по грудень 2005 року і те що в них народилася спільна дитина. Апелянт зазначає, що ОСОБА_6 не визнавав себе батьком дитини позивача та не надавав ніякої їй матеріальної допомоги, вони не вели спільного господарства та не мали спільного бюджету, крім того, діти померлого при житті не визнавали дитину ОСОБА_5 своїм родичем. Мотивами звернення до суду про встановлення факту батьківства є заволодіння сторонніми особами квартирою, яка залишилася у спадок. На думку ОСОБА_4, рішення суду ґрунтується лише на припущеннях. Також посилається апелянт, що суд ніяким чином не вирішив його клопотання про залучення до участі онучки ОСОБА_6 ОСОБА_11, що могло би дати можливість призначити по справі генетичне експертизу щоб визначити чи є генетичне «кровне» споріднення між ОСОБА_7 та онукою ОСОБА_6

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_4 просив скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2018 року та постановити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_6, його діти ОСОБА_9 та ОСОБА_8 були власниками кожен по 1/3 частині квартири АДРЕСА_3.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в період з 2003 року по грудень 2005 року проживали разом без реєстрації шлюбу однією сімєю.

13 червня 2006 року, ОСОБА_5 народила сина - ОСОБА_7, батьком якого є ОСОБА_10

Однак у свідоцтві про народження останнього в графі батьком записаний ОСОБА_10, імя та по батькові батька дитини записано за вказівкою ОСОБА_5 Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження, виданий міським відділом актів реєстрації цивільного стану ХМУЮ від 20.06.2006 року серії 1-БВ № 033077.

актовий запис №1359.

ОСОБА_6 помер 11 жовтня 2011 року, що підтверджується

свідоцтвом про смерть І-БВ №170087 від 13 жовтня 2011 року.

Після смерті останнього спадщину, яка складалась з 1/3 частини квартири № 32 будинку по вул. Зарічанській в АДРЕСА_4 прийняли його діти ОСОБА_9 та ОСОБА_8, які на час смерті проживали разом з ОСОБА_6, та було заведено спадкову справу № 343-2013.

ОСОБА_9 отримав свідоцтво про право на спадщину на ? частину квартири АДРЕСА_3, а ОСОБА_8 свідоцтво про право на спадщину на іншу належну їй ? частину квартирі видано не було.

2 грудня 2014 року ОСОБА_9 склав заповіт, яким заповів все своє майно громадянину ОСОБА_4

6 березня 2015 року ОСОБА_9 помер.

Спадщину після його смерті прийняв ОСОБА_4, який подав відповідну заяву до нотаріуса.

25 червня 2017 троку померла ОСОБА_8.

Заяву про прийняття спадщини після її смерті до нотаріуса подали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як законний представник в інтересах малолітнього ОСОБА_7, однак останній приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу ОСОБА_12 відмовлено через недоведеність родинного зв'язку ОСОБА_7 зі спадкодавцем.

Згідно акту, складеного 4.07.2017, вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в період з 2003 року по грудень 2005 року проживали разом без реєстрації шлюбу однією сімєю за адресою АДРЕСА_5 і в період спільного проживання у них народилася дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.95 № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Відповідно до ст. 130 Сімейного кодексу України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу, а нормами цієї статті передбачено,що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

У відповідності до ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Задовольняючи позовні вимоги і встановивши факт, що неповнолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним сином ОСОБА_6, який помер, 11 жовтня 2011 року, тому є рідним братом ОСОБА_9, який помер 5 березня 2015 року та ОСОБА_6, яка померла 25 червня 2017 року, суд першої інстанції поклав в основу рішення покази свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які будучи попереджені про кримінальну відповідальність кожна надали свідчення, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6, дійсно в період з 2003 по 2005 роки перебували у фактичних шлюбних відносинах і під час спільного проживання у них народився спільний син ОСОБА_17.

Зокрема свідок ОСОБА_14, яка особисто знала ОСОБА_6 і перебувала із ним у дружніх відносинах з 2000 року, засвідчила, що після смерті дружини ОСОБА_6 ОСОБА_15, яка померла у 2003 році, він запропонував ОСОБА_5 жити разом в його квартирі АДРЕСА_6. Свідок вказала, що вони перебували у фактичних шлюбних відносинах і планували народження дитини, в звязку з чим ОСОБА_5 проходила медичне лікування, а коли завагітніла, то старші діти ОСОБА_6 постійно влаштовували їм сварки, погрожували, тому ОСОБА_5 щоб зберегти вагітність вирішила переїхати до своєї матері, в якої залишилася проживати і після народження дитини.

Свідок ОСОБА_18, засвідчила, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали разом з 2003 року і в них народився син ОСОБА_17. ОСОБА_6 при житті визнавав ОСОБА_7 своїм сином, проте щоб не наражати дитину на небезпеку через неприязне відношення до нього його старших дітей не міг перевезти цивільну дружину і їх дитину у квартиру на Зарічанській. Також свідок підтвердила, що ОСОБА_19 та ОСОБА_8 знали про народження їхнього брата ОСОБА_7.

Свідок ОСОБА_16, засвідчила, що дійсно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спільно проживали з 2003 по 2005 роки і змушені були розїхатися через постійні конфлікти з дітьми ОСОБА_6 і щоб зберегти вагітність його цивільної дружини ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_20, також підтвердила факт спільного проживання в період з 2003 по 2005 роки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і народження у них спільної дитини ОСОБА_7, вказала, що ОСОБА_6 дуже тішився з приводу народження у нього дитини, проте не записав дитину на свою фамілію бо боявся погроз та супротиву з боку його старших дітей.

При цьому кожен зі свідків пояснив, що ОСОБА_6 за життя визнавав ОСОБА_7, 13.06.2006 року, народження своїм сином, матеріально допомагав ОСОБА_5 для утримання сина ОСОБА_7, 13.06.2006 року.

Вказані пояснення свідків є логічними, послідовними та співпадають між собою, а отже дані докази є належними допустимими та достатніми.

Також з наданих суду фотографій вбачається, що ОСОБА_6 забирав ОСОБА_5 з пологового будинку після народження дитини, в період 2003-2005 років вони разом святкували різні свята.

Отже здобуті судом докази в своїй сукупності у вигляді показань свідків, фотографій свідчать про ту обставину, що ОСОБА_10 є батьком ОСОБА_7, 13.06.2006 року.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про необхідність встановлення факту родинних відносин між малолітнім ОСОБА_7 та померлим ОСОБА_6 та його дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не доведено факт спільного проживання з ОСОБА_6 в період з 2003 по грудень 2005 року і те що в них народилася спільна дитина, ОСОБА_6 не визнавав себе батьком дитини позивача та не надавав ніякої їй матеріальної допомоги, діти померлого при житті не визнавали дитину ОСОБА_5 своїм родичем, а рішення суду ґрунтується лише на припущеннях слід відхилити.

Вказані доводи апелянта спростовуються дослідженими судом доказами, а апелянт в свою чергу вказані докази у вигляді показів свідків, письмових документів ніяким чином не спростовував та не надав суду інші докази в обґрунтування своїх тверджень.

Крім того, слід звернути увагу, що нормами Сімейного кодексу передбачено встановлення факту батьківства на підставі будь-яких відомостей, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. З врахуванням того, що ОСОБА_6 на час розгляду справи помер, а законодавець згідно ст. 130 Сімейного кодексу України надав можливість встановлювати факт батьківства дитини у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю, за рішенням суду, то такий факт може бути встановлений лише саме показами свідків та письмовими документами, а можливість проведення судової генетичної експертизи в даній конкретній справі на даний час відсутня.

Твердження апелянта, що суд не залучив до участі в справі онучку ОСОБА_6 ОСОБА_11, що могло би дати можливість призначити по справі генетичну експертизу щоб визначити чи є генетичне «кровне» споріднення між ОСОБА_7 та онукою ОСОБА_6 не може бути взято до уваги.

В матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази, що вказана особа є онукою ОСОБА_6 та дочкою померлого ОСОБА_9

В листах нотаріуса на адресу вказаної особи в м. Ханти-Мансійськ Російської Федерації зазначено, що про обставину, що дана особа є онучкою ОСОБА_6 нотаріусу відомо лише зі слів інших спадкоємців, тому нотаріус просить направити на його адресу нотаріально засвідчені документи щодо походження ОСОБА_11, а саме свідоцтво про народження.

За таких обставин відсутні підстави для залучення вказаної особи до участі в справі як третьої особи.

Крім того, апелянтом не надано письмових підтверджень (повідомлення експерта, спеціаліста тощо) щодо того чи проведенням судової генетичної експертизи можливо визначити чи є генетичне «кровне» споріднення між ОСОБА_7 та онукою ОСОБА_6 і з цього зробити висновок про «кровне» споріднення вже між ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Не спростовують висновків суду і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2018 року.

Судді А.М. Костенко

ОСОБА_2

ОСОБА_3