Справа № 303/3485/18
2/303/1656/18
ряд. стат. звіту - №47
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

20 вересня 2018 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого - судді Монич В.О.

секретар судових засідань ОСОБА_1.

Справа №303/3485/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів ,-

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивує тим, з відповідачем ОСОБА_3 вони зареєстрували шлюб 30 серпня 1997 року у виконкомі Новодавидківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, за актовим записом №12. Під час даного шлюбу, у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак, виявилося, що вони зовсім різні по характеру люди, в сім'ї постійно виникають сварки та непорозуміння. Зазначає, що між ними зникло почуття любові та поваги, шлюб носить тільки формальний характер, і подальше його існування вважає недоцільним. Тому, на підставі вищенаведеного вона (ОСОБА_2І.) звертається до суду та просить шлюб зареєстрований між нею та ОСОБА_3 - 30 серпня 1997 року у виконкомі Новодавидківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області за актовим записом №12 - розірвати, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище Фелді, а також просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно, і до досягнення ним повноліття.

Позивач - ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задоволити.

Відповідач - ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Беручи до уваги клопотання позивача, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про одруження Серії І-ФМ №006330, виданого виконкомом Новодавидківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстровано шлюб 30 серпня 1997 року, про що зроблено актовий запис за №12 (а.с.4).

У сторін по справі, 17 червня 2005 року народився син - ОСОБА_5, про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії 1-ФМ №011448 виданого виконкомом Новодавидківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, 05 липня 2005 року (а.с.6).

Розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог статті 24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається.

Правилами статтей 104 та 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст.112 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Так, судом встановлено та знайдено підставність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з ОСОБА_3, оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що шлюб між подружжям існує формально, примирення та збереження їх сімї є неможливим, подальше спільне їх життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, який для повного і гармонійного розвитку його особистості повинен рости і виховуватися у атмосфері любові та розумінні.

На підставі статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Після розірвання шлюбу, позивачу по справі ОСОБА_2 відновити дошлюбне прізвище - Фелді.

Розглядаючи позовну вимогу ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд приходить до наступного висновку.

Батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав.

Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Сімейного кодексу України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Нормою статті 141 цього Кодексу встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує : стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову.

Відповідно пункиту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 а саме, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яка у свою чергу є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна, щомісячно, і до досягнення ним повноліття, оскільки дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантоване як частиною 2 статті 51 Конституції України,як Сімейним кодексом України, так і частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, це зокрема, виявляється в забезпеченні малолітнього сина мінімально необхідними благами, що потрібні для його життя та виховання. Тому обов'язок відповідача ОСОБА_3, як батька утримувати та надавати сину матеріальну допомогу.

Таким чином, з урахуванням наведеного, всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - підлягають до часткового задоволення.

Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати стягнути частково з відповідача ОСОБА_3. на користь позивача ОСОБА_2 та держави.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 89, 141, 223, 258,259, 263-265, 268, 273, 280, 430ЦПК України, ст.ст.4, 104, 105, 110, 112, 113, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, Законом України Про охорону дитинства, суд, заочно -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів- задовольнити частково.

Шлюб зареєстрований між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, у виконкомі Новодавидківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області - 30 серпня 1997 року, актовий запис №12 - розірвати.

Після розірвання шлюбу, позивачу по справі ОСОБА_2 відновити дошлюбне прізвище - Фелді.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 червня 2018 року і до досягнення ним повноліття.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачені судові витрати у розмірі - 704 (сімсот чотири) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі - 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, пердбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: с.Н.Давидково, вул.Августина Волошина, буд.№35, Мукачівського району, Закарпатської області, поштовий індекс - 89624.

Відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, поштовий індекс - 90325.

Головуючий В.О.Монич