Справа № 499/166/18
Провадження № 2/522/6272/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

05 жовтня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря Полегенького В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Петрівська селищна рада Іванівського району Одеської області про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Іванівського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: Петрівська селищна рада Іванівського району Одеської області про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 18 квітня 2018 р. зазначена справа передана до Приморського районного суду м. Одеси, оскільки згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 23 березня 2018 р. вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, що є територіальною приналежністю Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2018 р. відкрито провадження у цивільній справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Петрівська селищна рада Іванівського району Одеської області про визначення місця проживання дитини, призначено розгляд справи в загальному позовному порядку. У підготовчому судовому засіданні представник позивача уточнила позовну заяву та просила змінити раніше визначене місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, 07.08.2010 р. з адреси: АДРЕСА_1 на адресу: АДРЕСА_2, визначивши його місце проживання разом з батьком ОСОБА_1. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила у задоволенні позову відмовити. Не спростувала, що ОСОБА_3 декілька років проживає з батьком.

Третя особа Петрівська селищна рада Іванівського району Одеської області надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 10 липня 2004 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який був зареєстрований у третьому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 198 від 10.07. 2004 року. Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.09.2014 р. по справі № 522/29633/13-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Після розірвання шлюбу між сторонами діти залишилися проживати з відповідачкою.

31 жовтня 2016 року було ухвалене рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/10971/14-ц, відповідно до якого визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: м. Одеса, вул. В. Арнаутська, б. 96, кв.22.

Однак, ОСОБА_1 мешкає в с. Петрівка Іванівського району Одеської області з неповнолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 який навчається в Петрівській загальноосвітній школі І-ІІІ ст. №1 Іванівського району Одеської області.

Відповідно до довідки № 397 від 12.02.2018 р., виданої виконкомом Петрівської селищної ради Іванівського району Одеської області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дійсно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 перебуває на медичному обліку за місцем проживання, про що свідчить довідка б/н від 01.02.2018 р., яка видана Петрівською амбулаторією загальної практики сімейної медицини.

Відповідно до акту від 05.02.2018 р. комісія у складі голови селищної ради ОСОБА_5, членів комісії ОСОБА_6, ОСОБА_7 виявила, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживає в 3-х кімнатній квартирі за адресою: Одеська область, Іванівський район, смт. Петрівка, вул. Одеська, буд. 5 разом з батьком ОСОБА_1, бабусею ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, проживала разом з ними з грудня 2014 року до вересня 2017 року. В квартирі створені усі необхідні умови для проживання і виховання дитини, житлово-побутові умови задовільні, у ОСОБА_3 є окреме ліжко, шафа для одягу, робочий стіл, іграшки, одяг та взуття, має все необхідне, ні на що не скаржиться. Ставлення батька сприймає як тепле та дбайливе. Санітарні умови в нормі. Статтею 160 Сімейного кодексу України визначено право батьків на визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч.1 с. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно до ч.2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

На момент подання позову ОСОБА_3 було 13 років, позивач з відповідачкою не зміг дійти згоди щодо місця проживання дитини, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Під час прийняття судом рішення по даній справі ОСОБА_3 виповнилося 14 років, що підтверджується свідоцтвом про народження 1-ЖД № 216543, відповідно до якого ОСОБА_3 народився 07.08. 2004 р., про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 07.09. 2004 р. зроблено відповідний запис про народження № 641.

Згідно ч.1 ст. 171 Сімейного кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Відповідно до ч.2 ст. 171 Сімейного кодексу України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. У судових засіданнях 18.09.2018 р. та 05.10.2018 р. ОСОБА_3 особисто підтвердив, що бажає проживати разом з батьком ОСОБА_1 та зазначив, що мати ОСОБА_2 ухиляється від зустрічі з ним, його життям не цікавиться, з ним не спілкується, на телефонні дзвінки не відповідає, школу, в якій навчається не відвідує.

Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2, ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов'язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципівзмагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до змісту ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Петрівська селищна рада Іванівського району Одеської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Змінити раніше визначене місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з адреси АДРЕСА_3 на адресу: АДРЕСА_4, визнавши його місце проживання разом з батьком ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 16.10.2018 року.

Суддя А.В.Науменко

05.10.18