Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором №87812426 від 08.08.2010 року у розмірі 18 528,96 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 08.08.2010 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання та використання платіжної картки №87812426, відповідно якого позичальнику відкрито рахунок №9873. Відповідач скористався кредитними коштами, проте не виконує прийняті на себе зобовязання, у звязку з чим станом на 17.11.2016 року має заборгованість в сумі 18 528,96 грн., де 18 540,32 грн. заборгованість за кредитом, 78,64 грн. три відсотки річних.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, суду пояснив, що погасив кредитну заборгованість ще у 2011 році, ніяких вимог від банку жодного разу не отримував.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, де одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 21.02.2011 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання та використання платіжної картки №87812426, відповідно якого позичальнику відкрито рахунок №9873.

Так, відповідно до умов договору, позивальник отримує кредит у розмірі 2 535,38 грн., зі сплатою відсотків 0,01 % річних з кінцевим терміном повернення 09.08.2011 року.

Судом встановлено, що відповідач використав кредитні кошти, які йому було надано Банком та повернув їх разом з відсотками ще у 2011 році.

Суд зазначає, що оскільки кредит відповідачем було отримано на придбання холодильнику, то останній є споживчим, і на правовідносини між сторонами поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як передбачено п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки з спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Також, в своєму позові Банк посилається на те, що на адресу відповідача було надіслано вимогу про погашення кредитної заборгованості. Однак, вимога направляється в письмовому вигляді - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Матеріали справи містять лише докази направлення вимоги відповідачу про заборгованість перед банком. Однак жодного доказу, який свідчив про отримання ОСОБА_1 вимоги Банку про привернення кредиту (особистий підпис відповідача чи уповноваженої особи у поштовому повідомленні про вручення) в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що позивачем строк позовної давності пропущений, кредитні кошти відповідачем повернуті в повному обсязі, спір виник з договору споживчого кредитування, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 81, 88, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Сплачений судовий збір не відшкодовувати.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів із дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя Т.В.Шевцова