Справа № 159/3471/17
Провадження № 2/159/60/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 25 січня 2015 року біля 4 год. 30 хв. на автодорозі в м. Ковель по вул. Володимирській, ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, в порушення п.2.9 (а) ПДР України, що забороняють подібні дії, керував автомобілем «ФордТранзит», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, неправильно оцінивши дорожню ситуацію, передбачаючи можливість настання суспільнонебезпечних наслідків своїх дій і легковажно розраховуючи на їх запобігання, не врахував дорожню обстановку на даній ділянці дороги, проявив необачність, чим порушив вимоги п.2.3 (б) ПДР України, який зобовязує водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, проявив необачність, не вибрав безпечної швидкості руху, порушуючи вимоги п.п.12.1,12.2 ПДР України, зїхав даним автомобілем з проїзної частини дороги та вчинив наїзд на бетонну огорожу житлового будинку № 29 по вул. Володимирській. Внаслідок вказаних порушень ПДР України в результаті яких сталась дана дорожньо-транспортна пригода пасажир автомобіля ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку важкого ступеню, лівобічною субдуральною гематомою та набряком головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Вироком Ковельського міськрайонного суду від 02.09.2015, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_2 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100 тисяч гривень моральної шкоди. Позивач вказує, що ОСОБА_3 внаслідок вказаної ДТП отримав чисельні тілесні ушкодження, тривалий час перебував на лікуванні, дотепер його реабілітацію не закінчено. ОСОБА_3 є інвалідом першої групи довічно, він потребує постійного стороннього догляду, ОСОБА_3 не може самостійно пересуватись. Просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 106247,48 гривень, яка включає в себе вартість реабілітаційних послуг, вартість квитків на реабілітацію, вартість придбаних ліків та продуктів харчування, вартість придбаних пелюшок, бленд ера, витрат на аналізи.

Представник позивача в судове засідання не зявились, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю, з підстав, викладених у заяві, просить його задовольнити, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення в справі.

Відповідач та ї представник в судове засідання не зявився, хоч завчасно і належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про вручення судової повістки.

Відповідачем подано суду заперечення на позов з якого вбачається, що відповідач позов визнає частково. Зокрема, в поданих запереченнях відповідач вказує, що 14.08.2015 ним було сплачено на користь позивача 50000 гривень, а 18.08.2015 сплачено ще 25000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Вказує також, що до ухвалення вироку суду ним на користь ОСОБА_3 сплачено 50000 гривень. Не заперечує проти стягнення з нього 25550 гривень на оздоровчо-реабілітаційні послуги та 5293,82 грн. на оплату послуг за розміщення у готельному комплексі.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 25 січня 2015 року біля 4 год. 30 хв. на автодорозі в м. Ковель по вул. Володимирській, ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, в порушення п.2.9 (а) ПДР України, що забороняють подібні дії, керував автомобілем «ФордТранзит», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, неправильно оцінивши дорожню ситуацію, передбачаючи можливість настання суспільнонебезпечних наслідків своїх дій і легковажно розраховуючи на їх запобігання, не врахував дорожню обстановку на даній ділянці дороги, проявив необачність, чим порушив вимоги п.2.3 (б) ПДР України, який зобовязує водія бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, проявив необачність, не вибрав безпечної швидкості руху, порушуючи вимоги п.п.12.1,12.2 ПДР України, зїхав даним автомобілем з проїзної частини дороги та вчинив наїзд на бетонну огорожу житлового будинку № 29 по вул. Володимирській. Внаслідок вказаних порушень ПДР України в результаті яких сталась дана дорожньо-транспортна пригода пасажир автомобіля ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку важкого ступеню, лівобічною субдуральною гематомою та набряком головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

З копії вироку Ковельського міськрайонного суду від 102.09.2015 вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_2 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки. Вказаним вироком суду з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 100000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Вирок суду набув законної сили 05.10.2015.

Оскільки зазначені обставини встановлені вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02.09.2015 по кримінальній справі, тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України додатково доказуванню не підлягають.

З копії довідки до акта огляду МСЕК вбачається, що ОСОБА_3М.є інвалідом першої групи «А», інвалідність встановлена довічно та ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду, який оцінюється судом як письмовий доказ у сукупності з іншими доказами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 6 Постанови 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Частина 1 статті 1202 ЦК України визначає, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Позивач з часу встановлення її сину ОСОБА_3 першої групи інвалідності вперше скористалася своїм правом на звернення до суду лише із позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, а саме: додаткових витрат, викликаних необхідністю придбання ліків, стороннього догляду, побутового обслуговування.

Як встановлено судом, відповідачем позивачу відшкодовано моральну шкоду в сумі 75000 гривень, що стверджується копіями наданих розписок на суму 50000 гривень та на суму 25000 гривень.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_3 надалі продовжує лікування, проходить реабілітацію, його мати несе відповідні витрати. ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду та витрат на лікування, реабілітацію та на побутове обслуговування.

Тобто, відповідачем відшкодовано моральну шкоду на момент написання зазначених розписок, тобто 14.08.2015 та 18.08.2015 і при відшкодуванні моральної шкоди витрати на лікування, реабілітацію ОСОБА_3 наперед не були передбачені, проте позивач продовжує нести витрати на лікування сина ОСОБА_3

Оскільки відповідно до норм ч.1 ст. 55 КПК України ОСОБА_1 є потерпілою від кримінального правопорушення, за яке засуджено відповідача, що не є перешкодою для її звернення із вказаним позовом до суду та не може бути підставою для відмови у його задоволенні, так як самим відповідачем визнано факт відшкодування шкоди ОСОБА_1 саме як потерпілій від вчиненого ним кримінального правопорушення.

Відповідачем та його представником не надано доказів відшкодування позивачу сум матеріальної шкоди.

Статтею 22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у звязку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Враховуючи зазначене, з відповідача підлягають стягненню витрати, повязані із лікування ОСОБА_3 (придбання ліків, консультації лікарів, діагностичні дослідження, вартість реабілітаційних послуг, вартість продуктів харчування, вартість квитків, вартість придбаних пелюшок, блендера) на загальну суму 103967,48 грн., понесення яких доводиться наявними у матеріалах справи копіями чеків та іншими платіжними документами.

При цьому суд не приймає до уваги квитанцію № 1505 від 19.03.2016 про сплату коштів в сумі 1980 гривень в якості благодійного внеску та квитанцію № 48193 від 15.05.2017 про сплату в якості благодійної допомоги в сумі 300 гривень, як такі, що не стосуються предмету спору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1039,67 грн.

Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 81, 82, 141, 247, 258-259, 265, 280-281 ЦПК України, на підставі ст. ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1195, 1202 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 103967 (сто три тисячі девятсот шістдесят сім) гривень 48 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в сумі 1039 (одну тисячу тридцять девять) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий:ОСОБА_5