11.09.2018 ЄУН №337/1617/18
Провадження №2/337/1066/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Гальцевої К.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований: 69114, АДРЕСА_1, фактично мешкає: м.Запоріжжя, вул. Героїв 93 бригади 16а кв.54), до Правобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (що знаходиться: 69076, м.Запоріжжя, вул.Запорізького козацтва 25а) про спонукання до припинення порушеного права,

В С Т А Н О В И В :

23 квітня 2018 ОСОБА_1 звернувся до суду до Правобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про спонукання до припинення порушеного права, в якому просив: визнати винуватим Правобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя по незаконному відчуженню майна, що виразилось в невиплаті державної пенсії в обсязі не нижче 6-ти (шести) розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на підставі ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 110498,37 гр. та стягнути з Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на його користь невиплачену відповідно до постанови Хортицького райсуду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року державну пенсію в обсязі не нижче 6-ти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на підставі Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 110498,37 гр.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 року його позов до УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя був частково задоволений, дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті основної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю та додаткової пенсії у розмірі 11% заробітку за стаж роботи, що перевищує 20 років, відповідно до Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказане рішення залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції. Рішення набрало законної сили 10.12.2014 року, але відповідач продовжує нараховувати та виплачувати пенсію за постановою КМУ від 23.11.2011 року за № 1210.

06.04.2018 року у відповідності до приписів Закону України «Про доступ до

публічної інформації» він звернувся до Правобережного об'єднаного Управління

Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з проханням повідомити про виконання постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 року в частині виплати державної пенсії в обсязі не нижче 6-ти (шести) розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на підставі ст. 54 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак на час звернення з позовом до суду відповіді на своє звернення не отримав .

Вважає, що в супереч чисельним рішенням ЄСПЛ та позиції Верховного Суду України, висловлену в його Конституційному поданні від 25.03.2016 року, що Правобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України м. .Запоріжжя, не виплачуючи мені з 29 березня 2014 року державну пенсію в обсязі не нижче 6-ти (шести) розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на підставі ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що з березня 2014 року по липень 2016 року ( на час встановлення другої групи інвалідності) становить 110498,37 грн., що є незаконним відчуженням мого майна, та створенням перешкод в користуванні власністю, що, в свою чергу є черговим грубим порушенням Конституції України, а саме приписів її 41 статті та ст. 321 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 25.05.2018 року відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання на 22 червня 2018 року, визначено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

19.06.2018 року надійшов відзив на позов.

За клопотанням позивача проведення підготовчого засідання відкладено на 15.08.2018 року.

22.06.2018 року до суду надійшло клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, оскільки в позові не зазначено код відповідача за ЄДРПОУ, реєстраційний номер облікової картки податків позивача, номер та серію паспорту позивача та ціни позову.

Ухвалою суду від 15.08.2018 року зазначене клопотання залишено без задоволення.

Ухвалою суду віл 15.08.2018 року справа призначена до розгляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, вважають їх законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Представник відповідача заявлений позов не визнав, вважає, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту, просить у задоволенні позову відмовити.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, з 06.09.2016 року ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, перебуває на обліку у Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, що визнається відповідачем.

Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 21.10.2014 року, яка ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014 року залишена без змін, а відтак набрала законної сили, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 зокрема, відповідача УПФУ в Хортицькому районі м.Запоріжжі, правонаступником якого є обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, було зобовязано здійснити позивачу перерахунок та виплату державної пенсії на підставі Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі виплати державної пенсії в обсязі не нижче 6-ти (шести) розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на підставі ст. 54 Закону України «Про статус та соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 29.03.2014 року.

Як вбачається із змісту заявлених позовних вимог позивача у цій справі, він фактично просив суд у цій справі спонукати відповідача виконати постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2014 року в іншій адміністративній справі ЄУН 2-а/337/164/2014 (а.с. 35-36) у справі за його позовом до УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя про визнання неправомірними дій та зобовязання здійснити перерахунок, яка набрала законної сили 10.12.2014 року, зобовязати відповідача виконати останнє в частині виплати державної пенсії на підставі ст 54 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі не нижче 6-ти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 29 березня 2014 року по липень 2016 року у сумі 110498,37 грн.

В силу вимог ст. 18 ч. ч. 1, 2 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України , - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Однак, діючим законодавством передбачено стягнення вказаної додаткової пенсії не шляхом ухвалення нового судового рішення у цій цивільній справі, а в межах виконавчого провадження за попереднім судовим рішенням в іншій адміністративній справі ЄУН 2-а/337/164/2014, чи шляхом стягнення розміру цієї пенсії в порядку адміністративного судочинства за судовим рішенням в іншій адміністративній справі за відповідним позовом ОСОБА_1 до відповідача ПО УПФУ м. Запоріжжя.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Встановлено, що як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 41, 55, 129-1 Конституції України, ст.ст. 22, 23, 321 ЦК України та ст. 54 Закону України«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому несплачена позивачеві сума додаткової пенсії, що підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою чи збитками, а є сумою одноразової компенсації, яка підлягає виплаті в порядку виконання постанови адміністративного суду, відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. П. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання.

Ст. 3 цього Закону встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440.

Рішення про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів або з боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами казначейської служби у порядку черговості надходження таких документів з попереднім інформуванням Міністерства фінансів України у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань.

Соціальне забезпечення осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відбувається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, розмір соціальних виплат особам, які мають статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та є інвалідами, порядок виконання судових рішень про стягнення соціальних виплат визначаються відповідно до урядових постанов.

Порушені права позивача відновлено постановою суду про зобов'язання нарахувати та виплатити соціальну компенсацію. Судове рішення знаходяться на виконанні, а тому стягнення заявленої суми у цьому спорі є подвійною відповідальністю за одне і те ж зобов'язання, що відповідно до положень Конституції України є недопустимим.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1388цс17.

Отже, на підставі викладеного, з урахуванням вимог закону та заявлених позовних вимог суд приходить до висновку про неможливість задоволення .

Доводи позивача та його представника , відображають позицію позивача викладену в його позові у цій справі, яку він у цій справі вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Так, дійсно, в силу вимог ст. 4 ЦПК України ОСОБА_1 мав право на звернення до суду із вищезазначеним позовом в порядку цивільного судочинства у цій справі, оскільки, в силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб… у спосіб, визначений законом…(ст. 5 ч. 1 ЦПК України).

Рішення по цивільній справі ЄУН №337/4802/16-ц, на яке посилається позивач, стосується іншої пенсії ОСОБА_1, передбаченої ч. 2 ст. 56 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року у справі ЄУН №337/4802/16-ц, якою було залишено без змін рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2017 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, яка набрала законної сили та яку ПО УПФУ м. Запоріжжя в касаційному порядку не оскаржувало через відсутність коштів на сплату судового збору, не має будь-якого преюдиційного значення для вирішення судом цієї справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 89, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований: 69114, АДРЕСА_2, фактично мешкає: м.Запоріжжя, вул. Героїв 93 бригади 16а кв.54), до Правобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (що знаходиться: 69076, м.Запоріжжя, вул.Запорізького козацтва 25а) про спонукання до припинення порушеного права відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст виготовлений 17.09.2018 року, копію рішення направити сторонам.

Суддя: Л.Г. Салтан