Номер провадження 2/754/1860/18
28 вересня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Журавської О.В.
за участі секретаря судового засідання - Касян А.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація про зміну договору найму жилого приміщення, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація про зміну договору найму жилого приміщення.
Позовні вимоги мотивує тим, що спірна квартира АДРЕСА_1 була надана його матері ОСОБА_3 на сім`ю із трьох осіб: позивача ОСОБА_1 та його племінника, відповідача по справі, ОСОБА_2 Спірна квартира не приватизована, розташована на десятому поверсі десятиповерхового будинку, житловою площею 42,0 кв.м. і складається із трьох ізольованих житлових кімнат відповідно площею: 17,0 кв.м., 10,0 кв.м. та 15,0 кв.м., а також кухні площею 7,4 кв.м., коридору - 12,1 кв.м., комори - 1,1 кв.м., вбиральні - 1,1 кв.м., ванни - 2,5 кв.м., а всього загальною площею 69,9 кв.м. За час проживання у спірній квартирі був визначений порядок користування житловою площею, а саме: позивач з мамою користувалися житловими кімнатами площею 17,0 кв.м. та 10 кв.м., а відповідач користувався кімнатою площею 15 кв.м. Після смерті ОСОБА_3 з 2001 р. у позивача з відповідачем почали виникати сварки щодо порядку користування житловою площею, а також щодо оплати за користування житлом. Позивач вважає, що зміна договору найму житлового приміщення і відкриття на його імя окремого особового рахунку на кімнату розміром 17,0 кв.м. не порушить житлових прав і інтересів відповідача, не створить незручностей в користуванні як жилими, так і підсобними приміщеннями та усунення виникнення конфліктів щодо спільного користування жилим приміщенням.
На підставі наведеного, позивач просить постановити рішення, яким змінити договір найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 шляхом виділення в користування ОСОБА_1 ізольованої кімнати площею 17,0 кв.м., а ОСОБА_2 житлові кімнати площею 10,0 кв.м. та 15,0 кв.м. Підсобні приміщення: кухню площею 7,4 кв.м., коридор площею 12,1 кв.м., комору - 1,1 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,5 кв.м. залишити в спільному користуванні сторін. Також просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, а саме витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.10.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі.
В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, від представника позивача надійшла заява з проханням проводити розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою реєстрації, причину неявки суд не повідомив. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання».
Будь-яких заяв клопотань, а також відзиву на позов зі сторони відповідача на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило.
Від третьої особи - Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації до суду надійшла заяву з проханням проводити розгляд справи за відсутності представника та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 ст. 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до вимог ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У відповідності до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Спірна квартира житловою площею 42,0 кв.м. складається з трьох ізольованих житлових кімнат площею 17,0 кв.м., 10,0 кв.м. та 15,0 кв.м., а також кухні площею 7,4 кв.м., коридору - 12,1 кв.м., комори - 1,1 кв.м., вбиральні - 1,1 кв.м., ванни - 2,5 кв.м., двома лоджіями площею 1,8 кв.м. та 1,9 кв.м. ,а всього загальною площею 69,9 кв.м., що підтверджується планом квартири (а.с. 9).
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 травня 2018 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації довідку про склад сім`ї осіб, місце проживання яких зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1
Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, наданому суду на виконання ухвали суду від 22.05.2018 р., за адресою: АДРЕСА_3 станом на 30.05.2018 р. зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_5 (а.с. 51-52).
У відповідності до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Відповідно до ст.104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладання з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає нормам ст.63 Цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладання окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладанні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.
Відповідно ст. 61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством,установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.
Саттею 64 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Згідно ст. 63 Житлового кодексу УРСР, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 48 Житлового кодексу УРСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.
Згідно ст. 47 Житлового кодексу УРСР норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу.
Відповідно до Постанови Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 15.07.1985 № 582 встановлено, що жилі приміщення у м. Києві надаються громадянам у межах 13,65 кв.м. жилої площі, але не більше однієї кімнати на одну особу і не менш як 9 кв.м. жилої площі.
Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснено, що в силу ст. 104 Житлового кодексу України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.
За результатом розгляду справи судом встановлено, що в спірній квартирі зареєстровано та проживає дві особи, загальна жила площа квартири складає 42 кв.м., що підтверджується планом квартири (а.с. 9), а відтак жила площа квартири на одну особу становить 21 кв.м.. Таким чином, з урахуванням розміру жилої площі, яка припадає на кожного члена сім'ї, є можливим виділення окремих приміщень без порушення санітарних норм на житлове приміщення.
Позивач просить виділити в його користування житлову кімнату розміром 17,0 кв.м., яка є ізольованою та такою що відповідає вимогам ст.63 ЖК України.
Приймаючи до уваги вищевикладені норми житлового законодавства, суд приходить до висновку про те, що є підстави для розподілу особового рахунку між сторонами та укладення окремих договорів найму. Крім того, як вбачається з позовної заяви, спірні правовідносини також пов'язані з оплатою вартості житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Частиною 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У відповідності до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.
Стороною позивача до суду в обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу надано: а) Додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги б/н від 04.10.2017 р., в якому зазначено вартість наданих послуг; б) Акт № 1 від 18.01.2018 р. прийому-передачі виконаних робіт (послуг) по договору про надання правової допомоги б/н від 04.10.2017 р.; в) квитанція.
Отже, керуючись наведеними вище нормами з відповідача на користь позивача підлягають сплаті судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2100,00 грн.
Керуючись ст..ст. 47, 48, 61, 63, 64, 104 ЖК України, ст..ст. 11, 12, 81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація про зміну договору найму жилого приміщення - задовольнити в повному обсязі.
Місця загального користування - кухню, ванну кімнату, туалет, інші підсобні приміщення залишити в загальному користуванні
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3) витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 2100,00 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: