Справа № 145/608/18
Провадження №2-п/145/15/2018
У Х В А Л А

"12" жовтня 2018 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Кіосак Н. О. ,

за участю секретаря Крикливої М.С.,

розглянувши заяву СТОВ «Поділля» про перегляд заочного рішення у справі № 145/608/18 від 20.07.2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «Поділля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу в зв'язку з порушенням їх строків,

встановив:

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 20.07.2018 року з СТОВ «Поділля» на користь ОСОБА_1 присуджено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 28079 грн. 61 коп. та компенсацію втрати частини доходу в зв'язку з порушенням їх строків виплати 1160 грн. 29 коп., а всього 29239 грн. 53 коп. та судові витрати в сумі 2646 грн. 10 коп., а всього 31885 грн. 63 коп.

Відповідач СТОВ «Поділля» звернулось із заявою про перегляд заочного рішення у вказаній справі, в якій просить заочне рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 20.07.2018 року скасувати та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Заяву обґрунтовує тим, що представник відповідача СТОВ «Поділля» не з'явився в судове засідання з поважних причин, оскільки 20 липня 2018 директор товариства ОСОБА_2 перебував в службовому відрядженні в м. Миколаїв, а юридична служба на підприємстві відсутня.

Скористатись професійною правничою допомогою товариство не мало змоги у зв'язку з наявністю великої кредиторської заборгованості.

Крім того, вини підприємства у виникненні заборгованості по зарплаті немає. Заборгованість перед позивачем як працівником СТОВ «Поділля» по заробітній платі виникла в період лютий - травень 2017 року. На той момент учасниками (власниками) товариства були: ОСОБА_3 - 60 % ОСОБА_4 - 28,33% ОСОБА_5 - 5,00%; ОСОБА_6 - 5,00%; ОСОБА_7 - 1,67%, що стверджується Статутом товариства в редакції від 22 березня 2017 року.

Директором товариства був ОСОБА_4

Згідно протоколу позачергових загальних зборів учасників товариства від 15.06.17р. відбувся вихід учасника товариства ОСОБА_3 - 60% у зв'язку з купівлею ОСОБА_2 частки корпоративних прав.

Відповідно зборами ухвалено рішення про прийняття до складу учасників товариства ОСОБА_2 (60%).

Крім того, зборами було також ухвалено рішення про виведення зі складу учасників товариства ОСОБА_4 та передачу належної йому частки статутного капіталу в розмірі 28,30 % на користь самого товариства.

На момент виходу вищевказаних учасників товариства, кредиторська заборгованість підприємства становила 19566924 грн., що стверджується оборотно -сальдовою відомістю.

Новими власниками та керівництвом підприємства вживаються заходи для погашення вказаної заборгованості та стабілізації роботи підприємства.

Вказані обставини виключають вину нових власників підприємства перед позивачем щодо невчасної виплати йому заробітної плати.

В судове засідання представник заявника СТОВ «Поділля» не з'явився, про розгляд заяви повідомлений в установленому законом порядку. Заяв про про відкладення розгляду заяви до суду не надходило.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, про розгляд заяви повідомлена в установленому законом порядку, подала заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, просить залишити її без задоволення, мотивуючи тим, що відповідач не надав достатніх доказів поважності своєї неявки в два судових засідання по даній справі та неподання відзиву, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідач є юридичною особою, з чого випливає, що відсутність на робочому місці тих чи інших працівників не зупиняє його діяльності та не робить неможливими захист своїх інтересів у суді. Юридична особа може мати декількох представників, які є або не є її штатними працівниками.

Отже, не існує поважних підстав, внаслідок яких відповідач не міг вчасно оприлюднити своєї позиції у справі.

Відповідач плутає поняття «власник або уповноважений ним орган» (що використовується в КЗпП України) та «учасник (засновник) юридичної особи», тобто «власник частки в статутному капіталі» (згідно з цивільним законодавством).

Чинний КЗпП України прийнятий у 1971 році, є застарілим нормативно-правовим актом і не відображає сучасного стану трудових правовідносин, які склалися в державі. Під словом «власник» у ньому розуміється «власник засобів виробництва». Очевидно, це походить зі статті 5 нині недіючого Закону України «Про власність» від 07.02.1991 р., де зазначалося: «Власник має право на договірній основі використовувати працю громадян».

Так чи інакше, власником у трудовому праві вважається роботодавець, тобто в даному випадку юридична особа як цілісний суб'єкт права. Саме на роботодавця покладено обов'язок виплачувати заробітну плату (ст. 1 Закону «Про оплату праці»).

З іншої сторони, відповідно до ч. 3 ст. 96 Цивільного кодексу України, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Такі особи є суб'єктами корпоративного (а не трудового) права і володіють правами, пов'язаними з виплатою дивідендів, участю в загальних зборах і т.д. (ст. 116 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, перевіривши матеріали справи та представлені докази, вважає, що заява відповідача про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню.

Так, згідно з ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, за змістом положень чинного законодавства, скасування заочного рішення суду можливе за трьох умов, однією з яких є поважність причини неявки в судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити, обґрунтованість поважності причин подання відзиву на позов та відповідач має вказати докази, які мають значення для справи та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є юридичною особою, тричі (11.05., 08.06.. та 20.07.2018 року) його представник в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений в установленому законом порядку, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, витягом з мережі Інтернет щодо відстеження поштового відправлення відповідно 24.04.2018, 18.05.2018 року та 13.06.2018 року (а.с. 29, 34, 43).

Копію ухвали Тиврівського районного суду від 17.04.2018 року про відкриття провадження відповідач отримав 24.04.2018 року (а.с.29). Даною ухвалою справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Жодних пояснень щодо причин неподання відзиву на позов в установлений судом строк відповідач не навів.

Суд не погоджується також з доводами відповідача про поважність незабезпечення його представника в судове засідання на 20.07.2018 року, оскільки відповідачем у справі не є ОСОБА_2, а юридична особа -СТОВ «Поділля» і перебування його керівника у відрядженні 20.07.2018 року ніяким чином не свідчить про поважність неявки представника відповідача в судове засідання 20.07.2018 року. Слід також зауважити, що судову повістку на 20.07.2018 року відповідач отримав 13.06.2018 року, тобто в строки, передбачені ч.5 ст. 128 ЦПК України, таким чином, суд забезпечив можливість відповідачу скористатись своїми процесуальними права і подбати про забезпечення свого представника в судовому засіданні і доводи відповідача про відсутність у нього юридичної служби на свідчать про поважність причин неявки його представника до суду.

Як уже зазначено відповідач є юридична особа і зміна учасників товариства за чинним законодавством не звільняє товариство від виконання своїх зобов'язань за трудовими договорами зі своїми найманими працівниками.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 6 лютого 2018 року № 2275-VIII товариство несе відповідальність за своїми зобовязаннями всім належним йому майном.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП (Постанова Верховного Суду України від 3 липня 2013 р. у справі № 6-64цс13).

Слід зазначити, що відповідно до з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 20 постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Оскільки відповідачем суду не надано доказів на обґрунтування поважності причин неявки його представника в судове засідання та неподання відзиву на позов, а також доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, підстав для скасування заочного рішення суд не вбачає.

Обставини, на які посилається відповідач є фактично запереченнями на позов, а не обставинами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 280-288 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву СТОВ «Поділля про перегляд заочного рішення Тиврівського районного суду 20.07.2018 року у справі № 145/608/18 за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «Поділля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходу в зв'язку з порушенням їх строків залишити без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Кіосак Н. О.