Справа № 558/445/18
номер провадження 2/558/111/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Феха Т.С., при секретарі Ковальській Л.С., з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області, до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України, а саме: до країн СНД, Шенгенської угоди Європейського Союзу, Турції, Єгипту, Кіпру, Болгарії, Румунії, неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, строком на один рік з часу набрання рішенням суду законної сили.

Згідно позовної заяви позивач ОСОБА_2 вказує про те, що з відповідачем ОСОБА_4 мають спільну дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З відповідачем ОСОБА_4 спільно не проживають. Їх неповнолітня дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не бере, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Крім того, відповідач ОСОБА_4 безпідставно перешкоджає тимчасовому виїзду дитини за кордон на оздоровлення. Виїзд дитини за кордон здійснюється з метою її оздоровлення, розширення світогляду та добре позначиться на її духовному, моральному та інтелектуальному розвитку як особистості.

Відповідач ОСОБА_4 відмовляється надати дозвіл на виїзд дочки за кордон для відпочинку та оздоровлення.

З вказаних підстав позивач ОСОБА_2 просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме: до країн СНД, Шенгенської угоди Європейського Союзу, Турції, Єгипту, Кіпру, Болгарії, Румунії, неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, строком на один рік з часу набрання рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили такі вимоги задовільнити.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився.

Відповідач ОСОБА_4 під час розгляду справи позовні вимоги позивача не визнав та пояснив, що не заперечує проти того, щоб ОСОБА_2 з їх дитиною виїжджала за кордон для відпочинку та оздоровлення дитини, але дозволу на виїзд не надає, оскільки позивач ОСОБА_2 не дозволяє йому бачитися з дитиною, не повідомляє йому про успіхи дитини та її інтереси. Дійсно позивач є хорошою матір'ю, турбується про дитину та займається її вихованням. Вважає, що виїзд дитини за кордон на відпочинок чи для оздоровлення буде відповідати інтересам дитини, але дозволу на виїзд дитини за кордон він не надає позивачеві, через те, що позивач не бажає, щоб він бачився з дитиною.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали.

Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьком вказаний ОСОБА_4, а матір'ю ОСОБА_2.

Згідно ч. 2 ст. 154 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Статтею 313 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред'явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п'ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред'явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців).

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Сімейне законодавство України виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 150, ч. 1 ст. 155 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Положення ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я.

Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи відповідача ОСОБА_4 про те, що позивач ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні своїми поясненнями підтвердив те, що тимчасовий виїзд його дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення відповідає інтересам дитини.

Суд, вважає, що недосягнення батьками дитини згоди, щодо виховання дитини та спілкування з нею або не врегулювання таких питання у встановленому порядку не може порушувати права та інтереси дитини.

Оскільки, у позивача ОСОБА_2 є складнощі в отриманні згоди відповідача ОСОБА_4 на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та надання дозволу на виїзд неповнолітньому за кордон без згоди батька.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704,80 гривень, що був сплачений позивачем на час подання до суду позовної заяви (а.с.1).

Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено.

Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України, ст. 4 п. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 141, 150, 154, 155, 157 Сімейного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовільнити.

Надати дозвіл ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_1), на тимчасовий виїзд малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України, а саме: до країн СНД, Шенгенської угоди Європейського Союзу, Турції, Єгипту, Кіпру, Болгарії, Румунії, без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП - НОМЕР_2), в супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на період до 11 вересня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 704,80 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 13 вересня 2018 року.