Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 754/13360/15-ц

провадження № 61-14124св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Білич І. М., Болотова Є. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 19 серпня 2008 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 91 260 грн, які вона зобов'язалась повернути не пізніше 19 серпня 2015 року та сплатити проценти за користування коштами у розмірі 20,9 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

19 серпня 2008 року між кредитором та ОСОБА_3 укладено договір поруки.

Проте, позичальник зобов'язань не виконував, у зв'язку із чим станом на

28 липня 2015 року його зобов'язання перед банком складають 86 519 грн 13 коп. по тілу кредиту та 153 864 грн 86 коп. по відсоткам.

ПАТ «Дельта Банк» є новим кредитором за зобов'язаннями позичальника та договорами забезпечення на підставі укладеного 08 грудня 2011 року з

ПАТ «УкрСиббанк» договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

З урахуванням зазначеного ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь указану заборгованість за кредитами.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2016 року у складі судді Грегуль О. В. позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» 240 383 грн 99 коп. заборгованості за кредитом і відсотками. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зобов'язання за указаним договором, які є обов'язковими для виконання, позичальник не виконував належним чином, допустив заборгованість за указаними кредитом, яка підлягає стягненню у повному обсязі відповідно до наданого банком розрахунку, який визнав обґрунтованим. Відповідачка не надала суду доказів, які б свідчили про те, що заміна кредитора, перешкоджала останній належним чином виконати договірні зобов'язання, щодо погашення кредиту і відсотків за користування ним. Посилання відповідачки на порушення правильності нарахування відсотків за користування кредитом, не підтвердженні доказами та спростовуються положеннями пункту 1.3.1. умов договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 19 серпня 2008 року, якими врегульовано нарахування відсотків за користування кредитом при належному і неналежному виконанні договірних зобов'язань.Конкретна сума заборгованості, яка перейшла до позивача при передачі йому права вимоги до відповідачів підтверджується додатком № 1 переліку прав вимоги за кредитами, тому ці доводи визнав необґрунтованими.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк»

12 640 грн 43 коп. заборгованості за поточними відсотками та 38 025 грн

05 коп. заборгованості за кредитом, а всього 50 665 грн 48 коп. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що стягненню підлягає заборгованість за кредитом та відсотками у межах строку позовної давності При цьому колегія апеляційного суду вважала безпідставним підвищення процентної ставки до рівня 41,8% та неповідомлення про це позичальника, як передбачено у договорі, з посиланням на підпункт «а» пункту 5.2 розділу 5 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, у якому сторони погодили, що банк згідно умов договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі порушення позичальником кредитної дисципліни, зокрема, неналежного виконання умов зазначеного договору. В цьому ж пункті договору сторони погодили, що у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 пункту 5.2. договору банк може збільшити розмір процентної ставки за договором в наступному порядку, а саме: банк не пізніше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дати збільшення розміру процентної ставки повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою за адресою позичальника відповідного рекомендованого листа і такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до договору. Проте, позивачем не надано доказів на дотримання визначеного умовами договору порядку, за яким починає застосовуватись підвищена процента ставка, відомості про направлення позичальнику відповідного рекомендованого листа матеріали справи не містять. Тому колегія апеляційного суду дійшла висновку про те, що вимоги в частині стягнення підвищених процентів задоволенню не підлягають.

У листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, воно просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки строк договору закінчився 19 серпня 2015 року, то перебіг строку позовної давності починається саме із цієї дати. Строки платежів, визначені в договорі, не є окремими грошовими зобов'язаннями перед банком, а є складовою єдиного грошового зобов'язання.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 19 серпня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у сумі 91 260 грн, які вона зобов'язалась повернути не пізніше 19 серпня 2015 року та сплатити проценти за користування коштами у розмірі 20,9 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

19 серпня 2008 року між кредитором та ОСОБА_3 укладено договір поруки.

Проте, позичальник зобов'язань не виконував, у зв'язку із чим станом

на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість.

ПАТ «Дельта Банк» є новим кредитором за зобов'язаннями позичальника та договорами забезпечення на підставі укладеного 08 грудня 2011 року з

ПАТ «УкрСиббанк» договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, що відповідає положенням статей 512, 516 ЦК України.

Відповідно до умов кредитного договору, строк виконання зобов'язань встановлений не пізніше 19 серпня 2015 року, позовна заява направлена до суду 31 серпня 2015 року, суму боргу банк просить стягнути станом на 28 липня 2015 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 31 серпня 2012 року (включно) по 31 серпня 2015 року, в межах строку позовної давності, заборгованість за кредитом становить 38 025 грн 05 коп., за підвищеними відсотками 81 204 грн 91 коп., поточними відсотками 12 640 грн 43 коп.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом частини першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до умов кредитного договору, строк виконання зобов'язань встановлений не пізніше 19 серпня 2015 року, а позовну заяву було подано до суду 31 серпня 2015 року.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за поточними відсотками підлягає стягненню у межах строку позовної давності, тобто за період

з 31 серпня 2012 року по 31 серпня 2015 року. Проте такий висновок у частині стягнення процентів за кредитним договором після закінчення строку виконання зобов'язань з 19 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року є передчасним.

Відповідно до правової позиції, висловленій у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

При новому розгляді справи, апеляційному суду необхідно врахувати зазначені вимоги закону, умови спірного договору щодо строку дії договору та зазначену правову позицію Верховного Суду про те, що після закінчення строку дії договору у цій справі (19 серпня 2015 року) проценти, передбачені у договорі, нараховуватись не можуть, перевірити доводи сторін щодо розміру заборгованості за кредитом, природу й правомірність його нарахування.

Передчасним є висновок апеляційного суду про необґрунтованість доводів позивача про неправильність розрахунку, як такого, що не ураховує принципи виконання зобов'язань частинами і періодичне нарахування процентів в залежності від суми залишку боргу, а також умову пункту 1.3.3 кредитного договору щодо порядку нарахування процентів.

Обґрунтовуючи заперечення проти апеляційної скарги щодо правомірності нарахування збільшених відсотків, банк посилався на те, що за умовами договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної у пункті 1.3.1 і нарахування збільшеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з наступного дня, після дня несплати або неповної сплати платежу встановленого у договорі. Відповідно до пункту 5.3 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу сторони погодились, що банк має право, у разі настання обставин, передбачених у підпункті «а» пункту 5.2 кредитного договору, а саме порушення позичальником кредитної дисципліни, та до підпункту «б» пункту 5.2 договорупро надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу у розмір, збільшеному вдвічі від ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1 кредитного договору аж до моменту погашення такої заборгованості (а.с. 6 -14).

Отже, автоматичне нарахування подвійної відсоткової ставки, від ставки що діє, застосовується як відповідальність позичальника за порушення кредитної дисципліни, яку сторони передбачили умовами зазначеного договору, а тому передчасним є висновки апеляційного суду про недоведеність дотримання банком процедури щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення у порядку, передбаченому статтею 651 ЦК України, визначеному розділом 5 зазначеного договору, оскільки на таке підвищення банк не посилався, а доводи позичальника щодо зміни банком в односторонньому порядку відсоткової ставки в сторону збільшення підлягали перевірці судом апеляційної інстанції разом із вищезазначеними доводами банку про автоматичне нарахування ним подвійної відсоткової ставки як відповідальність (санкція) на прострочену суму основного боргу до моменту погашення такої заборгованості, відповідно зазначених умов, які банком та позичальником погоджені в укладеному кредитному договорі, разом з іншими доказами, зокрема, щодо наявності простроченої заборгованості основного боргу, часу її настання та погашення, розміру нарахованих відсотків, якщо такі обставини мали місце, оскільки встановлення зазначених обставин має значення для правильного вирішення спору про кредитну заборгованість та для визначення розміру заборгованості, за її наявності.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та постановлена з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк