Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 308/10886/15-ц

провадження № 61-18734св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2016 року у складі судді Лемак О. В. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Куштан Б. П., Кожух О. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» про визнання іпотеки припиненою та зобов'язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що 24 грудня 2007 року між ним та ПАТ «Банк Форум» укладено кредитний договір, згідно із яким він отримав кредит у сумі 15 000 доларів США. В рахунок забезпечення зобов'язань за цим договором між ним та відповідачем укладено іпотечний договір, предметом якого є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 квітня 2015 року стягнуто з нього заборгованість за кредитним договором в розмірі 92 198,13 грн. Вказане рішення набрало законної сили та виконано ним в повному обсязі.

Після чого він звернувся до відповідача з вимогою вчинити дії щодо реєстрації припинення іпотеки, однак вказаних дій так і не було вчинено. Вважає, що внаслідок виконання судового рішення зобов'язання за кредитним договором припинилося на підставі статті 599 ЦК України, а тому припинилася й іпотека, яка має похідний характер.

Посилаючись на викладене, просив суд визнати такою, що припинила свою дію, іпотека за іпотечним договором від 24 грудня 2007 року, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк Форум»; зобов'язати ПАТ «Банк Форум» вчинити дії по реєстрації припинення заборони та обтяжень права власності внесених до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек на підставі іпотечного договору від 24 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк Форум».

У вересні 2015 року ПАТ «Банк Форум» пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що в якості забезпечення зобов'язань за вказаним вище кредитним договором 24 грудня 2007 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов договору заборгованість за цим договором за період з 24 грудня 2007 року по 18 вересня 2015 року становить 41 400,47 грн, яку і просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано такою, що припинена, іпотеку за іпотечним договором від 24 грудня 2007 року, укладеним між ОСОБА_4 та акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М. М. та зареєстрованим в реєстрі за № 6299.

Зобов'язано ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І. М. вчинити дії по реєстрації припинення заборони та обтяжень права власності, внесених до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек на підставі іпотечного договору від 24 грудня 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 6299.

В задоволенні зустрічного позову ПАТ «Банк Форум» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Банк Форум» не довів наявності заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 24 грудня 2007 року, разом із тим, при примусовому виконанні судового рішення про стягнення з позичальника заборгованості за спірним кредитним договором, вказана заборгованість - погашена, а тому зобов'язання за цим договором є припиненими, відтак, припиненою є іпотека.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Форум» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позичальник належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим таке зобов'язання припинилось на підставі статті 559 ЦК України, отже, є підстави для припинення іпотеки.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольнити позов ПАТ «Банк Форум», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позичальник не надав довідки банку про повне погашення заборгованості за спірним кредитним договором, а наявність судового рішення про стягнення заборгованості за цим договором не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

У 2017 року ОСОБА_4 подав відзив (заперечення) на касаційну скаргу, який мотивований тим, що судовим рішення про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором було стягнуто всю суму заборгованості, в тому числі пеню та штраф. При зверненні до суду з позовом банк не пред'являв вимоги в порядку статті 625 ЦК України.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

08 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судові рішення першої та апеляційної інстанцій відповідають.

Суди установили, що 24 грудня 2007 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 0496/07/26-Z, згідно із яким останній отримав кредит у сумі 15 000 доларів США під 13 % річних на строк до 22 грудня 2017 року (а.с. 5, 6).

В рахунок забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М. М., предметом якого є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Також вказаний кредитний договір забезпечено договором поруки від 24 грудня 2007 року, укладеним між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_5 (а.с. 57, 58).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 квітня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0496/07/26-Z від 24 грудня 2007 року станом на 27 січня 2015 року в розмірі 92 198,13 грн, з яких: 7 945,03 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 71 548,16 грн - поточна заборгованість за кредитом; 4 423,42 грн - прострочена заборгованість по відсоткам; 746,33 грн - поточна заборгованість по відсоткам; 2 535,19 грн - пеня та 5 000 грн -штраф (а.с.12, 13).

На підставі цього рішення видано відповідний виконавчий лист № 308/1288/15-ц, який пред'явлено ПАТ «Банк Форум» до виконання і постановою державного виконавця від 23 липня 2015 року відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця від 13 серпня 2015 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/1288/15-ц у зв'язку з фактичним повним виконанням судового рішення на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.14).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною п'ятою статті 2 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до положень частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Пунктом 4. 2. іпотечного договору від 24 грудня 2007 року встановлено, що іпотека припиняється виконанням іпотекодавцями забезпечених нею зобов'язань за кредитним договором, а також в випадках, передбачених чинним законодавством України.

Згідно із частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором.

Вирішуючи спір, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшли правильного висновку про те, що позичальник ОСОБА_4 та поручитель ОСОБА_5 належним чином виконали свої зобов'язання за кредитним договором від 24 грудня 2007 року у зв'язку з фактичним повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з позичальника та поручителя всієї суми заборгованості за цим договором, у зв'язку із чим таке зобов'язання припинилось на підставі статті 559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки).

Вирішуючи зустрічний позов банку, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що на момент виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 квітня 2015 року про дострокове стягнення заборгованості з відповідачів у банку не було вимоги про наявність іншої, не врахованої судовим рішенням, заборгованості позичальника, тому зобов'язання за кредитним договором припинились у зв'язку з його виконанням.

Такий висновок судів ґрунтується на обставинах справи і вимогах закону.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов'язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов'язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред'явлення вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов'язання вважаються припиненими.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості - зобов'язання за кредитним договором припиняється.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-118цс16.

Встановлено, що банк вимагає сплати загальної суми заборгованості в розмірі 1078,86 доларів США, пені в сумі 606,50 доларів США та штрафу в сумі 5 000 грн за період з 24 грудня 2007 року до 18 вересня 2015 року (а.с. 50-53).

Змінивши в порядку частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання зобов'язань за кредитним договором, банк пред'явив позичальнику вимогу про дострокове повне повернення позики та процентів, належних кредитору, станом на січень 2015 року у загальній сумі 92 198,13 грн.

Встановивши, що ця вимога кредитора задоволена шляхом виконання у повному обсязі судовим рішенням про стягнення з відповідачів на користь банку 92 198,13 грн, суди дійшли правильного висновку про припинення зобов'язань за кредитним договором від 24 грудня 2007 року і безпідставність вимог банку про стягнення заборгованості по цьому ж договору, нараховану за період з січня по вересень 2015 року.

Вказане узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Доводи касаційної скарги про те, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки у цій справі таких вимог банк не заявляв, а тому суди попередніх інстанцій, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог згідно із частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року, їх не вирішували.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Ухвалою суду касаційної інстанції від 28 березня 2017 року зупинено виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку. Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування цих судових рішень, їх виконання підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Форум» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк