Постанова

Іменем України

13 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 2-1324-364/11

провадження № 61-25626св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом за касаційною скаргою ОСОБА_7, поданою представником - ОСОБА_8, на заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області у складі судді Марчука В. І. від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., від 15 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2011 року ОСОБА_4звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом.

Позовна заява мотивована тим, що йому та відповідачам на праві спільної часткової власності по 1/5 частці кожному належить квартира АДРЕСА_1, загальна площа якої 68,1 кв. м. Вищезазначена квартира приватизована.

Позивач зазначав, що хоче проживати в цій квартирі, однак відповідачі чинять йому перешкоди.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд вселити його у спірну квартиру, усунути перешкоди у користуванні квартирою.

Заочним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 22 вересня 2016 рокупозов ОСОБА_4 задоволено.

Вселено ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванню квартирою АДРЕСА_1 в м. Трускавці Львівської областішляхом надання йому ключів від спірної квартири.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що співвласниками спірної квартири є він і відповідачі, які чинять перешкоди позивачу в користуванні його приватною власністю.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7відхилено.

Заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 22 вересня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районного суду, якийґрунтується на наявних у справі доказах, зазначивши, що судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

У липні 2017 року ОСОБА_7 в особі представника - ОСОБА_8, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що твердження позивача про факт перешкоджання ОСОБА_7 позивачу користуватись квартирою та не допущення його проживати у квартирі є безпідставними й такими, що не підтверджені у супереч положень ЦПК України жодними допустимими чи належними доказами.

Також суди не зазначили, з яких саме доказів, що, нібито, містяться у матеріалах справи, вбачається факт перешкоджання відповідачами ОСОБА_4 у користуванні ним спірною квартирою.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

12 травня 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що ОСОБА_4 належить на праві спільної часткової власності майно, що складається, з 1/5 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1. Зазначена квартира приватизована. Іншими співвласниками квартири є відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які чинять перешкоди позивачу в користуванні його приватною власністю.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

За положеннями частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У статтях 150, 155 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Квартири, що є уприватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212-214, 303, 315 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_4, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, подану представником - ОСОБА_8, залишити без задоволення.

Заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк