Провадження №2-о/521/386/18
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

19 вересня 2018 року суддя Малиновського районного суду м. Одеси Гранін В.Л. розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що обтяження майна, а саме арешти, що були зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна в 2006 році, на підставі ухвали Бобровського районного суду м. Бобровиця, на все майно, належне ОСОБА_1, не стосується її майна, тому що вона не є тією особою, майно якої арештовано.

При цьому, заявника посилається на ст. 256 ЦПК України в редакції 2004 року, яка зараз не діє, а діє ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в якій указано про встановлення інших юридичних фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У ст. 315 ЦПК України йдеться про умови, за яких можливе встановлення юридичних фактів. До таких умов віднесено:

- встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права,

- коли законом не визначено іншого порядку їх встановлення,

- заявник не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує юридичний факт,

- встановлення факту не посвідчується з наступним вирішенням спору про право.

У заяві заявник указує для чого йому необхідно встановлення даного факту - для можливості розпорядитися своїм майном, тому, що нотаріус відмовила їй в цьому. З доданих матеріалів вбачається, що у звязку з накладеним арештом вона не може реалізувати своє право на відчуження свого майна.

Частиною 2 статті 30 ЦПК України передбачено розгляд судом справ про зняття арешту з майна, які необхідно предявляти за місцезнаходженням цього майна, в порядку позовного провадження, а не окремого провадження. Та як власник може, на підставі ст. 391 ЦК України, вимагати захисту свого права від порушень.

Таким чином, на думку суду, фактично з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право власника розпоряджатись майном, яке йому належить на праві власності. Крім того, законом визначений інший порядок розгляду цих фактів. А саме заявник може подати позов про виключення майна з-під арешту (ч. 2 ст. 30 ЦПК України), або оскаржити дії реєстратора в порядку адміністративного судочинства. А згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України, в такому випадку суддя відмовляє у відкритті провадження у справі.

Така відмова, на думку суду, буде відповідати вимогам Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року з змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в якій в п.1 указано, що в порядку окремого провадження розглядаються такі справи, якщо встановлення факту не посвідчується з наступним вирішенням спору про право.

Крім того, на підставі цієї Постанови в п.4 Листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що не можуть буди встановлені в судовому порядку факти 17) про встановлення факту винесення вироку або постановлення рішення суду щодо відповідної особи;

Суд розяснює заявнику, що йому необхідно звернутись з заявою про зняття арешту, чи про виключення майна з-під арешту, в порядку позовного провадження, чи оскаржувати дії відповідного реєстратора.

Керуючись ст.186 ч.ч. 2, 4 ст. 315 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Цю ухвалу невідкладно надіслати заявнику разом із заявою та всіма доданими до неї документами

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Суддя