Справа №: 398/3789/17
провадження №: 2/398/616/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"12" вересня 2018 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді - Коліуш Г.В., з участю секретаря судового засідання Замкової Ю.С., Безкоровайної А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_2 - в режимі відеоконференції

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову зазначила, що з 28.04.2012 року по 31.08.2015 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач з 2015 року проживає окремо, батьківських обов'язків не виконує, життям, здоров'ям та почуттями сина не цікавиться, , жодної часті у його навчанні, вихованні, розвитку, матеріальному утриманні не приймає, зі святами дитину не вітає, подарунків не передає, жодного разу не навідувався до дитини а не намагався зв'язатися з нею по телефону або в іншій спосіб.

09.04.2018 року представником відповідача наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки доводи позивача не відповідають дійсним обставинам та інтересам дитини, а є зовнішнім проявом неприязних стосунків, що склалися між сторонами після розірвання шлюб, позивачем жодних доказів на підтвердження своїх доводів не надано, на час розірвання шлюбу сторони проживали окремо та не вели спільне господарство, однак це не потягло за собою припинення спілкування відповідача з дитиною, він продовжував брати активну участь у житті дитини, водив його до дитячого садка, брав з собою на роботу до гуртка «Електроніка та приладобудування», між ним та сином завжди були теплі відносини, з часу припинення спільного проживання він постійно надавав матеріальну допомогу шляхом перерахунку коштів на банківську карту позивач, придбавав речі особисто, або за його дорученням їх придбавала мати відповідача, яка і передавала їх позивачу. Позивач не виявляла бажання спілкуватися з ним, однак зберігала нормальні відносини з його матір'ю, та дозволяла брати дитину,тому щоб дізнатися про справи свого сина, або побачити його фотографії, він звертався до своєї матері. Останнім часом, у зв'язку з його переїздом до м. Самбір Львівської області та вагітністю дружини, в нього виникли об'єктивні причини, за яких він не має можливості їздити до м. Одеса для побачень з сином. Однак він не переставав цікавитись життям сина у своєї матері, в грудні 2017 року звернувся до служби у справах дітей Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради з заявою про встановлення порядку його участі батька, що проживає окремо, у вихованні дитини.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, пояснив, що на момент звернення з позовною заявою до суду відповідач матеріально дитину не забезпечував, мав заборгованість по сплаті аліментів, не відвідував дитину, не піклувався про сина, просив врахувати висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина.Дійсно, на даний час відповідач подав заяву до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення днів та годин спілкування з сином, погасив заборгованість по аліментам, відправляє подарунки.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що повідомлені позивачем обставини не відповідають дійсності, він навіть не має можливості розмовляти з сином по телефону. Враховуючи, що дитині всього п'ять років, він телефонує позивачу, але вся розмова зводиться тільки до образ й претензій з боку позивача, з дитиною позивач спілкуватися не дозволяє навіть по телефону, про те, щоб бачитися з сином чи забирати його до себе не може йти й мова через неприязні стосунки між позивачем та відповідачем та небажання позивача, зараз тимчасово приїжджати до сина він не має можливості, оскільки в нього народилася донька, але він бажає спілкуватися з сином, прикладає до цього всіх зусиль, він бажає приймати участь у житті сина та просив не позбавляти його батьківських прав. З позивачем спілкується мати відповідача, через неї він передає подарунки та дізнається про життя сина.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, зазначених в відзиві на позов, зазначила, що шлюб між сторонами розірваний в 2015 році, однак до середини 2017 року відповідач та дитина проживали в м. Олександрії та він не припиняв спілкуватися з дитиною, водив дитину до дитячого садочка, матеріально утримував. В другій половині 2017 року відповідач виїхав на постійне місце проживання до м. Самбір Львівської області, а позивач з сином - до м. Одеси, тому виникла тимчасова пауза у спілкуванні. На даний час відповідач погасив заборгованість, подав заяву про встановлення днів спілкування з сином. Вважає, що жодні обставини, зазначені в позовній заяві, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, позбавлення батьківських прав не буде відповідаи інтересам дитини. Що до висновку органу опіки та піклування зазначила, що підставою прийняття висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав був тільки проект служби у справах дітей Одеської міської ради та заява позивача, однак відповідачем направлявся відзив, однак жодної оцінки йому надано не було, єдиною підставою доцільності позбавлення відповідача батьківських прав зазначено створення нової сім'ї.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги,об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31.08.2018 року шлюбу між сторонами розірваний.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.05.2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), починаючи з 30.11.2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з довідкою Дошкільного навчального закладу ясла-садка №18 Олександрійської міської ради від 19.12.2017 року №109 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував у дитячому садку з 04.03.2015 року по 08.06.2017 року. За цей період між батьком, ОСОБА_2 та сином спостерігались теплі, доброзичливі відносини, зі слів вихователів батько завжди цікавився життям дитини, брав участь у допомозі, відвідував батьківські збори, свята, розваги, між батьком та сином виникли добрі, лагідні і позитивні стосунки. Також приділяла увагу до ОСОБА_5 його бабуся (мати батька), приходила до дитячого садка за онуком. Між ними спостерігались теж позитивні стосунки.

Згідно з характеристикою,виданої директором Будинку дитячої та юнацької творчості Олександрійської міської ради, ОСОБА_2 працював керівником гуртка «Електроніка та приладобудування» при Кіровоградській Малої академії наук учнівської молоді у 2016-2017 навчальному році. Характеризується, як організований, тактовний, доброзичливий, має високий рівень почуття відповідальності та справедливості. Користується повагою серед колег, вихованців та їх батьків. Дуже часто заохочував свого сина до свої занять, який будучи у малому віці виконував важливі завдання, беручи приклад зі свого батька. Колегами було відмічено, що стосунки між батьком та сином дуже тісні та приємні, він завжди привертав велику увагу вихованню сина навіть на заняттях гуртка.

З копії заяви ОСОБА_2авбачається, що він звернувся до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради з заявою про встановлення порядку участі батька, що проживає окремо, у вихованні дитини та зобов'язання позивача не чинити перешкод у спілкуванні з сином, що підтверджується квитанцією про направлення від 26.12.2017 року.

З копій дублікатів квитанцій за період з березня 2016 року по грудень 2017 року відповідач здійснював перекази на картковий рахунок позивача, в грудні 2017 року та січні 2018 року - сплачував аліменти на утримання сина.

Згідно з довідкою-розрахунком Олександрійського МВР ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.12.2017 року становить 12923,76 грн.

Згідно з довідкою-розрахунком Олександрійського МВР ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 09.01.2018 року №409 заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.01.2018 становить 7662,73 грн.

20.01.2018 року у відповідача народилася донька Вікторія, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4.

З копій квитанцій від 14.02.2018 року, 21.03.2018 року, 21.05.2018 року, 27.06.2018 року, 27.07.2018 року30.08.2018 року відповідач сплачував аліменти на утримання дитини.

Згідно з довідкою-розрахунком Олександрійського МВР ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 13.05.2018 року №1205 заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.06.2018 року становить 1255,48 грн.

Згідно з квитанцію про купівлю та відправку подарунку відповідач , ОСОБА_2, 23.03.2018 року направив на адресу позивача подарунок для сина.

18.07.2018 року на виконання ухвали суду від Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_5, який мотивований тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується, від виховання самоусунувся, за місцем проживання сина не відвідує, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, станом здоров'я не цікавиться, не приділяє уваги розвитку особистих талантів, розумових і фізичних здібностей в найповнішому обсязі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріальної допомоги не надає.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання щодо вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов'язки стосовно її виховання.

Так відповідно до приписів ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається із позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач батьківських обов'язків не виконує, життям, здоров'ям та почуттями сина не цікавиться, , жодної часті у його навчанні, вихованні, розвитку, матеріальному утриманні не приймає, зі святами дитину не вітає, подарунків не передає, жодного разу не навідувався до дитини а не намагався зв'язатися з нею по телефону або в іншій спосіб.

Дійсно, пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Проте, на думку суду, належних доказів на підтвердження обставин, які б доводили свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування ним своїми обов'язками, позивач не надав.

Суд вважає, що наявність станом на дату звернення до суду заборгованості зі сплати аліментів є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, з наданих представником довідок про розмір заборгованості по сплаті аліментів вбачається, що відповідачем здійснюється погашення заборгованості та аліменти сплачуються щомісяця.

Щодо висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, складеного органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 - 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитини матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які проживають з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Оцінюючи обґрунтованість висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та оцінюючи відповідність такого висновку інтересам неповнолітнього ОСОБА_5, суд враховує роз'яснення, викладені у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за змістом яких, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Суд вважає, що при прийнятті висновку органом опіки та піклування буловраховано лише доводи позивача та не надано жодної оцінки тому факту, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, здійснює заходи щодо погашення заборгованості, звернувся з про встановлення порядку участі батька, що проживає окремо, у вихованні дитини та зобов'язання позивача не чинити перешкод у спілкуванні з сином. Крім того, незрозумілим на підставі яких даних орган опіки та піклування дійшов висновку про те, що відповідач не забезпечує дитині необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не надає матеріальної допомоги, враховуючи сплату відповідачем аліментів та відсутність відомостей про стан здоров'я дитини, який передбачає необхідність додаткових витрат на лікування дитини. Отже, висновок органу опіки та піклування є поверхневим, формальним, орган опіки та піклування вдався до загальних фраз без достатнього обґрунтування доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та мотивів такого рішення, прийнятий без врахування усіх обставин.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»), тому, на думку суду,той факт, що відповідач надав заяву про встановлення днів та годин спілкування з дитиною, зазначив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, свідчить про те, що він не байдужий до дитини та його батьківство є для нього важливим.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення осіб батьківських прав, при чому перелік цих підстав є вичерпним, але наявність жодної із перелічених підстав не була доведена позивачем.

Окрім іншого, суд звертає увагу, що позбавлення відповідача батьківських прав може бути втручанням у його право на повагу до сімейного життя, що передбачено статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»).

Згідно п.п.15,16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позивачем належним чином не доведено ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування ним батьківськими обов'язками. До відповідача раніше не застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Сама по собі наявність заборгованості по сплаті аліментів, нерегулярність їхньої сплати, відсутність зустрічейз дитиною, враховуючи малий вік дитини та проживання відповідача в іншому місці, не є підставою позбавлення відповідача батьківських прав.

В даному конкретному випадку позивачем не доведено належним чином необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, не обґрунтовано мету такого позбавлення, а саме позбавлення батьківських прав не відповідає нагальній соціальній потребі та не є необхідним.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Враховуючи викладене,суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 264, 265, 352, 354, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 22, ) про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 21 вересня 2018 року.

Суддя Коліуш Г.В.