ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/60/18 Справа № 206/5735/17 Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Деркач Н.М.,

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Сервіс", Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

В порядку пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ТОВ "ДТЕК Сервіс", ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 січня 2016 року за участю відповідача ОСОБА_2, її матері ОСОБА_3 було завдано тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала її смерть. Внаслідок смерті матері вона зазнала сильних душевних страждань. Наслідки того ДТП продовжують турбувати її по сьогоднішній день. Вона постійно страждає від спогадів про свою матір та від думки, що вона вже ніколи її не побачить. Вона безповоротно втратила частину її життя, бо втратила найближчу людину - маму. На сьогоднішній день вона позбавлена материнської підтримки та піклування, постійно купує заспокійливе. Крім того, вона кожний день спостерігає за своїм батьком та за його депресивним станом, як йому не вистачає його дружини, яка постійно була поруч та постійно його підтримувала.

Ураховуючи викладене, позивач просила суд стягнути з відповідачів на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 000,00 (один мільйон) грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволеній частині рішення, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не надав жодних доказів та розрахунків, які б визначали суму моральної шкоди, якої він зазнав, також при визначенні розміру моральної шкоди не була врахована вина потерпілого.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити, збільшивши суму стягнутої моральної шкоди до 1 000 000,00 грн., оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є необгрунтованно заниженим, який не є розумним та справедливим, оскільки тривалість страждань є досить великою.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та це підтверджується матеріалами справи, що вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с.8-15, т.1).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2017 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року скасовано в частині цивільного позову, а в іншій частині залишено без змін (а.с.16-26, т.1).

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року встановлено, що 11 січня 2016 року о 09 годині 40 хвилин ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1, проявляючи злочинну самовпевненість, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров'я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не переконавшись, що зустрічна смуга для руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем «Opel Omega», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4, на задньому пасажирському сидінні якого знаходились ОСОБА_3 та ОСОБА_5, внаслідок чого наступила смерть ОСОБА_3 (а.с.8-15, т.1).

Позивача ОСОБА_1 було визнано потерпілою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З копії договору оренди транспортних засобів № 226-ПУ-ПА від 14.12.2015 року, укладеного між ТОВ "ДТЕК Сервіс" та ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" та додаткового договору від 14.06.2016 року вбачається, що транспортний засіб «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться в оренді ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" та передано останньому згідно акту прийому-передачі від 31 грудня 2015 року (а.с.198-201, т.1).

Відповідно до копії трудової книжки відповідача ОСОБА_2, 11 січня 2016 року останній перебував у трудових відносинах з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" та працює по теперішній час водієм автотранспортних засобів (а.с.193-196, т.1).

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01.03.2013 року звертається увага на те, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності, оскільки обов'язок по відшкодуванню заподіяної позивачу моральної шкоди має нести виключно ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля".

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягаю стягненню, суд враховував вік позивача, яка залишилась без рідної матері, характер та обсяг душевних страждань, яких вона зазнала, а також реальну можливість ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" виконати рішення суду по цій справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю, тобто моральна шкода.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Доводи апеляційної скарги ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" в апеляційній скарзі про те, що позивачем не доведені підстави та розмір моральної шкоди, на увагу не заслуговують, оскільки право позивача на відшкодування моральної шкоди закріплене у ст. 23, 1167, 1168 ЦК України.

Як встановлено у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, позивач ОСОБА_1 дійсно переносить душевні страждання та переживання у зв'язку з втратою своєї матері - ОСОБА_3

Факт заподіяння позивачу моральних страждань є очевидним і підтверджується фактом вчинення відносно неї протиправних дій, що заподіяні відповідачем ОСОБА_2 під час керування технічно справним автомобілем «Mitsubishi Pajero Wagon», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" - тобто встановлено причинний зв'язок між скоєнням дорожньо-транспортної пригоди внаслідок протиправних діянь заподіювача (конкретної особи) та вина якого доведена, та як наслідок шкодою завданою потерпілій особі. Зазначене підтверджено вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року, згідно якого ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є необгрунтованно заниженим, колегія суддів не приймає до уваги.

При вирішенні питання щодо розміру відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, характер та об'єм душевних, психічних страждань, в зв'язку зі смертю близької людини, вину підприємства - відповідача в завданні шкоди; наслідки викликані заподіяною шкодою - смерть найбільш близької людини; перенесені позивачем і по теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю матері позивача.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин у справі і наслідків, що наступили (пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Беручи до уваги конкретні обставини у даній справі, характер і ступінь моральних страждань позивача, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди цілком відповідає тяжкості та тривалості перенесеної нею душевних страждань.

Наведені в апеляційних скаргах інші доводи не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.М. Деркач

Судді: Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко