справа № 278/3030/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., за участю секретаря Журиної А.В., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішеня сільської ради, скасування рішення державного реєстратора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - відділ державної реєстрації Житомирської районної державної адміністрації, -

В С Т А Н О В И В :

Направленим позовом заявник просив суд ухвалити рішення яким, визнати не законним та скасувати рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування заявленого представниками позивача суду повідомлено наступне. Відповідач - фізична особа попросила позивача на деякий час переставити паркан між їхніми земельними ділянками в глиб ділянки позивача. В подальшому відповідач приватизувала свою земельну ділянку збільшивши розмір ділянки за рахунок землі позивача у зазначений спосіб.

Представник органу місцевого самоврядування до суду не з'явився, однак направив листа яким просив слухання справи проводити у їх відсутність при вирішенні спору покладаються на розсуд суду.

Представник ОСОБА_2 направив листа про відкладення розгляду справи після початку судового засіданні і вирішення питання щодо участі такого представника у розгляді даної справи і судом таке зверненні залишено без задоволення.

Заслухав пояснення представника позивача та дослідив наявні у справі докази судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1, отримував ідентифікаційний код і при зверненні до суду сплатив судового збору в розмірі 1 280+352,40 грв (а.с.2,10-11,64).

Заявник отримав у власність згадуваний житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування площею 0,25 га за договором довічного утримання від 29 грудня 1999 року (а.с.12-13,15,16,19-20).

4 грудня 2002 року позивач виготовив державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. Адреса розташування такої земельної ділянки та кадастровий номер не наведені (а.с.14).

На житловий та зазначений будинок позивача 23 травня 2007 року було виготовлено технічний паспорт (а.с.17-19).

ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку площею 0,0808 га із кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських приміщень і споруд за адресою АДРЕСА_2 на підставі рішення 5-ої сесії 7-го скликання від 20 травня 2016 року Кам'янської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Права власності на таку ділянку зареєстровані 6 липня 2016 року (а.с.21-22).

У 2017 році позивач виготовив кадастровий план належної земельної ділянки (а.с.24,26), суміжним землекористувачем якої від літер "А" до "Б" записана ОСОБА_2

26 вересня 2017 року виконавчим комітетом Кам'янської сільської ради Житомирського району Житомирської області було вирішено присвоїти адресу домоволодінню позивача, як АДРЕСА_1

18 лютого 2011 року відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 а 28 серпня того ж року отримала у дар іншу частину згадуваного об'єкту нерухомості (а.с.128,130).

Відповідач є громадянкою України, отримувала ідентифікаційний код та має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_3 з 29 жовтня 2011 року (а.с.29, 122-124).

28 серпня 2015 року рішенням органу місцевого самоврядування надано дозвіл відповідачеві на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність і того ж року такий проект був виготовлений (а.с.117,110).

У 2015 році, без зазначення конкретної дати відбулось погодження меж земельної ділянки відповідача усіма суміжними землекористувачами в тому числі і позивачем у даній справі (а.с.31).

Проведеною у справі судовою земельно-технічною експертизою № 31-Е/18 від 16 липня 2018 року встановлено наступне. Загальна площа земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 становить 0,2295 га. При порівнянні окружної межі земельної ділянки фактичного користування ОСОБА_1 з межею земельної ділянки відповідно державного акту на право приватної власності серії НОМЕР_2 від 04 грудня 2002 року, власником якого є ОСОБА_1, експертом встановлено, що конфігурація земельних ділянок - співпадає частково, розміри - не співпадають. ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до державного акту на право приватної власності серії НОМЕР_2 від 04 грудня 2002 року. Площа фактичного користування ОСОБА_3 становить 0,2295 га, що на 0,0205 га менше відповідно до правовстановлюючих документів.

Проаналізував фактичні обставини справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Приймаючи рішення у даному обсязі суд вирішує керуватись наступними положенням норм лише процесуального законодавства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Аналіз таких норм процесуального законодавства дають достатні підстави для беззаперечного висновку, що судовому захисту підлягають лише порушені, не визнані або оспорювані права позивача.

Наведені представниками позивача докази у оголошеному обсязі, на переконання суду, не дають підстав стверджувати, що права позивача порушені взагалі, а якщо порушені то саме відповідачем. Так, суду не надано доказів того, що збільшення площі земельної ділянки відповідача відбулось саме за рахунок зменшення такої позивача.

Посилання представника позивача про перенесення паркану і тим самим збільшення площі ділянки відповідача за рахунок земель позивача жодними доказами не підтверджено і на підставі положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України при прийнятті рішення судом до уваги не приймаються. На запитання головуючого судді представник позивача не зміг пояснити чи встановлювались межові знаки на ділянку його довірителя та чи було зафіксовано їх перенесення з часом.

Твердження представників позивача про підроблення підпису в акті погодження меж без відповідних підтверджень судом до уваги не приймаються як голослівні.

Дійсно, судом встановлено, що акт на земельну ділянку позивача виготовлявся у період відсутності кадастрових номерів та не встановлення координат поворотних точок кутів земельної ділянки. Судом декларується і та обставина, що права власності на земельну ділянки відповідача реєструвались пізніше, як і встановлення меж такої земельної ділянки, однак такі обставини жодним чином, суд вважає, не підтверджують заявлені позивачем вимоги.

Суд, дотримуючись принципів змагальності сторін (ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України) та диспозитивності (ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України) надав сторонам можливість довести обставини, які мають значення для правильного вирішення справи за наслідками чого, твердження позивача вважаються судом не підтвердженими.

Понесені позивачем судом витрати, враховуючи прийняте рішення, до подальшого розподілу не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263 - 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення складено - 26 жовтня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Грубіян