ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» жовтня 2018 року

м. Харків

справа № 639/7601/17-ц

провадження № 22ц/818/21/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представник позивачів - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5, представник відповідача - ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_5 в частині оскарження заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 травня 2018 року в складі судді Баркової Н.В.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 19 червня 2016 року близько 11:30 сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій ОСОБА_5 з явними ознаками алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN TOUAUREG, державний знак НОМЕР_1, на під'їзній дорозі до міжнародного аеропорту в районі повороту до санаторія «Роща» не переконався, що здійснення маневру буде безпечним, здійснив маневр ліворуч та допустив зіткнення з автомобілем DAEWOO LANOS, державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вказали, що під час зіткнення в автомобілі DAEWOO LANOS знаходилися вони ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як пасажири, та внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди отримали легкі тілесні ушкодження.

Зазначили, що вина ОСОБА_5 ним визнається повністю, що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 серпня 2017 року.

Вказали, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу DAEWOO LANOS, державний номер НОМЕР_2 на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу від 26 серпня 2003 року та внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди йому спричинена матеріальна шкода. Проте, транспортним засобом керував ОСОБА_7

Зазначили, що згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи Харківського НДІСЕ імені Засл. проф. М. С. Бокаріуса № 727 від 08 листопада 2017 року величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля DAEWOO LANOS, державний номер НОМЕР_2 в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 19 червня 2016 року становить 75976,80 грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1

Вказали, що їм ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як пасажирам, які отримали легкі тілесні ушкодження, також завдана матеріальна шкода у вигляді шкоди здоров'ю та ними понесені витрати на лікування, а саме ОСОБА_2 - у розмірі 557,78 грн., ОСОБА_3 - у розмірі 2132,79 грн.

Зазначили, що ОСОБА_1 заподіяна і моральна шкода у розмірі 5000,00 грн., яка полягає у нервовому напруженні і хвилюванні, пережитому при дорожньо-транспортній пригоді, у суттєвому погіршенні стану майна, яке на тривалий час виключало можливість його використання за призначенням, у тих негативних наслідках, що настали для позивача, у побутових незручностях, а також, у тому, що позивач був обмежений у пересуванні через відсутність власного автомобіля і можливості ним користуватись за призначенням як засобом проїзду і перевезення, що потребувало від нього додаткових і суттєвих зусиль для організації звичайного способу життя.

Вказали, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 спричинені наступні легкі тілесні ушкодження: ЗЧМТ, струс головного мозку, забійна рана лобної області справа, пошкоджено зв'язок правого колінного суглоба, забій м'яких тканин, спадини, внаслідок чого він перебував на стаціонарному лікуванні, витрачав на це грошові кошти, відчував себе в безпорадному стані, відчував незручності і в переживав негативні емоції, що негативно сказалися на його психоемоційному стані, та йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 12000,00 грн.; ОСОБА_3 - спричинені наступні легкі тілесні ушкодження: ЗЧМТ, струс головного мозку, численні забійні рани надбровної області зліва та справа, скулової області зліва, забій м'яких тканин обличчя, підшкірні гематоми, перелом кісток носу без зміщення. В момент отримання тілесних ушкоджень він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров'я та життя, був вимушений проходити стаціонарне лікування з оперативним втручанням, терпіти болісні лікувальні та діагностичні процедури, неприємне медикаментозне лікування, в період якого потребував зовнішньої допомоги з боку близьких, з приводу чого почувався як джерело клопоту та обмежень для родичів. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін, а саме: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, відчуття власної трудової неповноцінності, тривога з приводу майбутнього. Розмір моральної шкоди, яку він зазнав у зв'язку із ушкодженням його здоров`я, оцінює у 15000,00 грн.

Просили стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 19 червня 2016 року, у розмірі 75976,80 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 19 червня 2016 року, у розмірі 557,78 грн. та моральну шкоду у розмірі 12000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 19 червня 2016 року, у розмірі 2132,79 грн. та моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 травня 2018 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 75976,80 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 557,78 грн. та моральну шкоду у розмірі 12000,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 2132,79 грн. та моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 809,77 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 653,10 грн.

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_5 04 липня 2018 року подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 липня 2018 року заяву ОСОБА_5 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочнимрішенням суду та ухвалою суду про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення ОСОБА_5подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду та ухвалу суду про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - скасувати і направити справу для розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5в частині оскарження ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - повернуто апелянту.

Апеляційна скарга в частині оскарження заочного рішення мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі; не врахував, що на момент дорожньо - транспортної пригоди його цивільно-правову відповідальність застраховано в Публічному акціонерному товаристві Страхова компанія «ВУСО»; що вина у дорожньо - транспортній пригоді визнана ним частково, оскільки зіткнення сталося також з вини водія ОСОБА_7, який також порушив Правила дорожнього руху; що внаслідок того, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, він був позбавлений можливості надати докази вини водія ОСОБА_7 у дорожньо - транспортній пригоді, заявити клопотання про проведення автотехнічної експертизи; що ним добровільно надавалась матеріальна допомога ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом оплати чеків на придбання ліків, про що свідчать відповідні розписки, та інших звернень від них до нього не надходило.

03 жовтня 2018 року до суду апеляційної інстанції від позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони просили частково задовольнити апеляційну скаргу відповідача, змінивши рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 75976,80 грн. з урахуванням того, що Публічним акціонерним товариством Страхова компанія «ВУСО» 12 вересня 2018 року виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 48755,00 грн. Зазначили, що відповідачем дійсно надавалась добровільна матеріальна допомога ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до 21 червня 2016 року, однак ліки купувались ними і пізніше.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу судової справи між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 639/7601/17-ц(22ц/818/21/18) за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 травня 2018 року в складі судді Баркової Н.В. по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної подіїта визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Бурлака І.В., судді колегії Кісь П.В., Яцина В.Б.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_5 необхідно задовольнити частково, заочне рішення суду - змінити.

Заочне рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивачі довели, що шкода, як майнова, так і моральна, завдана ОСОБА_5, який на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом, повинна ним і відшкодовуватися.

Проте, судова колегія не погоджується з розміром майнової шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на вiдповiднiй правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Із змісту статей 1166, 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Із змісту положень статті 1192 ЦК України вбачається, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

На підставі статті 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно статті 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18), відступивши від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові №6-2587цс15 від 23 грудня 2015 року.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 червня 2016 року близько 11:30 на під'їзній дорозі до міжнародного аеропорту в районі повороту до санаторія «Роща» в місті Харкові сталася дорожньо - транспортна пригода, в якій винним є ОСОБА_5 Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_1 «DАEWOO LANOS», власником якого він є, отримав механічні пошкодження, пасажири, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які знаходились в ньому, - легкі тілесні ушкодження. Вартість матеріального збитку склала 75976, 80 грн. Цивільно-правову відповідальність ОСОБА_5 застраховано у Публічному акціонерному товаристві Страхова компанія «ВУСО», (поліс №АЕ/5679233).

12 вересня 2018 року Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ВУСО» сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 48755,00 грн. Сума, яку витратив на лікування ОСОБА_2 склала 557, 78 грн.; на лікування ОСОБА_3 - 1922, 92 грн. 21 червня 2016 року від ОСОБА_5 ОСОБА_2 отримав - 557, 78 грн., ОСОБА_3 - 473, 87 грн.

Частиною 1 статті 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно статті 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

Пунктом 24.1. статті 24 цього Закону передбачено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я.

Таким чином, залишок невиплаченого матеріального збитку склав 27221,80 грн., залишок невиплачених коштів на лікування ОСОБА_3 становить 1449, 05 грн., не 2132, 79 грн., як зазначено в позовній заяві, які підлягають стягненню з відповідача.

Посилання ОСОБА_5 на те, що в тому, що сталася дорожньо - транспортна пригода винним є і водій є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що судом першої інстанції досліджено матеріали адміністративної справи №639/4076/17 провадження №3/639/1576/17, №3/639/1577/17 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за статтею 124, частиною 1 статті 130 КУпАП.

Із постанови судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 серпня 2017 року, якою закрито провадження у адміністративній справі щодо ОСОБА_5 за статтею 124, частиною 1 статті 130 КУпАП у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення вбачається, що ОСОБА_5 згідно висновку Обласного наркологічного диспансера №1458 від 19 червня 2017 року знаходився в стані алкогольного сп'яніння. В постанові також зазначено, що свою вину ОСОБА_5 визнав повністю. Його вина також підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення БР №027247 від 05 липня 2017 року, БР №026179 від 05 липня 2017 року, які складені компетентною особою, зміст яких відповідає вимогам статті 256 КУпАП; поясненнями свідків, постановою про закриття кримінального провадження від 31 травня 2017 року, протоколом огляду місця події від 19 червня 2016 року, висновками експертів. За таких обставин, як вказано в постанові, суд вважав доведеним наявність в діянні ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та статтею 124 КУпАП. Вказана постанова є чинною, ОСОБА_5 не оскаржувалась.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що водій, щодо якого є посилання в апеляційній скарзі, навіть не залучено до участі у справі.

Таким чином, судова колегія вважає, що вина ОСОБА_5 доведена, і він повинен відшкодовувати шкоду, яку спричинив.

Твердження ОСОБА_5 щодо того, що його позбавлено можливості надати відповідні докази щодо вини ОСОБА_7, зокрема, не витребувано матеріали адміністративної справи, не проведено судово - автотехнічну експертизу є безпідставними, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду заяви ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення відповідних клопотань він не надавав. Не було таких клопотань і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Підстав для призначення судово - автотехнічної експертизи відповідно до статті 103 ЦПК України у суду апеляційної інстанції не було. При цьому судова колегія ще раз звертає увагу на те, що водія ОСОБА_7 не залучено до участі у справі, і відповідних клопотань від учасників справи не надходило.

Доводи ОСОБА_5 щодо того, що він сплатив матеріальну шкоду ОСОБА_3 відповідно до наданих чеків в повному обсязі спростовуються матеріалами справи, зокрема, копіями чеків, які містяться на аркушах справи №№ 20-21, та копіями талонів виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Екомет» від 07 липня 2016 року та 14 липня 2016 року на загальну суму 1922,92 грн. Сплачено ОСОБА_5 тільки 473, 87 грн. Залишок невиплачених ним коштів склав 1449, 05 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3

Разом з тим судова колегія не погоджується з доводами ОСОБА_2, викладеними ним у відзиві на апеляційну скаргу щодо розміру матеріального збитку на його користь, виходячи з наступного.

Із змісту його позову вбачається, що він просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь 557, 78 грн. Проте, як вбачається з наданих до апеляційної скарги копій чеків, ОСОБА_5 сплатив зазначену суму ОСОБА_2 21 червня 2016 року. Доповнень, уточнень до позовної заяви, зокрема, збільшення позовних вимог під час розгляду справи в суді першої інстанції від ОСОБА_2 не надходило. Враховуючи, що в суді апеляційної інстанції не приймаються та не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглянути позовні вимоги щодо витрат на лікування більше той суми, яка заявлена в позові в суді першої інстанції.

Погоджується судова колегія з висновком суду щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі ОСОБА_1 - 5000,00 грн.; ОСОБА_2 - 12000,00 грн.; ОСОБА_3 - 15000,00 грн.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України та роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості.

Матеріали справи свідчать про те, що моральна шкода ОСОБА_1 полягає у переживаннях, пов'язаних із завданням шкоди його майну, моральна шкода ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пов'язана із завданням шкоди їх здоров'ю.

ОСОБА_2 перебував у стаціонарі КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мєщанінова» з 19 червня 2016 року по 27 червня 2016 року з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку, забійна рана лобної області справа, пошкодження зв'язку правого колінного суглоба, забій м'яких тканин, садна правого колінного суглобу, ГБ-2 ст.

ОСОБА_3 перебував у стаціонарі КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мєщанінова» з 19 червня 2016 року по 27 червня 2016 року з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку, численні забійні рани надбрівної області зліва та справа, скулової області зліва, забій м'яких тканин обличчя, підшкірні гематоми, перелом кісток носу без зміщення.

Враховуючи характер правопорушення, що являє суспільну небезпеку, і як правило, викликає більш глибокі моральні страждання і сприяє встановленню більш високого розміру відшкодування; глибину фізичних та душевних страждань позивачів, тяжкість ушкодження здоров'я, ступінь вини ОСОБА_5, який під час дорожньо - транспортної пригоди знаходився в стані алкогольного сп'яніння, та виходячи з вимог розумності та справедливості, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з розміром моральної шкоди, тому рішення в цій частині зміні або скасуванню не підлягає.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов позивачів задоволено на 54, 8 %, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 809, 77 грн. по 269, 92 грн. кожному та судовий збір в розмірі 1360, 18 грн. в дохід держави.

Керуючись ст. ст.367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 травня 2018 року- змінити.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 27221, 80 грн. майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1449, 05 грн. майнової шкоди.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі 557, 78 грн. скасувати і в задоволенні позову в цій частині ОСОБА_2 - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 809, 77 грн. по 269, 92 грн. кожному та судовий збір в розмірі 1360, 18 грн. в дохід держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді П.В.Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2018 року.