Справа №490/2295/17 13.09.2018
Провадження №22-ц/784/1509/18
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року м. Миколаїв

справа № 490/2295/17-ц

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лептугою С.С.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

про поділ земельної ділянки

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 20 липня 2018 року суддею Гуденко О.А. в приміщенні цього ж суду (повний текст судового рішення складено 25 липня 2018 року),

У С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки.

Позивач зазначав, що він та ОСОБА_2 є співвласниками земельної ділянки площею 614 кв.м. по АДРЕСА_1, на якій розташовано житловий будинок з двох квартир. Відповідач та члени його сім'ї створюють йому перешкоди у користуванні за призначенням цією ділянкою, внаслідок чого між ними тривалий час існують неприязні стосунки.

В судовому засіданні суду першої інстанції, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив виділити його частку землі з влаштуванням окремого виходу та відокремленням огорожею від землі сусіда. Позивач вважав, що поділ має бути проведено з урахуванням його частки земельної ділянки, успадкованої після смерті матері (1/10) та рівної з відповідачем частки у спільній власності на землю (9/10 : 2), та пропонував варіанти на свій розсуд.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_2 проведено заміну відповідача на його правонаступника - ОСОБА_2, яка подала заяву про прийняття спадщини.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, суду пояснила, що позивач неодноразово порушував питання про поділ спільної ділянки, які залишились без задоволення. Вважає поділ ділянки між співвласниками зі збереженням цільового призначення землі неможливим, а запропоновані позивачем варіанти такими, що не відповідають часткам співвласників у праві власності на житловий будинок.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення змінити або скасувати та задовольнити його вимоги. Апелянт посилався на те, що суд безпідставно не врахував технічну документацію із землеустрою, розроблену за його замовленням ДП «Центр Державного земельного кадастру», та дійшов невірного висновку про неможливість влаштування двох окремих виходів та наявність перешкод для поділу ділянки між співвласниками.

Водночас апелянт просив призначити земельну технічну експертизу (а.с.73 том 2). Клопотання апелянта відхилене з постановленням з цього питання ухвали суду.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 не надала.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК .

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Відповідно до вимог статей 86, 87, 89 ЗК земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної часткової власності може виникати зокрема за рішенням суду. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників житлового будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем майна померлого є ОСОБА_2 (а.с.161 том 1). Правовстановлюючий документ не отримано.

На час розгляду справи частка ОСОБА_1 у спільній власності на житловий будинок складала 46/100 часток, з яких 36/100 часток належать йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 грудня 1994 року та договору міни від 18 грудня 2000 року (а.с.20,21 том 1), а 1/10 частка - на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 жовтня 2009 року (а.с.22 том 1).

Частка, що належала ОСОБА_2, складала 54/100 частки житлового будинку.

Реальний поділ житлового будинку не проводився. За порядком користування (умовно) нерухомість поділено на дві квартири.

Порядок користування житловим будинком визначався на підставі нотаріально посвідченого договору від 9 липня 1956 року між попередніми співвласниками ОСОБА_4 (правопопередник позивача) та ОСОБА_5 (правопопередник відповідача) (а.с. 69) та дотримувався їх правонаступниками.

Рішенням Миколаївської міськради від 4 липня 2007 року №13/73 у спільну сумісну власність тодішніх власників житлового будинку - ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею 614 кв.м. для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 10, 26 том 1).

Частка ОСОБА_6 у праві власності на житловий будинок та земельну ділянку, як зазначалось вище, перейшла до її спадкоємця ОСОБА_7, а частку ОСОБА_2 - його спадкоємцям.

Отже, співвласниками земельної ділянки НОМЕР_1 площею 614 кв.м, призначеної для обслуговування житлового будинку, наразі є ОСОБА_1 та спадкоємець ОСОБА_2(ОСОБА_2).

Відповідно до правил статті 120 ЗК до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (частина 1 ).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (частина 4 статті 120 ЗК, пункт 18 «г» Постанови ВСУ №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»). Редакція цієї норми станом на час набуття права спільної сумісної власності на землю (липень 2007 року) мала аналогічний зміст.

Виходячи з первинної частки співвласників (46/100 та 54/100) та загальної площі ділянки (614 кв.м) ідеальна частка складає для ОСОБА_1 - 282,44 кв.м, для спадкоємця ОСОБА_2 (ОСОБА_2.) - 331,56 кв.м.

При цьому колегія суддів не може погодитись з розрахунком часток, запропонованим позивачем, а саме, що частка ОСОБА_2 (його спадкоємця) складає 276,3 (1- 1/10) :2 ) кв.м, а його, ОСОБА_1, - 337,7 (1-1/10):2 +1/10) кв.м

Такий розрахунок часток співвласників спільної сумісної власності (рівність часток ОСОБА_2 та ОСОБА_1) не відповідає часткам сторін у праві власності на житловий будинок та положенням частини 4 статті 88 ЗК, якою передбачено, що учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Не може бути підставою для поділу земельної ділянки і висновок КП ММБТІ від 27 серпня 2018 року щодо визначення часток співвласників у житловому будинку, зокрема, розмір частки позивача - 55/100 частки. Частка ОСОБА_1 збільшилась за рахунок оформлення у 2000 році добудов (а.с.70 том 2).

Відповідно до частини 5 статті 89 ЗК визначення розміру земельних часток є підставою для поділу земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника.

Поділ майна, що перебуває у спільній власності, призводить до припинення права спільної власності та створення об'єктів особистої (приватної) власності для кожного з колишніх власників (стаття 367 ЦК).

Наслідком поділу земельної ділянки між співвласниками є створення інших об'єктів земельних відносин, формування нових земельних ділянок з присвоєнням кожному об'єкту різних кадастрових номерів.

При цьому цільове призначення кожної ділянки має залишитись незмінним.

З матеріалів справи вбачається, що об'єктом поділу є земельна ділянка площею 614 кв.м, яка призначена для обслуговування житлового будинку.

При визначенні можливості поділу землі на різні ділянки вирішальне значення має збереження її використання колишніми співвласниками за призначенням з дотриманням будівельних норм та правил.

Спірна земельна ділянка має один в'їзд (вхід) по фасадній лінії (вул.АДРЕСА_1) ширина якого становить 2,4 м (а.с.84, том 1). Максимальна ширина спільного в'їзду у двір (відстань від стіни будинку до межі суміжної ділянки) складає 3,35 м (12,8 - 9,45) на протязі 19,25 м (а.с. 86 том 1).

Облаштування другого виходу в іншій частині ділянки неможливе.

Поділ ділянки в цій частині призведе до порушень вимог п.7.5 ДБН В.3.2-2-2009 «реконструкція і капітальний ремонт житлових будинків», п.3.22 ДБН 360-92 «Містобудування.Планування і забудова міських та сільських населених поселень», якими вимагається ширина в'їзду на окрему ділянку не менше 3 м.

Ці обставини підтверджені і висновком експерта № 125-052/1 від 18 липня 2018 року, зробленим на замовлення відповідачки щодо можливості поділу земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с. 26 том 2).

На відміну від цього висновку ОСОБА_1 надано суду технічну документацію (плани поділу), розроблену за його замовленням МРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» (а.с.126 том 1).

Проте ці плани не враховують розмір часток співвласників, передбачають формування декількох ділянок для кожного співвласника, в тому числі і ділянку загального користування, та не забезпечують дотримання будівельних норм та правил при утворенні окремих ділянок. Отже, надані позивачем плани не можуть бути доказом можливості поділу земельної ділянки між сторонами.

Поділ земельної ділянки у спосіб, за яким окремі частини ділянки передаються у приватну власність стороні, а частина залишається у їх спільній власності не припиняє права спільної власності на землю, а тому не є поділом у розумінні статі 367 ЦК та статті 89 ЗК.

У мотивувальній частині судового рішення наведена оцінка судом планів поділу, наданих позивачем, з якою колегія суддів погоджується.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції виходив з того, що розміри земельної ділянки, її конфігурація, розташування житлового будинку та в'їзду на ділянку унеможливлює формування окремих ізольованих ділянок зі збереженням їх цільового призначення та дотриманням технічних будівельних, протипожежних норм, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поділу ділянки відповідно до статті 89 ЗК.

Крім того, колегія суддів враховує, що житловий будинок знаходиться у спільній частковій власності, реальний поділ не проводився, а тому поділ землі на окремі ділянки, навіть якщо це було би можливим, не буде відповідати призначенню земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку, який перебуває у спільній власності.

Колегією суддів обговорені й інші можливі шляхи вирішення конфлікту між сторонами, оскільки неможливість поділу земельної ділянки не перешкоджає співвласниками визначити порядок користування ділянкою, який допускає і спільне користування окремими ділянками.

Але матеріали справи та пояснення сторін свідчать про те, що між ними склався порядок користування ділянкою, позивач огородив частину двору за своєю часткою будинку, і спори щодо цій частини ділянки відсутні. Спірною є саме ділянка двору від в'їзду з фасадної частини вздовж стіни будинку. Розміри саме цієї ділянки (3,35 м) не дозволяють облаштування другого в'їзду, а відтак і проведення поділу землі.

Отже визначення порядку користування земельною ділянкою між сторонами з залишенням частини ділянки у спільному користуванню ОСОБА_1 та спадкоємця ОСОБА_2 не відповідає тому способу, у який позивач бажає поновити свої права власника. Визначення порядку користування земельною ділянкою виходить за межі позову, заявленого ОСОБА_1, що не перешкоджає позивачу в подальшому звернутись з таким позовом.

Таким чином, основний висновок суду першої інстанції про те, що за технічними показниками поділ земельної ділянки НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 між співвласниками є неможливим, відповідає обставинам справи та вимогам цивільного та земельного законодавства.

Доводи позивача, які стосуються взаємовідносин сторін, правового значення не мають, оскільки не впливають на технічну можливість поділу спільної земельної ділянки.

Підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повний текст постанови складено 14 вересня 2018 року.